title: Doporučení Evropské centrální banky ze dne 4. dubna 2017 o společných specifikacích pro uplatňování některých možností a případů vlastního uvážení dostupných v rámci práva Unie vnitrostátními příslušnými orgány ve vztahu k méně významným institucím (ECB/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  C 120/2

            DOPORUČENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
      ze dne 4. dubna 2017
      o společných specifikacích pro uplatňování některých možností a případů vlastního uvážení dostupných v rámci práva Unie vnitrostátními příslušnými orgány ve vztahu k méně významným institucím
      (ECB/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
      s ohledem na nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (1), a zejména na čl. 4 odst. 3 a čl. 6 odst. 1 a 5 písm. c) uvedeného nařízení,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Evropská centrální banka (ECB) odpovídá za účinné a konzistentní fungování jednotného mechanismu dohledu. Dohlíží na fungování systému s cílem zajistit důsledné uplatňování vysokých standardů dohledu a konzistentnost výsledků dohledu ve všech zúčastněných členských státech.

                  (2)

                  V souladu s nařízením (EU) č. 1024/2013 a nařízením Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 (ECB/2014/17) (2) je ECB povinna zajistit konzistentní uplatňování obezřetnostních požadavků na úvěrové instituce v zúčastněných členských státech.

                  (3)

                  Jako příslušný orgán podle nařízení (EU) č. 1024/2013 uplatnila ECB ve vztahu k úvěrovým institucím, které jsou klasifikovány jako významné, řadu možností a případů vlastního uvážení, které jsou vymezeny v nařízení Evropské centrální banky (EU) 2016/445 (ECB/2016/4) (3). Ve všeobecných zásadách z listopadu 2016 týkajících se možností a případů vlastního uvážení dostupných v rámci práva Unie (dále jen „všeobecné zásady ECB“) ECB kromě toho vymezuje společný soubor specifikací pro uplatňování některých dalších možností v jednotlivých případech po individuálním posouzení žádostí úvěrových institucí, které jsou klasifikovány jako významné podle čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) č. 1024/2013 a podle části IV a čl. 147 odst. 1 nařízení (EU) č. 468/2014.

                  (4)

                  Na podporu jednotného přístupu vnitrostátních příslušných orgánů při posuzování individuálního uplatňování možností a případů vlastního uvážení může ECB podle čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 1024/2013 přijmout doporučení týkající se specifikací, které mají být použity při posuzování žádostí méně významných institucí.

                  (5)

                  Společný soubor specifikací pro individuální uplatňování možností a případů vlastního uvážení je nezbytný jednak v zájmu podpory jednotnosti, účinnosti a transparentnosti dohledu nad méně významnými institucemi v rámci jednotného mechanismu dohledu a jednak za účelem podpory rovného zacházení s významnými a méně významnými institucemi, jakož i rovných podmínek pro všechny úvěrové instituce ve všech zúčastněných členských státech tam, kde je to zapotřebí. Zároveň je třeba zohlednit zásadu proporcionality a legitimní očekávání dohlížených úvěrových institucí.

                  (6)

                  ECB proto identifikovala některé z možností a případů vlastního uvážení uvedených ve všeobecných zásadách ECB, které by bylo vhodné uplatnit shodným způsobem ve vztahu k významným i méně významným institucím. ECB též identifikovala další možnosti a případy vlastního uvážení, včetně dvou možností a případů vlastního uvážení obecné povahy podle článku 380 a čl. 420 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, pro jejichž uplatnění doporučuje zvláštní přístup ve vztahu k méně významným institucím.

                  (7)

                  Pokud jde o možnosti a případy vlastního uvážení, které se týkají konsolidovaného dohledu a výjimek z uplatňování obezřetnostních požadavků, vnitrostátní příslušné orgány by měly být v souladu s doporučeními uvedenými v kapitole 1 oddílu II všeobecných zásad ECB vedeny k tomu, aby zaujaly obezřetný přístup při udílení těchto výjimek v jednotlivých případech. Co se týče výjimek z uplatňování požadavků na likviditu na přeshraniční úrovni, doporučuje ECB zvláštní přístup pro méně významné instituce, neboť ne všechny specifikace pro posuzování žádostí uvedené ve všeobecných zásadách ECB jsou pro tyto instituce relevantní.

                  (8)

                  V rámci jednotného mechanismu dohledu by se měl uplatňovat konzistentní a obezřetný přístup, pokud jde o možnosti a případy vlastního uvážení týkající se kapitálu a kapitálových požadavků, jak jsou vymezeny v kapitole 2 a 3 oddílu II všeobecných zásad ECB, neboť tato rozhodnutí v oblasti dohledu mají vliv na výši dostupného kapitálu a jeho kvalitu. Totéž platí pro nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 nebo menšinové podíly, které mohou být za určitých podmínek zahrnuty do použitelného kapitálu. Dále by se měly na všechny úvěrové instituce v celém jednotném mechanismu dohledu v zájmu zajištění rovných podmínek jednotně uplatňovat standardizovaný přístup, přístup založený na interním ratingu, metoda interního modelu a přístup interního modelu pro výpočet kapitálových požadavků. V této souvislosti by se mělo posuzování, zda jsou splněny požadavky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (4) pro použití rizikové váhy 0 % k výpočtu kapitálových požadavků pro expozice uvnitř skupiny, zakládat na společném souboru specifikací. ECB však identifikovala některé možnosti a případy vlastního uvážení týkající se kapitálu a kapitálových požadavků, u nichž je zapotřebí zvláštní přístup ve vztahu k méně významným institucím.

