               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Doporučení pro
            ROZHODNUTÍ RADY
            o zmocnění k účasti na jednání o druhém dodatkovém protokolu k Úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185)

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI

               Vývoj informačních a komunikačních technologií sice přináší nebývalé příležitosti pro lidstvo, zároveň však znamená problémy, mimo jiné pro trestní soudnictví, a tedy i právní stát v kyberprostoru. Zatímco kyberkriminalita a jiné trestné činy spojené s elektronickými důkazy v počítačových systémech vzkvétá a důkazy týkající se těchto trestných činů jsou ve stále větší míře ukládány na serverech spadajících pod zahraniční, víceré, proměnlivé nebo neznámé jurisdikce, tj. v cloudu, pravomoce v oblasti prosazování práva zůstávají omezeny územními hranicemi.

               Evropská komise se v dubnu 2015 v rámci Evropského programu pro bezpečnost
                  1
                zavázala provést přezkum překážek ve vyšetřování trestných činů u trestné činnosti prováděné kybernetickými prostředky, zejména pokud jde o přeshraniční přístup k elektronickým důkazům. Dne 17. dubna 2018 předložila Komise Radě a Evropskému parlamentu návrh nařízení o evropských předávacích a uchovávacích příkazech pro elektronické důkazy v trestních věcech
                  2
                a návrh směrnice, kterou se stanoví harmonizovaná pravidla pro jmenování právních zástupců za účelem shromažďování důkazů v trestním řízení
                  3
                (dále jen „návrhy o elektronických důkazech“). Účelem těchto návrhů je urychlit v Evropské unii proces zajištění a získání elektronických důkazů, které mají uloženy a/nebo vlastní poskytovatelé služeb usazení v jiné jurisdikci.

               Úmluva Rady Evropy o kyberkriminalitě

               Úmluva Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185) má za cíl usnadnit boj proti trestným činům využívajícím počítačových sítí. Obsahuje ustanovení, jež 1) harmonizují prvky vnitrostátního trestního práva hmotného u trestných činů a související ustanovení v oblasti kyberkriminality, 2) stanoví pravomoci v oblasti vnitrostátního trestního práva procesního nezbytné pro vyšetřování a stíhání těchto trestných činů a jiných trestných činů spáchaných prostřednictvím počítačového systému nebo trestných činů, v souvislosti s nimiž existují důkazy v elektronické formě, a 3) usilují o vybudování rychlého a účinného režimu mezinárodní spolupráce. Úmluva je otevřena pro členské státy Rady Evropy i pro nečleny. Smluvními stranami úmluvy je v současné době 62 zemí, včetně 26 členských států Evropské unie
                  4
               . Úmluva nepředpokládá, že by Evropská unie mohla k úmluvě přistoupit. Evropská unie je nicméně uznána jako pozorovatelská organizace Výboru pro Úmluvu o kyberkriminalitě (T-CY). Na tomto základě se Evropská unie účastní jednání Výboru pro Úmluvu.

               Článek 46.1.c úmluvy stanoví, že strany budou v případě potřeby pravidelně uskutečňovat konzultace s cílem usnadnit projednání možného doplnění nebo změny úmluvy. Strany úmluvy o kyberkriminalitě již nějakou dobu zkoumají problémy a překážky přístupu vnitrostátních soudních a policejních orgánů k elektronickým důkazům o trestných činech v rámci trestního vyšetřování ve formě počítačových údajů, konkrétně v období let 2012 až 2014 prostřednictvím pracovní skupiny pro přeshraniční přístup k údajům a v letech 2015 až 2017 prostřednictvím pracovní skupiny pro cloudové důkazy (Cloud Evidence Group).

               Jednání o druhém dodatkovém protokolu k úmluvě

               Poté, co Výbor pro Úmluvu o kyberkriminalitě (T-CY) obdržel návrhy skupiny pro cloudové důkazy
                  5
               , přijal několik doporučení, mimo jiné o jednání o druhém dodatkovém protokolu k úmluvě o kyberkriminalitě
                  6
                o posílené mezinárodní spolupráci (dále jen „druhý dodatkový protokol“) V červnu 2017 Výbor pro Úmluvu o kyberkriminalitě schválil mandát k přípravě druhého dodatkového protokolu k úmluvě během období od září 2017 do prosince 2019.

               V souladu s mandátem může druhý dodatkový protokol obsahovat tyto prvky:

               ·Ustanovení za účelem zefektivnění vzájemné právní pomoci, konkrétně:

               –zjednodušený režim pro žádosti o vzájemnou právní pomoc, pokud jde o informace o účastníkovi,

               –mezinárodní předávací příkazy,

               –přímá spolupráce mezi justičními orgány u žádostí o vzájemnou právní pomoc,

               –společné vyšetřování a společné vyšetřovací týmy,

               –žádosti v angličtině,

               –audio/video výslech svědků, obětí a znalců,

               –postupy vzájemné právní pomoci v případech mimořádných událostí.

               ·Ustanovení umožňující přímou spolupráci s poskytovateli služeb v jiných jurisdikcích s ohledem na žádosti o poskytnutí informací o účastníkovi, žádosti o uchování a žádosti pro případ mimořádných událostí.

               ·Jasnější rámec a silnější záruky u stávajících postupů pro přeshraniční přístup k údajům.

               ·Záruky, včetně požadavků na ochranu údajů.

               Jednání o různých ustanoveních druhého dodatkového protokolu pokračují různým tempem. Současná situace v pracovních skupinách týkající se čtyř hlavních bloků činností uvedených v mandátu je následující:

               ·Ustanovení o „jazycích žádostí“ a „vzájemné pomoci v případech mimořádných událostí“ byla předběžně přijata na plenárním zasedání o přípravě protokolu v červenci 2018.

               ·Ustanovení o „videokonferencích“ byla předběžně přijata na plenárním zasedání o přípravě protokolu v listopadu 2018.

               ·Plenární zasedání k přípravě protokolu v listopadu 2018 rovněž poskytlo prostor pro podrobné diskuse (ustanovení o „jurisdikcích“ a „modelu schvalování“) a aktualizace („přímá spolupráce s poskytovateli“, „mezinárodní předávací příkazy“, „rozšíření vyhledávání/přístupu na základě osobních bezpečnostních údajů“, „společné vyšetřování a společné vyšetřovací týmy“ a „vyšetřovací techniky“).

               ·Dosud nebylo dosaženo dostatečného pokroku ohledně dalších otázek (záruky, včetně požadavků na ochranu údajů).

               2.CÍLE NÁVRHU

               Toto doporučení je předkládáno Radě s cílem získat zmocnění účastnit se jménem Evropské unie a jejích členských států jednání o druhém dodatkovém protokolu, přijmout směrnice pro jednání a jmenovat Komisi vyjednavačem v souladu s připojeným návrhem směrnic pro jednání na základě článku 218 SFEU.

               V čl. 3 odst. 2 SFEU se stanoví, že ve výlučné pravomoci Unie je „uzavření mezinárodní smlouvy, ... pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost“. Mezinárodní smlouva může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost, pokud se oblast, které se smlouva týká, překrývá s právními předpisy Unie nebo se na ni z velké části vztahuje právo Unie.

               Evropská unie přijala společná pravidla na základě čl. 82 odst. 1 a článku 16 SFEU ohledně prvků týkajících se druhého dodatkového protokolu. Stávající právní rámec Evropské unie zahrnuje zejména nástroje pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci v trestních věcech, jako je směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech
                  7
               , Úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie
                  8
               , nařízení 2018/1727 o Eurojustu
                  9
               , nařízení 2016/794 o Europolu
                  10
               , rámcové rozhodnutí Rady 2002/465/SVV o společných vyšetřovacích týmech
                  11
               , rámcové rozhodnutí Rady 2009/948/SVV o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení
                  12
               . Kromě toho přijala Unie několik směrnic, které posilují procesní práva podezřelých a obviněných osob
                  13
               .

               Navenek uzavřela Evropská unie řadu dvoustranných dohod mezi Unií a třetími zeměmi, např. dohody o vzájemné právní pomoci mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými
                  14
                a mezi Evropskou unií a Japonskem
                  15
               .

               Ochrana osobních údajů je základním právem zakotveným ve Smlouvách o EU a v Listině základních práv Evropské unie a osobní údaje mohou být zpracovávány pouze v souladu s nařízením (EU) 2016/679 (obecné nařízení o ochraně osobních údajů)
                  16
                a směrnicí (EU) 2016/680 (směrnice o ochraně policejních údajů)
                  17
               . Základní právo každého jedince na respektování jeho soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace je rovněž zakotveno v Listině základních práv Evropské unie a jako základní prvek obsahuje respektování soukromí komunikace. Údaje z elektronické komunikace lze zpracovávat pouze v souladu se směrnicí 2002/58/ES (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)
                  18
               .

               Posouzení toho, zda se již na určitou oblast z velké části vztahují společná pravidla, především vyžaduje, aby bylo přihlédnuto nejen k současnému stavu práva Unie v dotyčné oblasti, ale rovněž k perspektivám jeho vývoje, pokud jsou v okamžiku této analýzy předvídatelné. Oblast, na niž se vztahuje druhý dodatkový protokol, má pro předvídatelné perspektivy vývoje příslušných společných pravidel bezprostřední význam. V tomto ohledu jsou rovněž relevantní návrhy Komise z dubna 2018 týkající se přeshraničního přístupu k elektronickým důkazům
                  19
               .

               Oblast působnosti návrhů zahrnuje konkrétní typy poskytovatelů služeb působících v Evropské unii. Poskytovatel nabízí služby v Evropské unii, pokud umožňuje uživatelům v jednom nebo více členských státech využívat jeho služeb a pokud má úzkou vazbu na Unii, například pokud má v některém členském státě provozovnu nebo protože v tomto členském státě poskytuje služby velkému počtu uživatelů. Poskytovatelé, kteří nejsou přítomni v Evropské unii, jsou povinni jmenovat právního zástupce, vůči němuž mohou být předávací příkazy vymáhány.

               V závěrech Evropské rady ze dne 18. října se uvádí, že „je třeba nalézt řešení, která zajistí rychlý a efektivní přeshraniční přístup k elektronickým důkazům s cílem účinně bojovat proti terorismu a dalším formám závažné a organizované trestné činnosti, a to jak v rámci EU, tak na mezinárodní úrovni; do konce volebního období Evropského parlamentu je třeba dosáhnout dohody ohledně návrhů Komise týkajících se elektronických důkazů, přístupu k finančním informacím a zlepšení boje proti praní peněz. Komise by rovněž měla urychleně předložit mandáty k vyjednávání pro mezinárodní jednání o elektronickém důkazu“.

               Návrhy Komise o elektronických důkazech vytvářejí základ pro koordinovaný a soudržný přístup jak v rámci Evropské unie, tak ze strany Evropské unie na mezinárodní úrovni, a to s náležitým ohledem na pravidla Evropské unie včetně zákazu diskriminace mezi členskými státy Evropské unie a jejich státními příslušníky. Ačkoliv Komise ve svém posouzení dopadů pro návrhy o elektronických důkazech již uvedla, že návrhy by mohly být vhodně doplněny o dvoustranné nebo vícestranné dohody o přeshraničním přístupu k elektronickým důkazům s průvodními zárukami, rozhodla se Komise navrhnout pravidla EU pro vhodné postupy a záruky pro přeshraniční přístup k elektronickým důkazům, než přistoupí k mezinárodnímu jednání s třetími stranami
                  20
               .

               Na mezinárodní úrovni se Komise i nadále účastní souvisejících diskusí v rámci Úmluvy Rady Evropy o kyberkriminalitě
                  21
                jako pozorovatel. Přeshraniční přístup k elektronickým důkazům byl pravidelně na programu nedávných jednání ministrů spravedlnosti a vnitřních věcí EU a USA.

               Dvě doporučení k účasti na jednání o druhém dodatkovém protokolu k úmluvě o kyberkriminalitě a k zahájení jednání se Spojenými státy americkými jsou Komisí přijímány současně. Oba procesy sice budou pokračovat různým tempem, řeší však vzájemně související otázky a závazky přijaté v rámci jednoho jednání mohou mít přímý dopad na další složky jednání.

               Zatímco návrhy o elektronických důkazech řeší situaci konkrétních typů poskytovatelů služeb poskytujících služby na trhu EU, existuje riziko, že povinnosti budou v rozporu s právními předpisy třetích zemí. V zájmu řešení těchto rozporů v právních předpisech a v souladu se zásadou mezinárodní zdvořilosti obsahují návrhy o elektronických důkazech ustanovení o zvláštních mechanismech v případě, že poskytovatel služeb čelí rozporuplným povinnostem vyplývajícím z právních předpisů třetí země, jsou-li požadovány důkazy. Tyto mechanismy zahrnují postup přezkumu s cílem vyjasnit danou situaci. Druhý dodatkový protokol k Úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě by měl usilovat o to, aby se zabránilo rozporuplným povinnostem mezi stranami úmluvy o kyberkriminalitě.

               Lze proto usuzovat, že uzavření druhého dodatkového protokolu může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost.

               Unie má tudíž výlučnou pravomoc k vyjednávání druhého dodatkového protokolu k úmluvě o kyberkriminalitě (podle čl. 3 odst. 2 SFEU).

               Předmět druhého dodatkového protokolu spadá do oblasti politiky a pravomocí EU, zejména pokud jde o nástroje v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech (čl. 82 odst. 1 SFEU) a ochranu údajů (článek 16 SFEU), a podle právních předpisů EU nelze jednání vést bez účasti EU. Komise má navíc obecnou úlohu při zastupování Evropské unie stanovenou v čl. 17 odst. 1 SEU. S ohledem na výše uvedené skutečnosti by Komise měla být jmenována Radou jako vyjednavač druhého dodatkového protokolu k úmluvě o kyberkriminalitě (CETS č. 185).

               3.PŘÍSLUŠNÁ USTANOVENÍ V OBLASTI POLITIKY

               Jednání by měla zajistit, aby dohodnutá ustanovení byla slučitelná s právními předpisy EU a se závazky členských států z nich vyplývajícími, a to rovněž s přihlédnutím k budoucímu vývoji. Kromě toho bude též nutné zajistit, aby druhý dodatkový protokol obsahoval ustanovení o neuplatňování umožňující členským státům Evropské unie, které se stanou stranami druhého dodatkového protokolu, upravovat vztahy mezi sebou na základě právních předpisů EU. Konkrétně fungování návrhů Evropské komise o elektronických důkazech, a to včetně jejich podoby, jež sleduje jejich vývoj při jednáních v rámci legislativního postupu se spolunormotvůrci, a nakonec jejich konečné (přijaté) podoby, by mělo být zachováno mezi členskými státy Evropské unie.

               Druhý dodatkový protokol by měl obsahovat nezbytné záruky, pokud jde o základní práva a svobody uznané v Listině základních práv Evropské unie, především právo na respektování soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace uznané v článku 7 Listiny, právo na ochranu osobních údajů uznané v článku 8 Listiny, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces uznané v článku 47 Listiny, presumpci neviny a právo na obhajobu uznané v článku 48 Listiny a zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů uznané v článku 49 Listiny. Druhý dodatkový protokol by měl být uplatňován v souladu s těmito právy a zásadami.

               Součástí protokolu musí být vhodné záruky ochrany údajů a soukromí pro shromažďování, předávání a následné použití osobních údajů a údajů z elektronické komunikace do té míry, v níž by tato mezinárodní dohoda mohla představovat právní základ pro předávání údajů v reakci na předávací příkazy nebo žádosti vydané orgánem strany dodatkového protokolu, která není členem EU, vyžadující, aby správce nebo zpracovatel zveřejnil osobní údaje a údaje z elektronické komunikace, aby se zajistilo, že poskytovatelé služeb v EU jsou v úplném souladu se svými povinnostmi podle právních předpisů EU v oblasti ochrany údajů a soukromí. Uvedené záruky by tedy měly zajišťovat ochranu základních práv a svobod občanů EU, včetně práva na soukromí a ochranu osobních údajů v případech, kdy jsou osobní údaje nebo údaje z elektronické komunikace poskytovány donucovacím orgánům v zemích mimo Evropskou unii.

               Vzhledem k tomu, že v návrzích Evropské komise o elektronických důkazech neexistují ustanovení pro přístup úřadů k údajům bez pomoci prostředníka („přímý přístup“), může být použití těchto opatření založeno pouze na vnitrostátním právu. Může-li druhý dodatkový protokol obsahovat ustanovení týkající se „rozšíření vyhledávání a přístupu na základě osobních bezpečnostních údajů“ a „vyšetřovacích technik“, mělo by být hlavním cílem prosazování silnějších záruk pro tento přeshraniční přímý přístup k údajům, a tím i zajištění ochrany základních práv a svobod občanů EU, včetně práva na soukromí a ochranu osobních údajů.

               Uzavření druhého dodatkového protokolu by mělo umožnit uzavření dvoustranných dohod nebo smluv mezi stranami protokolu a mezi stranami protokolu a Evropskou unií, jimiž se řídí jejich vztahy. Za tímto účelem by mělo být vloženo odpovídající ustanovení, jež by umožňovalo, aby dvě či více stran úmluvy, pokud již uzavřely dohodu či smlouvu o otázkách upravených v úmluvě či pokud tak v budoucnu učiní, byly oprávněné uplatňovat takovou dohodu či smlouvu nebo řídit se takto upraveným vztahem, je-li to provedeno způsobem, který je v souladu s cíli a zásadami úmluvy. Dohoda mezi Evropskou unií a Spojenými státy o přeshraničním přístupu k elektronickým důkazům za účelem justiční spolupráce v trestních věcech by měla ve dvoustranných vztazích mezi Spojenými státy americkými a Evropskou unií mít přednost před jakoukoli dohodou nebo ujednáním, k niž dospělo jednání o druhém dodatkovém protokolu, pokud se týká stejných otázek.

               Doporučení pro

               ROZHODNUTÍ RADY

               o zmocnění k účasti na jednání o druhém dodatkovém protokolu k Úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185)

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 218 odst. 3 a 4 této smlouvy,

               s ohledem na doporučení Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dne 9. června 2017 přijal Výbor stran pro Úmluvu Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185) (T-CY) rozhodnutí o přijetí mandátu k přípravě druhého dodatkového protokolu k úmluvě.

               (2)Mandát pro druhý dodatkový protokol obsahuje ke zvážení tyto prvky: ustanovení za účelem účinnější vzájemné právní pomoci (zjednodušený režim pro žádosti o vzájemnou právní pomoc, pokud jde o informace o účastníkovi, mezinárodní předávací příkazy, přímá spolupráce mezi justičními orgány u žádostí o vzájemnou právní pomoc, společné vyšetřování a společné vyšetřovací týmy, žádosti v angličtině, audio/video výslech svědků, obětí a znalců, postupy vzájemné právní pomoci v případech mimořádných událostí); ustanovení umožňující přímou spolupráci s poskytovateli služeb v jiných jurisdikcích s ohledem na žádosti o poskytnutí informací o účastníkovi, žádosti o uchování a žádosti pro případ mimořádných událostí; jasnější rámec a silnější záruky u stávajících postupů pro přeshraniční přístup k údajům; záruky, včetně požadavků na ochranu údajů.

               (3)Unie přijala společná pravidla, která se do značné míry překrývají s plánovanými prvky, jež se týkají druhého dodatkového protokolu. Jedná se zejména o komplexní soubor nástrojů, které mají usnadňovat justiční spolupráci v trestních věcech
                  22
                a zajišťovat minimální normy pro procesní práva
                  23
               , jakož i záruky ochrany údajů a soukromí
                  24
               .

               (4)Komise rovněž předložila legislativní návrhy nařízení o evropských předávacích a uchovávacích příkazech pro elektronické důkazy v trestních věcech a směrnice, kterou se stanoví harmonizovaná pravidla pro jmenování právních zástupců za účelem shromažďování důkazů v trestním řízení, jež zavádějí závazné přeshraniční evropské předávací a uchovávací příkazy, jež mají být adresovány přímo zástupci poskytovatele služeb v jiném členském státě
                  25
               .

               (5)Uzavření druhého dodatkového protokolu tudíž může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost.