                  (9)

                  Pokud jde o možnosti a případy vlastního uvážení, které se týkají institucí, jež vstoupily do institucionálního systému ochrany, doporučuje se v zájmu zajištění jednotnosti dohledu použít společný soubor specifikací pro posuzování žádostí o výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků, jak je vymezen v kapitole 4 oddílu II všeobecných zásad ECB, neboť institucionální systémy ochrany obvykle zahrnují jak významné, tak méně významné instituce. V případě kapitálových investic v institucích, které spadají do institucionálních systémů ochrany podle čl. 49 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013, se však doporučuje zvláštní přístup ve vztahu k méně významným institucím s cílem v co nejvyšší míře snížit administrativní zátěž těchto institucí.

                  (10)

                  Pokud jde o soulad s požadavky na velkou expozici, měl by se přístup vymezený v kapitole 5 oddílu II všeobecných zásad ECB ve vztahu k významným institucím uplatnit rovněž ve vztahu k méně významným institucím s cílem podpořit obezřetné zacházení s velkými expozicemi v případě všech úvěrových institucí v rámci jednotného mechanismu dohledu, tak aby byla rizika koncentrace náležitě řízena a omezena.

                  (11)

                  Pokud jde o možnosti a případy vlastního uvážení týkající se požadavků na likviditu vymezené v kapitole 6 oddílu II všeobecných zásad ECB, doporučuje ECB konzistentní a obezřetný přístup, neboť tyto možnosti a případy vlastního uvážení mají vliv na výpočet požadavků na ukazatel krytí likvidity, např. stanovením zacházení s konkrétními přítoky a odtoky likvidity. Pokud jde o sazby odtoku pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu, mohou vnitrostátní příslušné orgány uplatnit sazbu odtoku nižší než 5 %, pokud byla použitelná sazba odtoku nastavena na základě statistických údajů.

                  (12)

                  Pokud jde o uplatnění výjimky pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu podle čl. 21 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (5), doporučuje se ve vztahu k méně významným institucím v zájmu zajištění rovných podmínek uplatnit přístup vymezený v kapitole 8 oddílu II všeobecných zásad ECB.

                  (13)

                  Pokud jde o možnosti a případy vlastního uvážení, které se týkají systémů správy a řízení a obezřetnostního dohledu, doporučuje se obezřetný a jednotný přístup ve smyslu kapitoly 11 oddílu II všeobecných zásad ECB s cílem přispět k tomu, aby se na všechny úvěrové instituce vztahovaly přiměřené požadavky na správu a řízení. S ohledem na zásadu proporcionality se však považuje za vhodné uplatnit zvláštní přístup ve vztahu k méně významným institucím, pokud jde o sloučení výboru pro rizika a výboru pro audit.

                  (14)

                  Toto doporučení kromě toho zahrnuje možnosti a případy vlastního uvážení týkající se spolupráce mezi orgány, jelikož je třeba zajistit hladkou spolupráci v rámci jednotného mechanismu dohledu.

                  (15)

                  Pokud jde o dvoustranné dohody o dohledu nad úvěrovými institucemi v nezúčastněných členských státech podle čl. 115 odst. 2 směrnice 2013/36/EU, je zapotřebí zvláštní přístup ve vztahu k méně významným institucím, neboť tuto možnost má k dispozici orgán příslušný k vydávání povolení. Podle čl. 4 odst. 1 písm. a) a článku 9 nařízení (EU) č. 1024/2013 má ECB v rámci jednotného mechanismu dohledu výlučnou pravomoc vydávat a odnímat úvěrovým institucím povolení k činnosti, a je proto třeba, aby byla zapojena do procesu uzavírání dvoustranných dohod o dohledu nad úvěrovými institucemi v nezúčastněných členských státech,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
      ČÁST PRVNÍ

         OBECNÁ USTANOVENÍ

         I.

      1.   Předmět a oblast působnosti

      Toto doporučení stanoví zásady pro uplatňování některých možností a případů vlastního uvážení dostupných v právu Unie příslušnými vnitrostátními orgány ve vztahu k méně významným institucím.
      2.   Definice

      Pro účely tohoto doporučení se použijí definice vymezené v nařízení (EU) č. 1024/2013, nařízení (EU) č. 468/2014 (ECB/2014/17), nařízení (EU) č. 575/2013, směrnici 2013/36/EU a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/61 (6).
      ČÁST DRUHÁ

         MOŽNOSTI A PŘÍPADY VLASTNÍHO UVÁŽENÍ, U NICHŽ SE DOPORUČUJE ZVLÁŠTNÍ PŘÍSTUP PRO MÉNĚ VÝZNAMNÉ INSTITUCE

         II.

         Výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků

      1.   Čl. 8 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimky z uplatňování požadavků na likviditu na přeshraniční úrovni

      Při posuzování žádostí o výjimku z uplatňování požadavků na likviditu na přeshraniční úrovni by měly vnitrostátní příslušné orgány posuzovat splnění všech podmínek uvedených v čl. 8 odst. 1 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013, přičemž uplatní specifikace uvedené v oddíle II kapitole 1 odstavci 4 všeobecných zásad ECB s výjimkou specifikací týkajících se čl. 8 odst. 3 písm. b).

         III.