               (6)V čl. 82 odst. 1 a v článku 16 Smlouvy o fungování Evropské unie jsou stanoveny pravomoci Unie v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a v oblasti ochrany údajů a soukromí. V zájmu ochrany integrity právních předpisů Unie a s cílem zajistit, aby ustanovení mezinárodního práva a právní předpisy Unie zůstaly i nadále v souladu, je nezbytné, aby byla Unie zapojena do jednání o druhém dodatkovém protokolu.

               (7)Druhý dodatkový protokol by měl obsahovat nezbytné záruky, pokud jde o základní práva a svobody, včetně práva na ochranu osobních údajů a soukromí, práva na respektování soukromého a rodinného života, obydlí a komunikace uznaného v článku 7 Listiny, práva na ochranu osobních údajů uznaného v článku 8 Listiny, práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces uznaného v článku 47 Listiny, presumpce neviny a práva na obhajobu uznaných v článku 48 Listiny a zásad zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů uznaných v článku 49 Listiny. Druhý dodatkový protokol by měl být uplatňován v souladu s těmito právy a zásadami.

               (8) V souladu s čl. 42 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725
                  26
                byl konzultován evropský inspektor ochrany údajů, který vydal stanovisko dne …
                  27
               ,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Komise se zmocňuje k jednání, jménem Unie, o druhém dodatkovém protokolu k úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185).

               Článek 2

               Směrnice pro jednání jsou stanoveny v příloze.

               Článek 3

               Jednání se povedou v konzultaci se zvláštním výborem, který určí Rada.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě: Evropský program pro bezpečnost ze dne 28. dubna 2015, COM(2015) 185 final.

                     (2)

                        Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o evropských předávacích a uchovávacích příkazech pro elektronické důkazy v trestních věcech ze dne 17. dubna 2018, COM(2018) 225 final.

                     (3)

                        Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví harmonizovaná pravidla pro jmenování právních zástupců za účelem shromažďování důkazů v trestním řízení, ze dne 17. dubna 2018, COM(2018) 226 final.

                     (4)

                        Všechny kromě Irska a Švédska, které úmluvu podepsaly, avšak neratifikovaly, nicméně se zavázaly dosáhnout přistoupení.

                     (5)

                        Závěrečná zpráva pracovní skupiny pro cloudové důkazy Výboru pro Úmluvu o kyberkriminalitě Rady Evropy (T-CY) „Přístup k elektronickému důkaznímu materiálu v cloudu v rámci trestního soudnictví: doporučení ke zvážení ze strany T-CY“ ze dne 16. září 2016.

                     (6)

                        První dodatkový protokol (CETS č. 189) k Úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě týkající se kriminalizace činů rasistické a xenofobní povahy spáchaných prostřednictvím počítačových systémů byl otevřen k podpisu pro státy, které úmluvu podepsaly v roce 2003. Smluvními stranami prvního dodatkového protokolu je 31 zemí, včetně 17 členských států EU.

                     (7)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/41/EU ze dne 3. dubna 2014 o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech, Úř. věst. L 130, 1.5.2014, s. 1.

                     (8)

                        Akt Rady ze dne 29. května 2000, kterým se v souladu s článkem 34 Smlouvy o Evropské unii vypracovává Úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, Úř. věst. C 197, 12.7.2000, s. 1.

                     (9)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1727 ze dne 14. listopadu 2018 o Agentuře Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech (Eurojust) a o nahrazení a zrušení rozhodnutí Rady 2002/187/SVV.

                     (10)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV, Úř. věst. L 135, 24.5.2016, s. 53.

                     (11)

                        Rámcové rozhodnutí Rady 2002/465/SVV ze dne 13. června 2002 o společných vyšetřovacích týmech, Úř. věst. L 162, 20.6.2002, s. 1.

                     (12)

                        Rámcové rozhodnutí Rady 2009/948/SVV o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení, Úř. věst. L 328, 15.12.2009, s. 42.

                     (13)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení, Úř. věst. L 280, 26.10.2010, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení, Úř. věst. L 142, 1.6.2012, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/48/EU ze dne 22. října 2013 o právu na přístup k obhájci v trestním řízení a řízení týkajícím se evropského zatýkacího rozkazu a o právu na informování třetí strany a právu na komunikaci s třetími osobami a konzulárními úřady v případě zbavení osobní svobody, Úř. věst. L 294, 6.11.2013, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1919 ze dne 26. října 2016 o právní pomoci pro podezřelé nebo obviněné osoby v trestním řízení a pro osoby vyžádané v rámci řízení týkajícího se evropského zatýkacího rozkazu, Úř. věst. L 297, 4.11.2016, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/800 ze dne 11. května 2016 o procesních zárukách pro děti, které jsou podezřelými nebo obviněnými osobami v trestním řízení, Úř. věst. L 132, 21.5.2016, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/343 ze dne 9. března 2016, kterou se posilují některé aspekty presumpce neviny a právo být přítomen při trestním řízení před soudem, Úř. věst. L 65, 11.3.2016, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení.

                     (14)

                        Rozhodnutí Rady 2009/820/SZBP ze dne 23. října 2009 o uzavření Dohody o vydávání mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými a Dohody o vzájemné právní pomoci mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými jménem Evropské unie, Úř. věst. L 291, 7.11.2009, s. 40–41.

                     (15)

                        Dohoda mezi Evropskou unií a Japonskem o vzájemné právní pomoci v trestních věcech, Úř. věst. L 39, 12.2.2010, s. 20.

                     (16)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES.

                     (17)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV.

                     (18)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele.

                     (19)

                        Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o evropských předávacích a uchovávacích příkazech pro elektronické důkazy v trestních věcech zde dne 17. dubna 2018, COM(2018) 225 final; návrh směrnice, kterou se stanoví harmonizovaná pravidla pro jmenování právních zástupců za účelem shromažďování důkazů v trestním řízení ze dne 17. dubna 2018, COM(2018) 226 final.

                     (20)

                        Zatímco probíhají jednání s Evropským parlamentem a Radou, Rada se dohodla na obecném přístupu k návrhu nařízení předloženému Komisí, a to na zasedání Rady pro spravedlnost a vnitřní věci dne 7. prosince 2018.

                     (21)

                        Budapešťská úmluva Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185) ze dne 23. listopadu 2001, http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Akt Rady ze dne 29. května 2000, kterým se vypracovává Úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, Úř. věst. C 197, 12.7.2000, s. 1; nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1727 o Agentuře Evropské unie pro justiční spolupráci v trestních věcech (Eurojust) a o zrušení rozhodnutí Rady 2002/187/SVV, Úř. věst. L 295, 21.11.2018; nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV, Úř. věst. L 135, 24.5.2016, s. 53; rámcové rozhodnutí Rady 2002/465/SVV ze dne 13. června 2002 o společných vyšetřovacích týmech, Úř. věst. L 162, 20.6.2002, s. 1; rámcové rozhodnutí Rady 2009/948/SVV o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení, Úř. věst. L 328, 15.12.2009, s. 42; směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech, Úř. věst. L 130, 1.5.2014, s. 1.

                     (23)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení, Úř. věst. L 280, 26.10.2010, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v trestním řízení, Úř. věst. L 142, 1.6.2012, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/48/EU ze dne 22. října 2013 o právu na přístup k obhájci v trestním řízení a řízení týkajícím se evropského zatýkacího rozkazu a o právu na informování třetí strany a právu na komunikaci s třetími osobami a konzulárními úřady v případě zbavení osobní svobody, Úř. věst. L 294, 6.11.2013, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1919 ze dne 26. října 2016 o právní pomoci pro podezřelé nebo obviněné osoby v trestním řízení a pro osoby vyžádané v rámci řízení týkajícího se evropského zatýkacího rozkazu, Úř. věst. L 297, 4.11.2016, s. 1; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/800 ze dne 11. května 2016 o procesních zárukách pro děti, které jsou podezřelými nebo obviněnými osobami v trestním řízení, Úř. věst. L 132, 21.5.2016, s. 1.

                     (24)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES; směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů příslušnými orgány za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, o volném pohybu těchto údajů a o zrušení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final a COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. L 295, 21.11.2018, s. 39).

                     (27)

                        Úř. věst. C ...

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            PŘÍLOHA

            Doporučení pro ROZHODNUTÍ RADY
            o zmocnění k účasti na jednání o druhém dodatkovém protokolu k Úmluvě Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185)

               PŘÍLOHA

               1.CÍLE

               Komise by se měla v průběhu jednání zaměřit na dosažení cílů podrobněji stanovených níže:

               a)Jednání by měla zajistit plnou slučitelnost úmluvy a dodatkových protokolů s právem Unie a z něj vyplývajícími závazky členských států, zejména pokud jde o vyšetřovací pravomoci přiznané stranám, které nejsou členy EU.

               b)Jednání by především měla zajistit dodržování základních práv, svobod a obecných zásad práva EU, jež jsou zakotveny ve smlouvách o Evropské unii a v její Listině základních práv, včetně přiměřenosti, procesních práv, presumpce neviny a práv osob, proti nimž je vedeno trestní řízení, na obhajobu, jakož i práva na soukromí a na ochranu osobních údajů a údajů z elektronické komunikace, jsou-li tyto údaje zpracovávány, včetně jejich předávání donucovacím orgánům v zemích mimo Evropskou unii, a souvisejících povinností donucovacích a justičních orgánů v tomto ohledu.

               c)Kromě toho by druhý dodatkový protokol měl být v souladu s legislativními návrhy Komise o elektronických důkazech, a to i s jejich podobou, jež sleduje jejich vývoj při jednáních v rámci legislativního postupu se spolunormotvůrci, a nakonec s jejich konečnou (přijatou) podobou, a zabránit kolizi norem. Tento protokol by měl zejména v nejvyšší možné míře snížit riziko rozporu mezi předávacími příkazy vydávanými v rámci budoucího nástroje EU a právními předpisy třetích zemí, jež jsou smluvní stranou druhého dodatkového protokolu. Pokud by byl doprovázen odpovídajícími zárukami v oblasti ochrany údajů a soukromí, usnadnil by poskytovatelům služeb v EU plnění jejich povinností podle právních předpisů EU o ochraně údajů a soukromí v míře, v níž by tato mezinárodní dohoda mohla představovat právní základ pro předávání údajů v reakci na předávací příkazy nebo žádosti vydané orgánem strany druhého dodatkového protokolu, která není členem EU, vyžadující, aby správce nebo zpracovatel zveřejnil osobní údaje nebo údaje z elektronické komunikace.

               2.KONKRÉTNÍ OTÁZKY

               I. Vztahy s právem EU a s dalšími (možnými) dohodami

               d)Mělo by být zajištěno, aby druhý dodatkový protokol obsahoval ustanovení o neuplatňování, které stanoví, že členské státy ve svých vzájemných vztazích nadále uplatňují pravidla Evropské unie, a nikoli druhého dodatkového protokolu.

               e)Druhý dodatkový protokol se může uplatňovat při neexistenci jiných konkrétnějších mezinárodních dohod zavazujících Evropskou unii nebo její členské státy a ostatní strany úmluvy, nebo v případě, že tyto mezinárodní dohody existují, pouze v rozsahu, v němž některé otázky nejsou těmito dohodami upraveny. Tyto konkrétnější mezinárodní dohody by tedy měly mít před druhým dodatkovým protokolem přednost, pokud jsou v souladu s cíli a zásadami úmluvy.

               II. Ustanovení pro účinnější vzájemnou právní pomoc:

               f)Ustanovení o „jazycích žádostí“ podle stávající podoby návrhu uvádějí, že žádosti by měly být podávány v jazyce přijatelném pro dožádanou stranu nebo doplněné překladem do takového jazyka. Evropská unie by měla podpořit předběžně přijatý návrh znění a důvodovou zprávu.

               g)Ustanovení o „vzájemné pomoci v případech mimořádných událostí“ podle stávající podoby návrhu umožňují urychleně požádat o vzájemnou pomoc zasláním žádosti v elektronické formě, pokud se dožadující strana domnívá, že nastala mimořádná událost, definovaná jako situace, kdy existuje významné a bezprostřední ohrožení života nebo bezpečnosti jakékoli fyzické osoby. Evropská unie by měla podpořit předběžně přijatý návrh znění a důvodovou zprávu. Oblast působnosti vzájemné pomoci by měla být totožná s oblastí stanovenou v článku 25 úmluvy.

               h)Pokud jde o ustanovení o „videokonferencích“, měla by Evropská unie usilovat o to, aby byl druhý dodatkový protokol v souladu s odpovídajícími ustanoveními stávajících mezinárodních dohod mezi Evropskou unií a jejími členskými státy a dalšími stranami úmluvy, je-li to možné. Ustanovení by měla členským státům umožnit, aby zajistily dodržování záruk platných procesních práv vyplývajících z právních předpisů Unie a z vnitrostátních právních předpisů.

               i)Pokud jde o ustanovení o „modelu schvalování“, měla by Evropská unie usilovat o to, aby návrh znění a důvodová zpráva zahrnovaly prvky jako závazné maximální lhůty pro rozhodnutí vnitrostátních orgánů, aby se zajistilo, že jeho použití povede k rychlejším postupům; dále by měla zajistit, aby zátěž pro poskytovatele služeb byla přiměřená a aby se případně uplatňovaly nápravné prostředky.

               III.Ustanovení umožňující přímou spolupráci s poskytovateli služeb v jiných jurisdikcích:

               j)Pokud jde o ustanovení o „přímé spolupráci s poskytovateli v různých jurisdikcích“, měla by Evropská unie zajistit, aby byl druhý dodatkový protokol v souladu s právními předpisy EU, aby obsahoval vhodné záruky a aby zátěž pro poskytovatele služeb byla přiměřená.

               k)Pokud jde o ustanovení o „mezinárodních předávacích příkazech“, měla by Evropská unie zajistit, aby druhý dodatkový protokol obsahoval vhodné záruky v oblasti základních práv při zohlednění různých úrovní citlivosti kategorií dotčených údajů a záruk obsažených v evropských předávacích příkazech pro různé kategorie údajů.

               l)S ohledem na ustanovení o „mezinárodních předávacích příkazech“ by Evropská unie neměla bránit zařazení dodatečných záruk a důvodů pro zamítnutí do druhého dodatkového protokolu ve srovnání s návrhy Komise o elektronických důkazech, a to i s jejich podobou, jež sleduje jejich vývoj při jednáních v rámci legislativního postupu se spolunormotvůrci, a nakonec s jejich konečnou (přijatou) podobou, jako například oznámení a souhlas ze strany státu poskytovatele služeb a předchozí přezkum provedený soudem nebo nezávislým správním orgánem, pokud tím není nepřiměřeně snížena účinnost nástroje v rámci druhého dodatkového protokolu (například v řádně odůvodněných naléhavých případech). Jakékoli další záruky a důvody k odmítnutí by neměly mít vliv na fungování návrhů EU o elektronických důkazech mezi členskými státy.

               IV.Silnější záruky u stávajících postupů pro přeshraniční přístup k údajům:

               m)Pokud jde o ustanovení o „rozšíření vyhledávání a přístupu na základě osobních bezpečnostních údajů“ a „vyšetřovacích technikách“, měla by Evropská unie zajistit, aby druhý dodatkový protokol obsahoval vhodné záruky v oblasti základních práv. Proto by měl návrh znění rovněž obsahovat podmínku, že údaje uložené v připojeném počítačovém systému jsou legálně přístupné z původního systému a přístup je nezbytný a přiměřený a v souladu s níže uvedenými zárukami se nejedná o porušení bezpečnostních opatření v zařízeních.

               n)Evropská unie by také měla zajistit, že nebudou omezeny možnosti takového přístupu, které jsou v současnosti stanoveny v členských státech.

               V.Záruky, včetně požadavků na ochranu údajů:

               o)Evropská unie by měla zajistit, aby druhý dodatkový protokol stanovil vhodné záruky ochrany údajů ve smyslu směrnice (EU) 2016/680 a nařízení (EU) 2016/679 a směrnice 2002/58/ES při shromažďování, předávání a následném použití osobních údajů a údajů z elektronické komunikace obsažených v elektronických důkazech, o něž žádá žádající orgán. Tyto záruky by měly být zahrnuty do druhého dodatkového protokolu s přihlédnutím k zárukám stanoveným v dohodách EU, jako je zastřešující dohoda mezi EU a USA a modernizovaná Úmluva Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (CETS č. 108). Tyto záruky by měly řešit situace zpracování údajů v rámci vzájemné pomoci mezi donucovacími orgány i přímé spolupráce mezi donucovacími orgány a poskytovateli. Evropská unie by měla usilovat o to, aby se tyto záruky vztahovaly na veškeré vyšetřovací pravomoci, jak na ty stávající v souvislosti s úmluvou, tak na ty vytvořené druhým dodatkovým protokolem.

               3.ÚZEMNÍ PŮSOBNOST, VSTUP V PLATNOST A JINÁ ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

               Závěrečná ustanovení dodatkového protokolu, včetně ustanovení o vstupu v platnost, výhradách, vypovězení apod., by měla být vytvořena, pokud je to možné a vhodné, podle ustanovení Úmluvy Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185). Ustanovení odlišná od standardních ustanovení by se měla používat pouze tam, kde je to nezbytné pro dosažení cílů nebo za účelem zohlednění zvláštních okolností druhého dodatkového protokolu.


title: Doporučení pro ROZHODNUTÍ RADY o zmocnění k zahájení jednání o přezkumu dohody Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel („revidovaná dohoda z roku 1958").

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Doporučení pro
            DOPORUČENÍ RADY
            k nápravě zjištěného významného odchýlení od postupu korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle v Maďarsku
            {SWD(2019) 534 final}

               Doporučení pro

               DOPORUČENÍ RADY

               k nápravě zjištěného významného odchýlení od postupu korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle

                  v Maďarsku

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 121 odst. 4 této smlouvy,

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik
                  1
               , a zejména na čl. 10 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,

               s ohledem na doporučení Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Podle článku 121 Smlouvy mají členské státy prosazovat zdravé veřejné finance ve střednědobém výhledu prostřednictvím koordinace hospodářských politik a mnohostranného dohledu tak, aby se zabránilo vzniku nadměrných schodků veřejných financí.

               (2)Pakt o stabilitě a růstu vychází z cíle zdravých veřejných financí jakožto prostředku k posílení podmínek pro cenovou stabilitu a pro silný udržitelný růst, jenž přispívá k vytváření nových pracovních míst.

               (3)Dne 22. června 2018 Rada v souladu s čl. 121 odst. 4 Smlouvy zjistila, že v Maďarsku došlo v roce 2017 k významnému odchýlení od střednědobého rozpočtového cíle, jímž je schodek veřejných financí ve výši 1,0 % HDP ve strukturálním vyjádření. Vzhledem ke zjištěnému významnému odchýlení Rada dne 22. června 2018 Maďarsku doporučila
                  2
               , aby přijalo opatření nezbytná k zajištění toho, aby nominální míra růstu čistých primárních výdajů vládních institucí
                  3
                v roce 2018 nepřekročila 2,8 %, což odpovídá roční strukturální korekci ve výši 1,0 % HDP. Rovněž doporučila, aby Maďarsko použilo jakékoli neočekávané příjmy ke snížení schodku, a zahájilo tak vhodný postup korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle. Dne 4. prosince 2018 dospěla Rada k závěru, že Maďarsko v reakci na doporučení Rady ze dne 22. června 2018 účinná opatření nepřijalo. Na uvedeném základě vydala Rada dne 4. prosince 2018 pro Maďarsko revidované doporučení, aby přijalo opatření nezbytná k zajištění toho, aby nominální míra růstu čistých primárních výdajů vládních institucí nepřekročila v roce 2019 hodnotu 3,3 %, což odpovídá roční strukturální korekci ve výši 1,0 % HDP.