         Kapitálové požadavky

      1.   Čl. 129 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013: expozice v krytých dluhopisech

      Pokud jde o expozice v krytých dluhopisech, vnitrostátní příslušný orgán by měl před přijetím rozhodnutí o částečném upuštění od uplatňování čl. 129 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 a povolení stupně úvěrové kvality 2 až do výše 10 % celkové expozice nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce koordinovat s ECB svůj postup ohledně posouzení významných potenciálních problémů koncentrace v daném zúčastněném členském státě.
      2.   Čl. 311 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013: zacházení s expozicemi vůči ústředním protistranám

                  2.1.

                  Vnitrostátní příslušný orgán by měl umožnit úvěrové instituci, aby uplatnila postup uvedený v článku 310 nařízení (EU) č. 575/2013 na své obchodní expozice vůči ústřední protistraně a příspěvky do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany, pokud tato ústřední protistrana úvěrové instituci oznámí, že přestala provádět výpočet KCCP (hypotetický kapitál), jak je uvedeno v čl. 311 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013.

                  2.2.

                  Pro účely odstavce 2.1 by vnitrostátní příslušné orgány měly při posuzování oprávněnosti důvodů, pro které ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP (hypotetický kapitál), uplatnit závěry, k nimž při ověřování důvodů ve vztahu k téže ústřední protistraně dospěla ECB.

            3.   Článek 380 nařízení (EU) č. 575/2013: upuštění od požadavků v případě selhání systému

                  3.1.

                  Pokud dojde k systémovému selhání ve smyslu článku 380 nařízení (EU) č. 575/2013, které ECB potvrdí veřejným prohlášením, a až do doby, než ECB vydá veřejné prohlášení, že došlo k nápravě situace, měla by ECB toto selhání vyhodnotit a vnitrostátní příslušné orgány by měly uplatnit závěry hodnocení ECB a využít možnost stanovenou v článku 380 nařízení (EU) č. 575/2013. V takovém případě:

                              a)

                              by úvěrové instituce neměly být povinny splňovat kapitálové požadavky stanovené v článcích 378 a 379 nařízení (EU) č. 575/2013 a

                              b)

                              selhání protistrany při vypořádání obchodu by nemělo být považováno za selhání pro účely úvěrového rizika.

                  3.2.

                  Pokud má vnitrostátní příslušný orgán v úmyslu vydat veřejné prohlášení potvrzující systémové selhání ve smyslu článku 380 nařízení (EU) č. 575/2013, měl by před vydáním takového prohlášení koordinovat svůj postup s ECB.

         IV.

         Institucionální systémy ochrany

      1.   Čl. 49 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013: odpočet kapitálových investic v institucích, které spadají do institucionálních systémů ochrany

                  1.1.

                  V případě žádostí o povolení neodečítat kapitálové investice do kapitálových nástrojů by vnitrostátní příslušné orgány měly k posouzení, zda jsou splněny podmínky uvedené v čl. 49 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013, použít specifikace uvedené v oddíle II kapitole 4 odstavci 4 všeobecných zásad ECB.

                  1.2.

                  Vnitrostátní příslušný orgán může umožnit, aby institucionální systém ochrany podal žádost o povolení podle čl. 49 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 jménem všech méně významných institucí, které jsou členy tohoto systému. V tomto případě může vnitrostátní příslušný orgán vydat rozhodnutí, kterým udělí povolení v souladu s čl. 49 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 a které se vztahuje na všechny méně významné instituce uvedené v žádosti.

         V.

         Likvidita

      1.   Čl. 420 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013: odtok likvidity

                  1.1.

                  V souladu s článkem 11 nařízení (EU) 2016/445 by měly vnitrostátní příslušné orgány stanovit sazbu odtoku likvidity ve výši 5 % pro podrozvahové položky financování obchodu uvedené v článku 429 a příloze I nařízení (EU) č. 575/2013, kterou mají úvěrové instituce použít při posuzování odtoku likvidity. Vnitrostátní příslušný orgán by měl od úvěrových institucí vyžadovat, aby mu oznamovaly odpovídající odtok v souladu s prováděcím nařízením (EU) č. 680/2014 (7).

                  1.2.

                  Odchylně od odstavce 1.1 může vnitrostátní příslušný orgán na základě statistických údajů stanovit sazbu odtoku nižší než 5 % pro méně významné instituce usazené v dotčeném členském státě.

         VI.

         Obezřetnostní dohled

      1.   Čl. 76 odst. 3 směrnice 2013/36/EU: sloučení výboru pro rizika a výboru pro audit

                  1.1.

                  V případě méně významných institucí (včetně úvěrových institucí, které jsou dceřinými společnostmi skupiny), které nejsou považovány za významné ve smyslu čl. 76 odst. 3 směrnice 2013/36/EU, by vnitrostátní příslušné orgány měly uplatnit možnost povolit sloučení výboru pro rizika a výboru pro audit.

                  1.2.

                  Vnitrostátní příslušné orgány by měly provést posouzení významu ve smyslu čl. 76 odst. 3 směrnice 2013/36/EU, pokud jde velikost, vnitřní organizaci a povahu, rozsah a složitost činnosti úvěrové instituce, v souladu se specifikacemi stanovenými v oddíle II kapitole 11 odstavci 3 všeobecných zásad ECB.

                  1.3.

                  Pokud vnitrostátní právní předpisy, kterými se provádí směrnice 2013/36/EU, již stanoví kritéria jiná než specifikace vymezené v oddíle II kapitole 11 odstavci 3 všeobecných zásad ECB, měly by vnitrostátní příslušné orgány uplatnit kritéria stanovená ve vnitrostátních právních předpisech.

            2.   Čl. 115 odst. 2 směrnice 2013/36/EU: dvoustranná dohoda o dohledu nad úvěrovými institucemi v nezúčastněných členských státech

                  2.1.

                  Vzhledem k pravomoci ECB vydat první povolení úvěrovým institucím v rámci jednotného mechanismu dohledu a pravomoci vnitrostátních příslušných orgánů vykonávat obezřetnostní dohled nad méně významnými institucemi by měly vnitrostátní příslušné orgány oznamovat ECB záměr přenést svou pravomoc k výkonu přímého dohledu nad méně významnými institucemi na příslušný orgán, který vydal povolení mateřskému podniku méně významné instituce a vykonává nad ním dohled, nebo záměr převzít odpovědnost za dohled nad dceřinou úvěrovou institucí, jíž bylo uděleno povolení v jiném členském státě. Jako orgán příslušný k vydávání povolení úvěrovým institucím se ECB bude spolu s relevantním vnitrostátním příslušným orgánem podílet na uzavírání dvoustranné dohody o přenesení pravomoci nebo převzetí odpovědnosti v oblasti dohledu jménem vnitrostátního příslušného orgánu, který odpovídá za průběžný dohled nad mateřským nebo dceřiným podnikem v zúčastněných členských státech.

                  2.2.

                  Odstavec 2.1 se uplatní v těchto případech:

                              a)

                              vnitrostátní příslušný orgán zvažuje přenesení své pravomoci k výkonu přímého dohledu nad méně významnou institucí na vnitrostátní příslušný orgán, který vydal povolení mateřskému podniku a vykonává nad ním dohled, a

                              b)

                              vnitrostátní příslušný orgán jako orgán vykonávající přímý dohled nad mateřským podnikem, který je úvěrovou institucí, žádá nebo byl požádán o převzetí odpovědnosti za dohled nad dceřinou úvěrovou institucí, jíž bylo uděleno povolení v jiném členském státě.

            ČÁST TŘETÍ

         MOŽNOSTI A PŘÍPADY VLASTNÍHO UVÁŽENÍ, KTERÉ SE UPLATŇUJÍ V JEDNOTLIVÝCH PŘÍPADECH A U NICHŽ JE TŘEBA ZAUJMOUT JEDNOTNÝ PŘÍSTUP PRO VŠECHNY ÚVĚROVÉ INSTITUCE

         VII.

      Možnosti a případy vlastního uvážení, které mají být uplatňovány v jednotlivých případech a u nichž je třeba zaujmout jednotný přístup ve vztahu k významným i méně významným institucím, jsou uvedeny v příloze. Vnitrostátní příslušné orgány by měly uplatňovat tyto možnosti a případy vlastního uvážení ve vztahu k méně významným institucím v souladu s referenční tabulkou uvedenou v příloze.
      ČÁST ČTVRTÁ

         ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ

         VIII.

         Závěrečné ustanovení

      Toto doporučení je určeno vnitrostátním příslušným orgánům zúčastněných členských států.

         Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 4. dubna 2017.

               Prezident ECB

            Mario DRAGHI

         (1)  Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (ECB/2014/17) (Úř. věst. L 141, 14.5.2014, s. 1).

         (3)  Nařízení Evropské centrální banky (EU) 2016/445 ze dne 14. března 2016 o uplatňování možností a případů vlastního uvážení dostupných v rámci práva Unie (ECB/2016/4) (Úř. věst. L 78, 24.3.2016, s. 60).

         (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (6)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/61 ze dne 10. října 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, pokud jde o požadavek na úvěrové instituce týkající se krytí likvidity (Úř. věst. L 11, 17.1.2015, s. 1).

         (7)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 680/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví prováděcí technické normy, pokud jde o podávání zpráv institucí pro účely dohledu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (Úř. věst. L 191, 28.6.2014, s. 1).

         PŘÍLOHA

                     Právní základ možnosti a/nebo případu vlastního uvážení

                     Doporučený přístup: soulad se zásadami uplatňování možností a případů vlastního uvážení ve vztahu k významným institucím

                           Konsolidovaný dohled a výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků

                     Čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimky z uplatňování kapitálových požadavků

                     Oddíl II kapitola 1 odstavec 3 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimky z uplatňování požadavků na likviditu

                     Oddíl II kapitola 1 odstavec 4 všeobecných zásad ECB

                     Článek 9 nařízení (EU) č. 575/2013: individuální konsolidace

                     Oddíl II kapitola 1 odstavec 5 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimky pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu

                     Oddíl II kapitola 1 odstavec 6 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 24 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013: oceňování aktiv a podrozvahových položek – použití mezinárodních standardů účetního výkaznictví pro účely obezřetnostního dohledu

                     Oddíl II kapitola 1 odstavec 8 všeobecných zásad ECB

                           Kapitál

                     Čl. 49 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013: odpočet kapitálových investic do pojišťoven

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 4 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 49 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013: odpočet kapitálových investic do subjektů finančního sektoru

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 5 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 78 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013: snížení kapitálu – požadavek, aby kapitál v nezbytné míře přesahoval příslušné kapitálové požadavky

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 6 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 78 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013: snížení kapitálu – vzájemné instituce, spořitelny a družstva

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 7 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimka pro nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 9 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 84 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013: menšinové podíly zahrnuté do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1

                     Oddíl II kapitola 2 odstavec 10 všeobecných zásad ECB

                           Kapitálové požadavky

                     Čl. 113 odst. 6 nařízení (EU) č. 575/2013: výpočet objemů rizikově vážených expozic – expozice uvnitř skupiny

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 3 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 162 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013: splatnost expozic

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 5 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 225 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013: vlastní odhad koeficientů volatility