               (4)Podle prognózy Komise z jara 2019 a výsledných údajů za rok 2018 potvrzených Eurostatem růst čistých primárních výdajů vládních institucí v roce 2018 výrazně přesáhl výdajové kritérium, což poukazuje na významné odchýlení (odchylka ve výši 1,3 % HDP). Strukturální saldo se zhoršilo z –3,4 % HDP v roce 2017 na –3,7 % HDP, což rovněž poukazuje na významné odchýlení od doporučené strukturální korekce (odchylka ve výši 1,3 % HDP). Na velikost odchylky, kterou ukazuje strukturální saldo, má negativní vliv výrazný pokles příjmů, jakož i vyšší investiční výdaje v době přehřívání ekonomiky. Klesající úrokové náklady na ni měly podle odhadů pozitivní dopad pouze minimální. Výdajové kritérium je silně negativně ovlivněno střednědobým potenciálním růstem HDP, který se používá při jeho výpočtu a který zahrnuje velmi nízký potenciální růst HDP v důsledku krize. Mimoto se zdá, že deflátor HDP, z něhož vychází výdajové kritérium, řádně nezohledňuje zvýšené nákladové tlaky, které mají vliv na veřejné výdaje. Po úpravě o tyto faktory se zdá, že výdajové kritérium odráží fiskální úsilí adekvátně a stále poukazuje na významné odchýlení. S přihlédnutím k těmto faktorům oba ukazatele potvrzují významné odchýlení od požadavků preventivní složky Paktu o stabilitě a růstu v roce 2018.

               (5)Dne 5. června 2019 dospěla Komise po celkovém posouzení k závěru, že v Maďarsku existuje zjištěné významné odchýlení od postupu korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle, a v souladu s čl. 121 odst. 4 Smlouvy a čl. 10 odst. 2 prvním pododstavcem nařízení (ES) č. 1466/97 adresovala Maďarsku varování.

               (6)Podle čl. 10 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1466/97 má Rada dotčenému členskému státu do jednoho měsíce ode dne přijetí varování zaslat doporučení k provedení nezbytných politických opatření. Podle uvedeného nařízení má doporučení stanovit členskému státu lhůtu v délce nejvýše pěti měsíců pro nápravu odchýlení. Na tomto základě se k nápravě odchýlení v případě Maďarska jeví jako přiměřená lhůta do 15. října 2019. V uvedené lhůtě by Maďarsko mělo podat zprávu o opatřeních, která v reakci na toto doporučení přijalo.

               (7)Na základě prognózy Komise z jara 2019 ohledně mezery výstupu zůstane hospodářská situace Maďarska v letech 2019 a 2020 dobrá. Zatímco v roce 2019 reálný HDP podle odhadů poroste v souladu s potenciálním HDP (3,7 %), v roce 2020 by měl být růst reálného HDP (2,8 %) podle předpokladů nižší než růstový potenciál (3,6 %). Míra zadlužení v Maďarsku převyšuje prahovou hodnotu 60 % HDP. Minimální požadované strukturální úsilí stanovené v nařízení (ES) č. 1466/97 a podle korekční matice společně dohodnuté v rámci preventivní složky Paktu o stabilitě a růstu, v níž se zohledňují panující hospodářské podmínky a případné obavy o udržitelnost, pro rok 2019 i 2020 nyní činí nejméně 0,75 % HDP.

               (8)Strukturální schodek Maďarska se v roce 2017 zvýšil o 1,4 % HDP a v roce 2018 o 0,3 % HDP na 3,7 % HDP v roce 2018. Podle prognózy Komise z jara 2019 se předpokládá, že od roku 2019 bude klesat. Minimální požadovanou korekci v roce 2019 by mělo doplňovat další úsilí potřebné k nápravě kumulovaných odchylek a k návratu Maďarska po propadech od roku 2017 zpět na vhodnou cestu konsolidace. Vzhledem k rozsahu zjištěného významného odchýlení od doporučeného postupu korekce k dosažení střednědobého cíle se v roce 2019 jeví jako vhodné další úsilí ve výši 0,25 % HDP, které by doplnilo úsilí vyplývající z korekční matice společně dohodnuté v rámci preventivní složky Paktu o stabilitě a růstu. Urychlí korekci zpět směrem k dosažení střednědobého rozpočtového cíle. Požadované úsilí pro rok 2019 je v souladu s korekcí, kterou doporučila Rada dne 4. prosince 2018. Pro rok 2020 se zdá být přiměřený požadavek na minimální korekci ve výši 0,75 % HDP za podmínky splnění požadované korekce v roce 2019.

               (9)Požadované zlepšení strukturálního salda o 1,0 % HDP v roce 2019 a o 0,75 % HDP v roce 2020 je v souladu s nominální mírou růstu čistých primárních výdajů vládních institucí, která v roce 2019 nepřekračuje 3,3 % HDP a v roce 2020 4,7 %.

               (10)Komise ve své prognóze z jara 2019 předpokládá, že v roce 2019 se strukturální saldo zlepší o 0,4 % HDP a v roce 2020 o další 0,6 % HDP. S ohledem na požadované strukturální zlepšení o 1,0 % HDP v roce 2019 a 0,75 % v roce 2020 je proto zapotřebí, aby v roce 2019 byla přijata strukturální opatření v celkové výši 0,6 % HDP a v roce 2020 další ve výši 0,2 % HDP ve srovnání se současným základním scénářem uvedeným v prognóze Komise z jara 2019.

               (11)V důsledku nereagování na dřívější doporučení k nápravě zjištěného významného odchýlení je nutné, aby Maďarsko urychleně přijalo opatření, která vrátí jeho fiskální politiku zpět na obezřetnou cestu.

               (12)Aby Maďarsko dosáhlo doporučovaných rozpočtových cílů, musí nutně přijmout a důsledně provést nezbytná opatření a pozorně sledovat vývoj běžných výdajů.

               (13)Maďarsko by mělo podat Radě do 15. října 2019 zprávu o opatřeních, která v reakci na toto doporučení přijalo.

               (14)Je vhodné toto doporučení zveřejnit,

               DOPORUČUJE, ABY MAĎARSKO:

               1)přijalo opatření nezbytná k zajištění toho, aby nominální míra růstu čistých primárních výdajů vládních institucí nepřekročila v roce 2019 hodnotu 3,3 % a v roce 2020 hodnotu 4,7 %, což odpovídá roční strukturální korekci ve výši 1,0 % HDP v roce 2019 a 0,75 % HDP v roce 2020, a tím zahájilo vhodný postup korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle;

               2)ke snížení schodku využilo všech neočekávaných příjmů; opatření k rozpočtové konsolidaci by měla zajistit trvalé a prorůstově orientované zlepšování strukturálního salda veřejných financí;

               3)podalo Radě do 15. října 2019 zprávu o opatřeních, která v reakci na toto doporučení přijalo; zpráva by měla obsahovat dostatečně podrobná a věrohodně oznámená opatření k dodržení požadovaného postupu korekce, včetně rozpočtového dopadu každého z nich, jakož i aktualizované a podrobné rozpočtové projekce na roky 2019–2020.

               Toto doporučení je určeno Maďarsku.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda

                     (1)

                        Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        Úř. věst. C 223, 27.6.2018, s. 1.

                     (3)

                        Čisté primární výdaje vládních institucí se skládají z celkových výdajů vládních institucí bez úrokových nákladů, výdajů na programy Unie, které jsou plně kompenzovány příjmy z prostředků Unie, a nediskrečních změn výdajů na podporu v nezaměstnanosti. Vnitrostátně financovaná tvorba hrubého fixního kapitálu je rozložena do čtyřletého období. Zohledněna jsou diskreční opatření na straně příjmů nebo zvýšení příjmů stanovená právními předpisy. Jednorázová opatření na straně příjmů i výdajů jsou kompenzována.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            Doporučení pro
            ROZHODNUTÍ RADY
            o zmocnění k zahájení jednání o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo o vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI DOPORUČENÍ

               •Důvody a cíle doporučení

               Komise pro rybolov ve středozápadním Atlantiku (Western and Central Atlantic Fisheries Commission – WECAFC) je poradní orgán, který byl zřízen v roce 1973 podle článku VI stanov Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO). Jejím úkolem je podporovat v rámci své oblasti působnosti zachování, řízení a rozvoj živých mořských zdrojů. WECAFC však nepřijímá rozhodnutí, která by byla pro její členy závazná. Sekretariát WECAFC řídí a financuje organizace FAO. Unie je členem WECAFC.

               Unie se v rámci opatření 2 „Podpora regionálního řízení rybolovu a spolupráce v klíčových oblastech oceánu pro vyplnění mezer regionální správy“ obsaženého ve společném sdělení vysoké představitelky EU pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise nazvaném Mezinárodní správa oceánů: agenda pro budoucnost našich oceánů“ zavázala, že „podpoří úpravu Výboru pro rybolov ve středovýchodním Atlantiku a Komise pro rybolov ve středozápadním Atlantiku do roku 2020“.

               V roce 2012 byl zahájen proces změny strategického zaměření, jehož součástí byly přezkum výkonnosti (2013–2014), strategický plán (2014), dvě pracovní setkání týkající se změny zaměření a strategického plánování (2014 a 2015) a analýza nákladů a přínosů procesu změny zaměření (2016). Členové komise WECAFC se na jejím 16. plenárním zasedání (v roce 2016) shodli na tom, že zahájí postup směřující k vyjasnění některých klíčových otázek souvisejících se zřízením regionální organizace pro řízení rybolovu v oblasti WECAFC. Sekretariát WECAFC připravil na konci roku 2018 „diskusní dokument“, aby se vyjasnily otázky týkající se cílů, oblasti působnosti, pokrytí populací, institucionální struktury, finančních dopadů apod. Ve dnech 25. a 26. března 2019 se na Barbadosu uskutečnilo první přípravné pracovní setkání ke změně zaměření WECAFC s cílem připravit 17. plenární zasedání WECAFC na červenec 2019, na kterém se projedná téma zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu v oblasti WECAFC.

                  Pevný základ pro udržitelné řízení a zachování živých mořských zdrojů v této oblasti bude představovat vytvoření závazného nástroje k provedení reformy WECAFC v oblasti středozápadního Atlantiku. To je v souladu s článkem 28 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 o společné rybářské politice a se závěry Rady ze dne 19. března 2012 o sdělení Komise o vnější dimenzi společné rybářské politiky.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Regionální organizace pro řízení rybolovu jsou mezinárodní organizace zřízené jednotlivými zeměmi. K jejich členům patří země v regionu (pobřežní státy), organizace pro regionální integraci, jakou je EU, a rybářské subjekty s rybolovnými zájmy v dané oblasti. Některé z regionálních organizací pro řízení rybolovu řídí populace všech rybích druhů v určité oblasti, jiné se zaměřují na vysoce stěhovavé druhy, především tuňáky, v rozsáhlých zeměpisných oblastech. I když jsou některé z těchto organizací pouze poradními subjekty, většina z nich má řídicí pravomoc stanovit omezení odlovu nebo intenzity rybolovu, stanovit technická opatření a kontrolovat dodržování povinností.

                  V souladu se sdělením Komise „Účast v regionálních rybolovných organizacích“ hraje Evropská unie zastoupená Komisí aktivní úlohu v šesti organizacích pro řízení lovu tuňáka a v 11 organizacích zabývajících se jinými druhy.

                  Podpora opatření na zvýšení účinnosti regionálních organizací pro řízení rybolovu a v příslušných případech zlepšení jejich správy je hlavním prvkem činnosti EU na těchto fórech. Je to v souladu se společným sdělením vysoké představitelky EU pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise s názvem „Mezinárodní správa oceánů: agenda pro budoucnost našich oceánů“ a závěry Rady o tomto společném sdělení.

               2.PRÁVNÍ STRÁNKA DOPORUČENÍ

               •Právní základ

                  Cílem tohoto doporučení je získat od Rady zmocnění pro Komisi, aby jménem EU sjednala zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu v oblasti středozápadního Atlantiku.  Právní základ pro to, aby Rada dala zmocnění k zahájení jednání, je čl. 218 odst. 3 a 4 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).

               •Volba nástroje

                  Podle čl. 218 odst. 3 a 4 SFEU Komise podává Radě doporučení a Rada přijme rozhodnutí, kterým dá zmocnění k zahájení jednání. Rada může vydávat směrnice vyjednavači a může určit zvláštní výbor, který má na jednání dohlížet v souladu se směrnicemi pro jednání.

               3.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI

               Tato iniciativa souvisí se závazkem přijatým ve společném sdělení vysoké představitelky EU pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise s názvem „Mezinárodní správa oceánů: agenda pro budoucnost našich oceánů“, ke kterému se uskutečnila konzultace se zúčastněnými stranami. V březnu 2019 navíc Komise v rámci pracovní skupiny Rady předložila pracovní dokument obsahující návrh, aby EU podpořila proces reformy WECAFC; tento návrh získal mezi členskými státy širokou podporu.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Přistoupení EU k úmluvě může vyžadovat, aby byl nové organizaci ročně vyplácen finanční příspěvek v přibližné výši 100 000 EUR z rozpočtové položky 11 03 02 (Povinné příspěvky regionálním organizacím pro řízení rybolovu). Příspěvek EU se může lišit v závislosti na konečné dohodě o kritériích, které se použijí na výpočet příspěvků stran na výdaje organizace. Přesná výše bude vyčleněna v příslušných rozpočtových položkách při sestavování ročního rozpočtu.

                  Relevantní mohou být rovněž dobrovolné příspěvky do rozpočtu organizace v rámci rozpočtové položky 11 06 62 03 určené na podporu vědeckého výzkumu; v této fázi je však obtížné stanovit jejich přesnou výši. Rozpočtová položka 11 01 04 01 také zahrnuje prostředky na technickou pomoc na podporu poskytování vědeckého poradenství na zasedání Komise pro rybolov v severním Tichém oceánu. Roční náklady na tuto činnost se odhadují na 10 000 EUR.

               Doporučení pro

               ROZHODNUTÍ RADY

               o zmocnění k zahájení jednání o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo o vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 218 odst. 3 a 4 této smlouvy,

               s ohledem na doporučení Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Unie má pravomoc přijímat opatření na zachování a řízení živých mořských zdrojů v rámci společné rybářské politiky a uzavírat dohody s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.

               (2)Podle rozhodnutí Rady 98/392/ES je Unie smluvní stranou Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982. Tato úmluva vyžaduje, aby všichni členové mezinárodního společenství spolupracovali na zachování a řízení mořských biologických zdrojů.

               (3)Podle rozhodnutí Rady 98/414/ES je Unie smluvní stranou Dohody o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací.

               (4)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 stanoví, že v zájmu zajištění udržitelného využívání, řízení a zachování biologických mořských zdrojů a mořského prostředí udržuje Unie své vnější vztahy v oblasti rybolovu v souladu se svými mezinárodními závazky a politickými cíli a s cíli a zásadami uvedenými v článcích 2 a 3 daného nařízení.

               (5)Komise pro rybolov ve středozápadním Atlantiku (Western and Central Atlantic Fisheries Commission – WECAFC) je poradní orgán, který byl zřízen v roce 1973 podle článku VI stanov Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO) a který má v rámci své oblasti působnosti podporovat zachování, řízení a rozvoj živých mořských zdrojů.

               (6)WECAFC zahájila v roce 2012 proces změny strategického zaměření, který zahrnoval přezkum výkonnosti (2013–2014), strategický plán (2014), dvě pracovní setkání týkající se změny zaměření a strategického plánování (2014 a 2015) a první přípravné pracovní setkání (březen 2019).

               (7)V červenci 2019 budou zahájeny mezinárodní konzultace za účelem uzavření mezinárodní dohody o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo zavedení nástroje obsahujícího zmocnění přijímat právně závazná rozhodnutí v oblasti zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu za účasti členů WECAFC,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Komise se zmocňuje, aby jménem Evropské unie sjednala dohodu o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo o vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu.

               Článek 2

               Tato jednání se povedou za konzultace s [název zvláštního výboru, který jmenuje Rada] a na základě směrnic pro jednání uvedených v příloze tohoto rozhodnutí.

               Článek 3

               Rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            PŘÍLOHA

            doporučení pro rozhodnutí Rady o zmocnění k zahájení jednání o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo o vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu

               PŘÍLOHA

               Směrnice pro jednání o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo o vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu, která má jménem Evropské unie vést Komise

               1.Účelem jednání je umožnit Evropské unii účast na procesu jednání Komise pro rybolov ve středozápadním Atlantiku (Western and Central Atlantic Fisheries Commission –WECAFC) ohledně uzavření dohody o zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo vytvoření nástroje (dále jen „dohoda“) za účelem přijímání právně závazných rozhodnutí v oblasti zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu.

               2.Při jednáních s dalšími stranami, které se podílejí na zřízení regionální organizace pro řízení rybolovu nebo na vytvoření nástroje za účelem zachování a řízení živých mořských zdrojů, Komise jedná tak, aby dohoda:

               –byla v souladu s mezinárodním právem, a zejména s ustanoveními Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982, Dohody o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací z roku 1995 a Dohody k podpoře dodržování mezinárodních opatření na zachování a řízení rybářskými plavidly na volném moři z roku 1995, aniž by byla dotčena práva a povinnosti pobřežních států, a ustanoveními Dohody o opatřeních přístavních států k předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu z roku 2009,

               –zajišťovala slučitelnost opatření k zachování a řízení zdrojů platných pro dané rybí populace ve vodách podléhajících vnitrostátní pravomoci a opatření přijatých ve vztahu k volnému moři dle článku 118 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (UNCLOS) a článku 8 dohody Organizace spojených národů o rybích populacích (UNFSA),

               –nenarušovala úlohu a mandát Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT) a/nebo Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO) a zajišťovala silnou spolupráci a koordinaci mezi relevantními opatřeními přijatými na základě dohody a komisí ICCAT a/nebo organizací NAFO,

               –prosazovala přístup Unie k zachování a řízení zdrojů ve všech oceánech a upevnila její závazek k  dlouhodobému zachování a udržitelnému využívání celosvětových rybolovných zdrojů,

               –byla v souladu s cíli a zásadami Unie v oblasti společné rybářské politiky dle nařízení (EU) č. 1380/2013,

               –zřídila regionální organizaci pro řízení rybolovu nebo vytvořila nástroj za účelem přijímání právně závazných rozhodnutí v oblasti zachování a řízení živých mořských zdrojů ve středozápadním Atlantském oceánu,

               –umožňovala účast rybářských subjektů a organizací pro regionální hospodářskou integraci, na které jejich členské státy přenesly pravomoc v záležitostech, na které se vztahuje tato dohoda,

               –měla za hlavní cíl zachování a řízení rybolovných zdrojů, včetně průzkumného rybolovu, a to uplatňováním obezřetného přístupu, a usilovala o zajištění toho, aby byly při využívání živých biologických mořských zdrojů obnoveny a zachovány populace lovených druhů nad úrovně, které mohou přinášet maximální udržitelný výnos, a zároveň poskytovala osobám, které jsou závislé na rybolovných činnostech, odpovídající životní úroveň a přispívala k dostupnosti dodávek plodů moře,

               –v souvislosti se změnou klimatu usilovala o uplatňování ekosystémového přístupu k řízení rybolovu, aby přispěla k udržitelnému řízení oceánů ve všech jeho rozměrech, zajistila minimalizaci jakýchkoli negativních dopadů rybolovných činností na mořský ekosystém a usilovala o zabránění zhoršování mořského prostředí,

               –byla použitelná na celou stávající oblast WECAFC nebo její část, pokud možno zahrnující výlučné ekonomické zóny pobřežních států,

               –obsahovala účinný rozhodovací proces, pokud možno případné mechanismy většinového hlasování a řízení o námitce,

               –obsahovala vhodné, inkluzivní a transparentní mechanismy pro shromažďování relevantních údajů a vypracování spolehlivých vědeckých doporučení, z nichž se vychází při přijímání rozhodnutí a zapojení zúčastněných stran,

               –obsahovala vhodné mechanismy na podporu účinného monitorování, kontroly a dohledu nad rybolovnými činnostmi, pro boj proti nezákonnému, neregulovanému a nehlášenému rybolovu (rybolov NNN) a na podporu regulace činností při překládce, programu kontroly na moři i v přístavu a sledovatelnosti produktů rybolovu,

               –podporovala spolupráci v boji proti nucené práci související s rybolovem NNN a při prosazování důstojné práce v oblasti rybolovu v souladu s úmluvou Mezinárodní organizace práce o práci v odvětví rybolovu,

               –obsahovala mechanismus na podporu dodržování dohody a opatření přijatých organizací nebo nástroje vytvořeného dohodou,

               –zavedla pravidelný přezkum opatření přijatých organizací nebo nástroje vytvořeného dohodou,

               –obsahovala vhodnou správní strukturu a orgány a dostatečné finanční zdroje, na které spravedlivým způsobem přispívají všechny členské státy,

               –umožňovala přístup k rybolovným zdrojům a přiměřený podíl na těchto zdrojích pro loďstvo EU v oblasti, na kterou se vztahuje,