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 7 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 243 odst. 2 a čl. 244 odst. 2 druhý pododst. nařízení (EU) č. 575/2013: převod významného rizika

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 8 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 283 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013: zavedení metody interního modelu

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 9 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 284 odst. 4 a 9 nařízení (EU) č. 575/2013: výpočet hodnoty expozice pro účely úvěrového rizika protistrany

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 10 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 311 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013: tržní riziko (expozice vůči ústředním protistranám)

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 11 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 366 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013: výpočet výše hodnoty v riziku

                     Oddíl II kapitola 3 odstavec 12 všeobecných zásad ECB

                           Institucionální systémy ochrany

                     Čl. 8 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013: výjimky z uplatňování požadavků na likviditu pro členy institucionálních systémů ochrany

                     Oddíl II kapitola 4 odstavec 3 všeobecných zásad ECB

                           Velké expozice

                     Čl. 396 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013: soulad s požadavky na velkou expozici

                     Oddíl II kapitola 5 odstavec 3 všeobecných zásad ECB

                           Likvidita

                     Čl. 422 odst. 8 nařízení (EU) č. 575/2013 a článek 29 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: odtok likvidity v rámci skupiny

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 11 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 425 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013 a článek 34 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: přítok likvidity v rámci skupiny

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 15 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 8 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: diverzifikace držby likvidních aktiv

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 5 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 8 odst. 3 písm. c) nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: řízení likvidních aktiv

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 6 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 8 odst. 6 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: nesoulad měn

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 4 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 10 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: srážky u krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 7 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 24 odst. 6 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: koeficient pro retailové vklady kryté systémem pojištění vkladů

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 8 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 25 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: vyšší sazby odtoku

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 9 všeobecných zásad ECB

                     Článek 26 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: odtok se vzájemně závislým přítokem

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 10 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 30 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: dodatečný odtok kolaterálu v důsledku snížení úvěrového hodnocení

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 12 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 33 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: limit pro přítok

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 13 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 33 odst. 3, 4 a 5 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2015/61: specializované úvěrové instituce

                     Oddíl II kapitola 6 odstavec 14 všeobecných zásad ECB

                           Páka

                     Čl. 429 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013: vyloučení expozic uvnitř skupiny z výpočtu pákového poměru

                     Oddíl II kapitola 7 odstavec 3 všeobecných zásad ECB

                           Obecné podmínky přístupu k činnosti úvěrových institucí

                     Čl. 21 odst. 1 směrnice 2013/36/EU: výjimka pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu

                     Oddíl II kapitola 9 odstavec 1 všeobecných zásad ECB

                           Systémy správy a řízení a obezřetnostní dohled

                     Čl. 88 odst. 1 směrnice 2013/36/EU: sloučení funkcí předsedy a výkonného ředitele

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 4 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 91 odst. 6 směrnice 2013/36/EU: další funkce nevýkonného člena ve vedoucím orgánu

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 5 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 108 odst. 1 směrnice 2013/36/EU: interní postup pro hodnocení kapitálové přiměřenosti pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 7 všeobecných zásad ECB

                     Čl. 111 odst. 5 směrnice 2013/36/EU: dohled nad finančními holdingovými společnostmi nebo smíšenými finančními holdingovými společnostmi, u nichž se část skupiny nachází v nezúčastněných členských státech

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 8 všeobecných zásad ECB

                     Články 117 a 118 směrnice 2013/36/EU: povinnosti spolupráce

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 10 všeobecných zásad ECB

                     Článek 142 směrnice 2013/36/EU: plán zachování kapitálu

                     Oddíl II kapitola 11 odstavec 13 všeobecných zásad ECB


Avis juridique important

|

52004SC0811

Doporučení pro doporučení Rady pro Maltu s cílem zastavení situace nepřiměřeného státního deficitu  /* SEK/2004/0811 konecném znení */

Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY PRO MALTU s cílem zastavení situace nepřiměřeného státního deficitu(předneseno Komisí)VYSVĚTLUJÍCÍ ZPRÁVADne 7. dubna 2004 zveřejnila Komise své prognózy na jaro 2004 [1]. Podle těchto prognóz, jez zahrnovaly údaje vykázané Maltou v březnu 2004, se zvýsil celkový státní deficit na Maltě z 5,7% HDP v roce 2002 na 9,7% HDP v roce 2003, a tím překročil 3% referenční hodnotu HDP stanovenou ve Smlouvě.[1]  Prognóza Komise na jaro 2004 je k dispozici na www serveru: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.Na základě těchto evidentních důkazů zahájila Komise dne 12. května 2004 řízení o nepřiměřeném deficitu Malty s přijetím zprávy předjímané v článku 104(3) Smlouvy [2]. Dne 21. května 2004 obdrzela Komise program konvergence Malty, jenz potvrdil výsi deficitu 9,7% HDP za rok 2003.[2]  Plné znění této zprávy je k dispozici na www serveru: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/procedures_en.htm.Uplatnění řízení o nadměrném deficitu (EDP) se řídí článkem 104 Smlouvy a Nařízením Rady (ES) č. 1467/97 ,o urychlení a ujasnění realizace řízení o nadměrném deficitu", jenz je součástí Paktu stability a růstu [3]. Státy, jez vstoupily do EU dne 1. května 2004, jsou členskými státy s omezením a mají se vyhýbat nepřiměřenému deficitu, avsak nemohou být na ně uvaleny sankce podle článku 104 (9) a (11).[3]  OJ L 209, 2.8.1997.Zpráva Komise podle článku 104(3) Smlouvy konstatovala, ze překročení deficitu v roce 2003 přes referenční hodnotu 3% HDP stanovenou ve Smlouvě nebylo způsobeno ani neobvyklou událostí mimo kontrolu maltských státních orgánů, ani prudkým hospodářským poklesem ve smyslu Paktu stability a růstu. S ohledem na vývoj v roce 2004 zpráva konstatovala, ze celkový státní deficit pravděpodobně poklesne, ale zůstane v roce 2004 nad 3% HDP. Prognóza Komise na jaro 2004 uvádí celkový státní deficit 5,9% HDP v roce 2004, coz je nad plánovanými 5,2% HDP státních orgánů Malty v programu konvergence.Na základě prognóz Komise na jaro 2004 zpráva Komise také konstatovala, ze poměr dluhů a HDP, jenz v roce 2003 dosáhl 72,0% HDP, se bude v roce 2004 dále odchylovat od referenční hodnoty 60% stanovené ve Smlouvě. Prognóza Komise na jaro 2004 předpokládá, ze poměr zadluzenosti v roce 2004 dosáhne 73,9% HDP, coz překračuje plánovaných 72,1% HDP státních orgánů Malty v programu konvergence.Článek 104(4) Smlouvy uvádí, ze ,Výbor stanovený v článku 114 (tzn. ekonomický a finanční výbor (EFC)) musí formulovat stanovisko ke zprávě Komise". Výbor vydal svoje stanovisko dne 24. května 2004 a souhlasil s hodnocením Komise v její zprávě. Výbor zejména konstatoval, ze rozpočtová situace na Maltě ukazuje na existenci nadměrného dluhu v rámci obou kritérií předpokládaných v článku 104(2) pro zjisťování takových deficitů. Posouzení dalsích souvisejících faktorů, zejména střednědobé rozpočtové situace a míry veřejných investic, nezměnilo hodnocení na základě samotných kritérií.Výbor také povazoval za pravděpodobné, ze celkový státní deficit v roce 2004 bude dále překračovat referenční hodnotu stanovenou ve Smlouvě a ze celkový státní hrubý dluh v roce 2004 dále poroste nad referenční hodnotu 60% HDP stanovenou ve Smlouvě.Po prověření souvisejících faktorů posouzených ve zprávě a s ohledem na stanovisko Ekonomického a finančního výboru (EFC) se Komise domnívá, ze na Maltě existuje nepřiměřený deficit. Toto stanovisko přijaté Komisí dne 24. června 2004 bylo adresováno Radě podle článku 104(5) Smlouvy. Komise doporučila, aby Rada podle toho rozhodla v souladu s článkem 104(6). Navíc Komise tímto předkládá Radě doporučení pro Doporučení Rady, jez má být adresováno Maltě s cílem ukončení situace nepřiměřeného deficitu podle článku 104(7) Smlouvy. Kontrola realizace kroků provedených Maltou můze vyzadovat, aby Rada podala dalsí doporučení podle článku 104(7), a to při neplatnosti článku 104(9) pro členské státy s omezením.Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY PRO MALTU s cílem zastavení situace nepřiměřeného státního deficituRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na mezinárodní dohodu ustavující Evropské společenství, a zejména článek 104(7) této smlouvy;s ohledem na doporučení Komise;s ohledem na to, ze:(1) podle článku 104 Smlouvy o EU se mají členské státy vyhýbat nepřiměřenému státnímu deficitu;(2) základním cílem Paktu stability a růstu jsou pevné státní finance jako prostředek pro posilování podmínek cenové stability a silný udrzitelný růst vedoucí k vytváření zaměstnanosti;(3) Rada rozhodla dne [5.července] 2004, v souladu s článkem 104(6), ze na Maltě existuje nepřiměřený deficit;(4) vzhledem k rozhodnutí o existenci nadměrného deficitu na Maltě musí zároveň Rada, v souladu s článkem 104(7) Smlouvy o EU a článkem 3 Nařízení Rady (ES) č. 1467/97, podat doporučení příslusnému členskému státu s cílem zastavit tuto situaci v rámci daného období;(5) podle článku 3(4) Nařízení Rady (ES) č. 1467/97 by toto doporučení mělo stanovit, ze dotyčný členský stát má provést účinné kroky nejdéle do čtyřech měsíců, a ze vyrovnání nadměrného deficitu by měla být dosazeno v roce následujícím po jeho zjistění, jestlize neexistují zvlástní okolnosti. Takové zvlástní okolnosti platí v případě Malty, protoze celkový státní deficit po vstupu do EU výrazně přesahoval referenční hodnotu;(6) existence zvlástních okolností opravňuje Radu, aby umoznila vyrovnání nadměrného deficitu ve střednědobém rámci. Program konvergence předlozený Maltou v květnu 2004, jeho následnou aktualizaci a stanoviska Rady k tomuto dokumentu lze povazovat za zajistění adaptační cesty k vyrovnání nadměrného deficitu. Program konvergence z května 2004 plánuje snízení nadměrného deficitu pod 3% referenční hodnotu do roku 2006, s následnými ročními cílovými hodnotami celkového státního deficitu 5,2% HDP v roce 2004; 3,7% v roce 2005; 2,3% v roce 2006 a 1,4% v roce 2007. Navíc program předpokládá, ze poměr zadluzenosti dosahující v roce 2003 72,0% bude do roku 2005 dále stoupat nad referenční hodnotu 60% HDP stanovenou ve Smlouvě (na 72,4%), ale potom v roce 2007 klesne na 70,4%. Cesta k vyrovnání je zalozena na makroekonomickém scénáři, jenz je - podle stanoviska Rady z [5. července] 2004 k programu konvergence -přijatelný;(7) z pohledu Rady by rozpočtová konsolidační opatření měla zajistit trvalé zlepsování celkové státní bilance, a přitom směřovat ke zkvalitnění veřejných financí a posílení růstového potenciálu ekonomiky.TÍMTO DOPORUČUJE:- státním orgánům Malty, aby co nejrychleji ukončily současnou situaci nadměrného deficitu;- státním orgánům Malty, aby učinily opatření ve střednědobém rámci ke snízení deficitu pod 3% HDP v roce 2006 spolehlivým a udrzitelným způsobem, v souladu s cestou ke snizování deficitu popsanou ve stanovisku Rady z [5. července] 2004 k programu konvergence předlozenému v květnu 2004;- státním orgánům Malty, aby důsledně realizovaly opatření plánovaná v programu konvergence z května 2004, a to zejména strukturální opatření s cílem racionalizace a snizování výdajů;- státním orgánům Malty, aby provedly do [5. listopadu] 2004 účinné kroky týkající se opatření plánovaných k dosazení cílového deficitu v roce 2005;- státním orgánům Malty, aby zabezpečily, ze růst poměru zadluzenosti se zastaví v roce 2005, a potom se jeho pohyb obrátí, jak uvádí stanovisko Rady k programu konvergence předlozenému v květnu 2004.Kromě toho Rada vyzývá maltské státní orgány, aby po vyrovnání nadměrného deficitu zabezpečily, ze bude udrzena rozpočtová konsolidace směřující ke střednědobému rozpočtovému stavu blízícímu se vyrovnanému rozpočtu nebo přebytku rozpočtu.Toto doporučení je adresováno Republice Malta.V Bruselu dne [5.července] 2004Za Radu,Prezidentxxxxxx