               –obsahovala postup pro smírné řešení sporů,

               –vhodným způsobem zohledňovala jakékoli zvláštní okolnosti týkající se malých ostrovních rozvojových států v oblasti, na kterou se vztahuje.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne22.11.2017
            COM(2017) 770 final
            Doporučení pro
            DOPORUČENÍ RADY
            týkající se hospodářské politiky eurozóny
            {SWD(2017) 660 final}

               Doporučení pro

               DOPORUČENÍ RADY

               týkající se hospodářské politiky eurozóny

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 136 ve spojení s čl. 121 odst. 2 této smlouvy,

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik
                  1
               , a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,

               s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1176/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy
                  2
               , a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,

               s ohledem na doporučení Evropské komise,

               s ohledem na závěry Evropské rady,

               s ohledem na stanovisko Hospodářského a finančního výboru,

               s ohledem na stanovisko Výboru pro hospodářskou politiku,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Hospodářský růst v eurozóně pokračuje a rozšiřuje se do stále více zemí. Oživení je v rostoucí míře taženo domácí poptávkou, přičemž rozhodujícím faktorem růstu a zvyšujících se investic je soukromá spotřeba. Zaměstnanost v roce 2016 a v prvním pololetí roku 2017 dále rostla. Míra nezaměstnanosti se významně snížila, ačkoli je stále vyšší než v roce 2008. Oživení v eurozóně nicméně vykazuje některé atypické rysy: oslabenou jádrovou inflaci a nízký růst mezd, které neodpovídají zlepšení situace na trhu jež naznačují standardní ukazatele trhu práce, velký přebytek běžného účtu a i přes určité zlepšení přetrvávající nízkou úroveň investic. Zejména nízký růst mezd je zřejmě způsoben přetrvávající stagnací trhu práce v některých zemích, očekáváním nízké inflace, které se promítá do vyjednávání o mzdách, a nízkým růstem produktivity. Reálné příjmy domácností se zvýšily, ale v mnoha zemích zůstávají pod úrovní roku 2008. Přetrvávají rozdíly mezi zeměmi eurozóny, pokud jde o HDP na obyvatele a míru nezaměstnanosti. Míra dlouhodobé nezaměstnanosti a nezaměstnanosti mladých lidí je stále velmi vysoká, přičemž je i nadále v několika členských státech vážným problémem chudoba, sociální vyloučení a nerovnost.

               (2)Celkově se na základě hodnocení hospodářských ukazatelů eurozóny ukazuje, že je žádoucí dále podporovat poptávku, investice a růst mezd, aniž by vzniklo riziko vyvolání inflačních tlaků, při současné podpoře obnovování vnitřní a vnější rovnováhy a hospodářské a sociální konvergence. Zároveň je nutno pozorně sledovat známky nově vznikajících nerovnováh, např. na trhu s bydlením v některých členský státech
                  3
               .

               (3)V eurozóně přetrvávají významné nerovnováhy. Zatímco mezi zeměmi, které jsou čistými dlužníky, bylo dosaženo značného pokroku, pokud jde o bilanci zahraničního obchodu, některé věřitelské země stále vykazují velké přebytky běžného účtu, což odráží obecný deficit agregátní poptávky. Z toho vyplývá přebytek eurozóny ve výši 3,3 % HDP v roce 2016, který má podle očekávání klesnout na 2,9 % HDP v roce 2019. Čisté investiční pozice nejvíce zadlužených členských států vůči zahraničí se zlepšují jen pomalu, a je tedy zapotřebí se nadále sosutavně zasazovat o obnovení rovnováhy. Země s dlouhodobě velkými schodky běžného účtu mají stále vysoce záporné čisté investiční pozice vůči zahraničí, které jsou obecně spojeny s vysokým soukromým nebo veřejným zadlužením a způsobují jejich zranitelnost. Zároveň je také v zemích s velkým přebytkem běžného účtu nezbytné podpořit domácí poptávku, a tím napomoci obnovení rovnováhy v eurozóně.

               (4)Růst mezd přispívá k hospodářskému oživení v eurozóně tím, že podporuje agregátní poptávku, snižuje nerovnosti a zajišťuje vysokou životní úroveň v eurozóně. Účinné mechanismy stanovování mezd by měly zajistit diferenciaci mezd na základě konkrétních podmínek v dané zemi a s patřičným přihlédnutím ke změnám v produktivitě. Proces obnovení rovnováhy v eurozóně by pomohlo urychlit provedení strukturálních reforem, které zvýší produktivitu ve všech zemích, zlepšení kvality a složení veřejných výdajů na podporu investic, růstu mezd a silnější dynamiky poptávky v zemích, které jsou čistými věřiteli, a realizace prováděcích opatření, která zbrzdí růst jednotkových nákladů práce v zemích, které jsou čistými dlužníky.

               (5)Pro zajištění výraznějšího a udržitelnějšího hospodářského oživení je zcela zásadní soudržnost a vyváženost celkové kombinace makroekonomických politik eurozóny, včetně měnové, fiskální a strukturální politiky. V posledních letech byla tato kombinace politik vychýlená ve prospěch měnové politiky, v rámci které byly použity nové nekonvenční nástroje k dosažení střednědobého inflačního cíle ECB, jež mělo podpořit růst a tvorbu pracovních míst. ECB oznámila, že od ledna 2018 začne měnit svůj přístup k nákupu aktiv. To vyžaduje podporu ze strany dalších politik v členských státech, ve kterých je prostor pro politická opatření.

               (6)Těsná koordinace vnitrostátních fiskálních politik, která se opírá o společná pravidla, má zásadní význam pro to, aby bylo nalezeno vhodné celkové nastavení fiskální politiky eurozóny a zajištěno řádné fungování měnové unie. Společná fiskální pravidla jsou nastavena tak, aby se zaměřovala na udržitelnost dluhu na úrovni členských států a zároveň poskytovala prostor k makroekonomické stabilizaci. Nastavení fiskální politiky v členských státech a na celkové úrovni eurozóny musí tudíž rovnovážným způsobem zohledňovat cíle zajištění dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí členských států a krátkodobé makroekonomické stabilizace na úrovni zemí i eurozóny. S ohledem na současné hospodářské oživení v eurozóně, jež vykazuje některé atypické rysy, dluhy vzniklé v období krize a očekávanou změnu přístupu ECB k nákupu aktiv se jako vhodné řešení jeví obecně neutrální nastavení fiskální politiky na celkové úrovni eurozóny. Je nezbytné zajistit vhodnou diferenciaci fiskální stimulace v členských státech eurozóny a zohlednit při tom fiskální prostor a účinky vzájemného působení mezi jednotlivými zeměmi.

               (7)V případě, že by se rozhodujícím způsobem zlepšila skladba a řízení vnitrostátních rozpočtů na příjmové i výdajové straně, například přesunutím zdrojů na hmotné i nehmotné investice, vzrostl by krátkodobý dopad veřejných rozpočtů na poptávku a jejich dlouhodobý dopad na zvýšení produktivity. Zlepšené fungování vnitrostátních rozpočtových rámců a dobře řízené přezkumy výdajů podporují úsilí o dosažení věrohodných a na růst orientovaných fiskálních politik.

               (8)Správně navržená struktura zdanění má zásadní význam pro podporu růstu a zaměstnanosti a je příspěvkem ke zmírnění nerovností. Zjednodušení daňových systémů, zabraňování daňovým podvodům a únikům a řešení problému vyhýbání se daňovým povinnostem je základem pro vytvoření efektivnějších a spravedlivějších daňových systémů. Mohou se tak uvolnit prostředky na veřejné investice, vzdělání a zdravotní péči a podpořit investice, zaměstnanost a zlepšit sociální spravedlnost. Především opatření proti agresivnímu daňovému plánování jsou naprosto nezbytná pro zajištění příjmů sektoru vládních institucí, zabránění narušování hospodářské soutěže mezi firmami, zachování sociální soudržnosti a boj proti rostoucím nerovnostem. Dalším důležitým nástrojem v boji proti vyhýbání se daňovým povinnostem by byl společný konsolidovaný základ daně z příjmů právnických osob, který by zároveň přispěl ke zlepšení jednotného trhu pro podniky.

               (9)Strukturální a institucionální podmínky trhu práce a trhu výrobků a dobře fungující veřejné správy jsou důležitými předpoklady pro odolnost ekonomiky, jakož i pro cyklickou, reálnou a sociální konvergenci v členských státech eurozóny. Odolné hospodářské struktury zabraňují tomu, aby otřesy měly významné a dlouhotrvající dopady na příjmy a zaměstnanost v členských státech a v eurozóně. Snižují tak hospodářské výkyvy a zajišťují příznivé prostředí pro udržitelný růst podporující začlenění. Budou-li strukturální reformy, zejména reformy, které jsou členským státům uloženy v individuálních doporučeních, při své realizaci lépe koordinovány, může to v členských státech vést k příznivému vzájemnému působení a posílit příznivé dopady těchto reforem.

               (10)Dobře fungující trhy práce a systémy sociální ochrany jsou důležitým základem pro hospodářský růst podporující začlenění, pro snížení nerovností a pro odolnost ekonomik členských států a eurozóny jako celku. Pro dosažení větší konvergence v této oblasti stanovuje evropský pilíř sociálních práv dvacet základních principů rozdělených do tří hlavních kapitol: i) rovné příležitosti a přístup na trh práce; ii) spravedlivé pracovní podmínky a iii) sociální ochrana a začleňování.

               (11)I přes dosažený pokrok v reformách na zlepšení adaptability trhů práce přetrvávají v eurozóně značné rozdíly, jež i nadále představují problém pro její hladké fungování. Správně navržené politiky v oblasti trhu práce, které jsou plně integrovány se systémy sociální ochrany, mohou podpořit přechody na trhu práce a znovuzačleňování, snížit segmentaci trhu práce, zajistit účinnou automatickou stabilizaci a podpořit sociální spravedlnost. Správně navržená úprava pracovní doby může přispět ke zmírnění otřesů. Účinné a včasné aktivace nezaměstnaných, kteří jsou schopni zapojit se do trhu práce, lze dosáhnout poskytnutím individualizované podpory při hledání zaměstnání, odborné přípravy a rekvalifikace při současné ochraně osob, které nejsou schopny se zapojit. Nové formy zaměstnávání a nové typy smluv, které se v poslední době objevují, s sebou nesou problémy spojené s jistotou zaměstnání a sociální ochranou. Vzhledem k těmto okolnostem musí právní předpisy na ochranu zaměstnanosti zajišťovat spravedlivé a důstojné pracovní podmínky pro všechny pracovníky.