title: Doporučení Rady ze dne 20. prosince 2012 o uznávání neformálního a informálního učení

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/1

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 20. prosince 2012
   o uznávání neformálního a informálního učení
   2012/C 398/01
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 165 a 166 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Uznávání výsledků učení, a to znalostí, dovedností a kompetencí, dosažených prostřednictvím neformálního a informálního učení může hrát významnou úlohu při zvyšování zaměstnatelnosti a mobility, jakož i při posilování motivace k celoživotnímu učení, zejména v případě socioekonomicky znevýhodněných osob či osob s nízkou kvalifikací.

               (2)

               V době, kdy se Evropská unie potýká s vážnou hospodářskou krizí, jež způsobila prudký růst nezaměstnanosti zvláště mezi mladými lidmi, a v kontextu stárnutí obyvatelstva může uznávání podstatných znalostí, dovedností a kompetencí o to více přispívat ke zlepšování fungování trhu práce, podpoře mobility a zvyšování konkurenceschopnosti a hospodářského růstu.

               (3)

               Hlavními zúčastněnými stranami, jež plní důležitou úlohu při poskytování příležitostí k neformálnímu a informálnímu učení a při případných následných procesech uznávání, jsou organizace zaměstnavatelů, jednotliví zaměstnavatelé, odborové svazy, průmyslové, obchodní a řemeslné komory, vnitrostátní subjekty podílející se na procesu uznávání odborných kvalifikací a na posuzování a potvrzování výsledků učení, služby zaměstnanosti, mládežnické organizace, pracovníci s mládeží, poskytovatelé vzdělávání a odborné přípravy a rovněž organizace občanské společnosti.

               (4)

               Strategie Evropa 2020 pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění požaduje rozvoj znalostí, dovedností a kompetencí k dosažení hospodářského růstu a zaměstnanosti; související stěžejní iniciativy Mládež v pohybu a Agenda pro nové dovednosti a pracovní místa zdůrazňují potřebu flexibilnějších učebních trajektorií, jež mohou zlepšit vstup na trh práce a postup na trhu práce, usnadnit přechod mezi obdobími pracovního života a učení a podporovat uznávání neformálního a informálního učení.

               (5)

               V závěrech Rady ze dne 12. května 2009 o strategickém rámci evropské spolupráce v oblasti vzdělávání a odborné přípravy („ET 2020“) (1) se uvádí, že celoživotní učení je třeba vnímat jako základní zásadu, na které spočívá celý rámec, jenž je koncipován tak, aby zahrnoval učení ve všech prostředích, ať již jde o formální, neformální nebo informální učení.

               (6)

                  Strategie EU pro mládež – Investování do mládeže a posílení jejího postavení. Obnovená otevřená metoda koordinace přístupu k problémům a příležitostem mládeže z roku 2009 vyzvala k lepšímu uznávání dovedností mladých lidí získaných v neformálním vzdělávání a zdůraznila nutnost plně využívat škálu nástrojů na úrovni EU pro uznávání znalostí, dovedností a kompetencí za účelem uznávání kvalifikací. Strategie byla schválena usnesením Rady ze dne 27. listopadu 2009 o obnoveném rámci evropské spolupráce v oblasti mládeže (2010–2018) (2).

               (7)

               V komuniké z konference v Bruggách konané v prosinci roku 2010 evropští ministři odpovědní za odborné vzdělávání a přípravu, evropští sociální partneři a Evropská komise prohlásili, že zúčastněné země by měly nejpozději v roce 2015 začít vytvářet vnitrostátní postupy pro uznávání neformálního a informálního učení, podporované podle potřeby vnitrostátními rámci kvalifikací.