               (12)Účinné systémy sociální ochrany jsou zásadní pro podporu inkluzivních trhů práce, zajišťují odpovídající podporu příjmu a vhodnou sociální podporu prostřednictvím přístupu ke kvalitním službám. Dalším klíčem k posílení účasti na trhu práce jsou důchodové reformy a politiky zaměřené na sladění pracovního a soukromého života. Měla by být odstraněna zbytečná omezení pracovní, odvětvové a geografické mobility pracovníků v zaměstnání a systémech sociální ochrany.

               (13)Přístup k vysoce kvalitnímu vzdělání a odborné přípravě je zásadní pro zajištění rovných příležitostí a řešení nesouladu mezi nabízenými a požadovanými dovednostmi. Dostatečné investice do lidského kapitálu prostřednictvím systémů vzdělávání a odborné přípravy, které zkvalitňují celoživotní učení a zajišťují, aby úrovně dovedností odpovídaly současným a budoucím potřebám trhu práce, musí hrát rozhodující úlohu při zlepšování přizpůsobivosti ekonomiky a reálné konvergence v dlouhodobém horizontu. Investice do dovedností kromě toho, že zajišťují sociální začleňování a mobilitu, mohou být i hnacím motorem inovací a zvyšování produktivity a konkurenceschopnosti.

               (14)Reformy trhu s výrobky, které zvyšují konkurenci a reformy, které zlepšují podnikatelské prostředí a kvalitu institucí (včetně účinného soudnictví, které usnadňuje vymahatelnost smluv), podporují ekonomickou odolnost členských států a eurozóny jako celku. Další integrace jednotného trhu se ukázala být hlavním motorem růstu a konvergence mezi členskými státy. Jednotný trh má stále značný nevyužitý potenciál a pro jeho dokončení je zapotřebí dosáhnout významného pokroku. Jednotný trh služeb (včetně finančních služeb, služeb digitálního obchodování, energetických a dopravních služeb) představuje úkol, který stále čeká na vyřešení. Pozornost je však nutno věnovat i trhům se zbožím, aby se zabránilo potenciální segmentaci trhu. Jednotný digitální trh by měl přispět k dokončení právního prostředí k urychlení digitalizace hospodářských činností jako nezbytného kroku ke zlepšení výkonnosti trhů s výrobky a konkurenceschopnosti v celosvětovém měřítku.

               (15)I když se celková odolnost bankovního sektoru eurozóny od krize zvýšila a bankovních úvěrů opět přibývá, sektor zůstává zranitelný, a tímto problémem je nutno se zabývat. Banky, a zejména malé a střední instituce, se potýkají s nízkou ziskovostí. Náklady na přizpůsobení bankovních podnikatelských modelů, prostředí nízkých úrokových sazeb a rostoucí konkurence ze strany jiných způsobů financování vyvíjejí neustálý tlak na ziskovost bank. Podnikatelské modely se proto musí dále přizpůsobit, aby byly z dlouhodobého hlediska udržitelné. Podíl úvěrů v selhání se téměř ve všech významněji dotčených členských státech eurozóny stabilizoval, nebo vykazuje klesající tendenci, nicméně pokrok je i nadále pomalý. Vysoký podíl úvěrů v selhání omezuje schopnost bank poskytovat úvěry, transmisi měnové politiky a přizpůsobivost ekonomiky. Je rovněž zdrojem zranitelnosti bankovního systému jako celku. Na základě akčního plánu pro řešení úvěrů v selhání, který schválila Rada v červenci 2017, a jak bylo oznámeno ve sdělení Komise o bankovní unii ze dne 11. října 2017, Komise v současné době pracuje na komplexním souboru opatření ke snížení podílu úvěrů v selhání do roku 2018.

               (16)Posílení institucionální struktury hospodářské a měnové unie (HMU) prioritně vyžaduje dokončení bankovní unie a další pokrok v oblasti v unie kapitálových trhů. Při vytváření bankovní unie byl zaznamenán významný posun vpřed, jejího dokončení však dosaženo nebylo. Nedávné sdělení Komise o dokončení bankovní unie se pokouší vytyčit cestu, jak dosáhnout dohody o dokončení bankovní unie na základě stávajících závazků Rady. Neexistence společného systému pojištění vkladů a společného mechanismu jištění pro Jednotný fond pro řešení krizí brání tomu, aby bankovní unie dokázala přerušit spojení mezi bankami a státy. Musí pokračovat úsilí o další snížení rizik a zlepšení řízení rizik v bankách. V této souvislosti je naprosto nezbytné urychleně usilovat o dohodu ohledně regulačního balíčku, který navrhla v listopadu 2016 Komise, jakož i o další pokrok při snižování úvěrů v selhání a pomoci bankám diverzifikovat své investice do státních dluhopisů.

               (17)Bílá kniha o budoucnosti Evropy vypracovaná Komisí, ve které jsou představeny možné scénáře, zahájila proces úvah, v rámci kterého by státy EU-27 měly rozhodnout o budoucnosti Unie. Komise dále přispěla řadou diskusních dokumentů, mezi nimi i diskusní dokument o prohloubení HMU, který představil celkovou vizi pro dokončení HMU s jasnou posloupností kroků potřebných k dokončení její architektury. V projevu o stavu Unie v roce 2017 byly identifikovány klíčové prvky k dosažení pokroku v oblasti HMU a Komise k němu na podzim 2017 vypracovala příslušné návrhy,

               DOPORUČUJE, aby členské státy eurozóny v období 2018–2019 přijaly samostatně i kolektivně v rámci Euroskupiny opatření s cílem:

               1.Provádět politiky, jež podpoří udržitelný růst podporující začlenění, zlepší odolnost a přispějí k obnově rovnováhy a konvergenci. Dosáhnout významného pokroku, pokud jde o dokončení jednotného trhu, zejména v oblasti služeb, včetně finančních služeb, služeb digitálního obchodování, energetických a dopravních služeb. Vzhledem k příznivým cyklickým podmínkám by všechny členské státy měly prioritně provádět reformy zaměřené na zvýšení produktivity a růstového potenciálu, zlepšování institucionálního a podnikatelského prostředí, odstraňování překážek pro investice, podporu vytváření kvalitních pracovních míst a snižování nerovností. Členské státy se schodkem běžného účtu anebo s vysokým vnějším zadlužením by se kromě toho měly zaměřit na omezení růstu jednotkových nákladů práce. Členské státy s vysokým přebytkem běžného účtu by kromě toho měly podpořit růst mezd a prioritně zavést opatření, která podporují investice a domácí poptávku a napomáhají obnově rovnováhy v eurozóně.

               2.Usilovat o obecně neutrální nastavení fiskální politiky na souhrnné úrovni eurozóny a o vyváženou kombinaci politik. Fiskální politiky by měly usilovat o vhodnou rovnováhu mezi zajištěním udržitelnosti veřejných financí, zejména snižování míry zadlužení v případech, kdy je vysoká, a podporou hospodářského oživení. Členské státy by měly provádět fiskální politiky s ohledem na Pakt o stabilitě a růstu při současném zajištění efektivního fungování vnitrostátních rozpočtových rámců; uvedené politiky by měly podporovat investice a zlepšovat kvalitu a složení veřejných financí mimo jiné prováděním přezkumu výdajů a zavedením spravedlivých struktur zdanění orientovaných na růst. Členské státy by měly přijmout a provádět opatření s cílem omezit zvýhodňování dluhu při zdanění a bojovat proti agresivnímu daňovému plánování, aby byly zajištěny rovné podmínkya spravedlivé zacházení s daňovými poplatníky a chráněny veřejné finance a stabilita v eurozóně. To zahrnuje další práci na společném konsolidovaném základu daně z příjmů právnických osob.

               3.Provádět reformy, které podpoří tvorbu kvalitních pracovních míst, rovné příležitosti a přístup na trh práce, spravedlivé pracovní podmínky a sociální ochranu a začleňování. Reformy by se měly zaměřit na: i) spolehlivé a flexibilní pracovní smlouvy v kombinaci s přiměřenou podporou během přechodného období a zamezením segmentaci trhu práce; ii) kvalitní, efektivní a celoživotní systémy vzdělávání a odborné přípravy zaměřené na sladění dovedností s potřebami trhu práce; iii) účinné aktivní politiky na trhu práce, jež pomohou zvýšit účast na trhu práce; iv) udržitelné a přiměřené systémy sociální ochrany, které reagují na nové formy zaměstnávání a pracovněprávní vztahy; v) bezproblémovou mobilitu pracovní síly ve všech profesích, odvětvích a místech; vi) účinný sociální dialog a vyjednávání o mzdách na příslušné úrovni; vii) přesunutí daňové zátěže pracovní síly, zejména osob s nízkými příjmy a druhých výdělečně činných osob, do jiných oblastí.

               4.V souladu s plánem Rady pro hospodářské a finanční věci (ECOFIN) z června 2016 pokračovat v práci na dokončení bankovní unie v oblasti snižování a sdílení rizik, včetně evropského systému pojištění vkladů, zavedení fungujícího společného jištění pro Jednotný fond pro řešení krizí a posílení Evropského systému dohledu nad finančním trhem, aby se předešlo akumulaci rizik. Přijmout opatření s cílem hmatatelně urychlit snižování míry úvěrů v selhání na základě schváleného akčního plánu Rady ECOFIN a podpořit kontrolované snižování finanční páky v členských státech s vysokou úrovní soukromého dluhu. Posílit integraci a rozvoj kapitálových trhů EU za účelem podpory růstu v reálné ekonomice při současné ochraně stability finančního trhu.

               5.Dosáhnout rychlého pokroku při dokončování hospodářské a měnové unie, zejména na základě iniciativy Komise zahájené na podzim 2017, při plném respektování vnitřního trhu Unie a otevřeným a transparentním způsobem ve vztahu k členským státům mimo eurozónu.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        Úř. věst. L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        Viz zpráva mechanismu varování 2018.