               (8)

               V komuniké z konference v Lovani a v Louvain-la-Neuve, která se konala ve dnech 28. a 29. dubna 2009, evropští ministři odpovědní za vysokoškolské vzdělávání zdůraznili, že by úspěšné politiky v oblasti celoživotního učení měly obsahovat základní zásady a postupy uznávání předchozího učení na základě výsledků učení, a v závěrech Rady ze dne 28. listopadu 2011 o modernizaci vysokoškolského vzdělávání (3) byly členské státy vyzvány, aby rozvinuly jasné plány přechodu od odborného vzdělávání a jiných druhů vzdělávání ke vzdělávání vysokoškolskému a aby vypracovaly mechanismy pro uznávání předchozího vzdělání a zkušeností získaných mimo rámec formálního vzdělávání a odborné přípravy.

               (9)

               Usnesení Rady ze dne 28. listopadu 2011 o obnoveném evropském programu pro vzdělávání dospělých (4) stanovilo jako jednu ze svých prioritních oblastí na období let 2012–2014 zavedení plně funkčních systémů pro potvrzování neformálního a informálního učení a podporu jejich využívání dospělými všech věkových kategorií a na všech úrovních kvalifikace, jakož i podniky a jinými organizacemi.

               (10)

               V usnesení Rady ze dne 19. prosince 2002 o podpoře posílené evropské spolupráce v oblasti odborného vzdělávání a přípravy (5) a v Kodaňském prohlášení ze dne 30. listopadu 2002 se požadovalo vypracování společných zásad pro uznávání neformálního a informálního učení.

               (11)

               V závěrech Rady a zástupců členských států zasedajících v Radě ze 18. května 2004 se dostalo podpory společným evropským zásadám pro zjišťování a uznávání neformálního a informálního učení.

               (12)

               Od roku 2004 je pravidelně zveřejňován evropský katalog pro uznávání neformálního a informálního učení obsahující aktuální informace o stávajících postupech uznávání v evropských zemích a v roce 2009 byly zveřejněny evropské pokyny pro uznávání neformálního a informálního učení.

               (13)

               Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2241/2004/ES ze dne 15. prosince 2004 o jednotném rámci Společenství pro průhlednost v oblasti kvalifikací a schopností (Europass) (6) zavedlo Europass, evropský soubor dokladů, které mohou občané používat v celé Evropě za účelem lepšího zaznamenávání jejich kompetencí a kvalifikací, jejich uvádění a sdělování.

               (14)

               V usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě o uznávání významu neformálního a informálního učení v oblasti evropské mládeže ze dne 18. května 2006 (7) byly členské státy vyzvány, aby umožnily zjišťování kompetencí získaných prostřednictvím neformálního a informálního učení za účelem jejich uznání na trhu práce.

               (15)

               Jako nástroj zajišťující transparentnost pro účastníky projektů financovaných programem „Mládež v akci“, zřízeným Evropským parlamentem a Radou v rozhodnutí č. 1719/2006/ES (8), byl vytvořen pas mládeže.

               (16)

               V doporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2008 o zavedení evropského rámce kvalifikací pro celoživotní učení (9) byly členské státy vyzvány, aby uvedly své vnitrostátní systémy kvalifikací do vztahu s evropským rámcem kvalifikací a aby podporovaly uznávání neformálního a informálního učení v souladu se společnými evropskými zásadami, které byly schváleny v květnu roku 2004.

               (17)

               Evropský systém přenosu a akumulace kreditů (ECTS), vytvořený v roce 1989 v rámci programu Erasmus, uděluje kredity za formální učení na základě učebních výsledků a studijní zátěže a usnadňuje rovněž přiznávání kreditů na základě výsledků neformálního a informálního učení ze strany vysokoškolských institucí.

               (18)

               V doporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. června 2009 o zavedení evropského referenčního rámce pro zajišťování kvality v oblasti odborného vzdělávání a přípravy (10) se uvádí, že tento rámec by měl podpořit provádění společných evropských zásad identifikace a validace neformálního a informálního učení, a napomoci tím zlepšení vzájemného vztahu mezi vzděláváním, odbornou přípravou a zaměstnáním a propojení mezi formálním, neformálním a informálním učením.

               (19)

               Doporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. června 2009 (11) vytvořilo evropský systém kreditů pro odborné vzdělávání a přípravu (ECVET), který se má používat pro přenos, uznávání a shromažďování výsledků učení jednotlivců dosažených ve formálním a případně v neformálním a informálním kontextu.

               (20)

               Z konzultací ve formě internetového průzkumu, z diskusí v rámci příslušných politických subjektů a rovněž z rozmanitých činností vzájemného učení, do nichž se zapojili sociální partneři, vyplývá naprostá shoda, pokud jde o význam zviditelnění znalostí, dovedností a kompetencí získaných prostřednictvím životních a pracovních zkušeností, a široká podpora iniciativě Unie zaměřené na zlepšení politiky a postupů v oblasti uznávání v členských státech,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

               1.

               S CÍLEM NABÍDNOUT JEDNOTLIVCŮM MOŽNOST PROKÁZAT, CO SE NAUČILI MIMO RÁMEC FORMÁLNÍHO VZDĚLÁVÁNÍ A ODBORNÉ PŘÍPRAVY – VČETNĚ ZKUŠENOSTÍ ZÍSKANÝCH MOBILITOU – A VYUŽÍT TOHOTO UČENÍ V ZÁJMU SVÉ PROFESNÍ DRÁHY A DALŠÍHO UČENÍ, BY ČLENSKÉ STÁTY S NÁLEŽITÝM OHLEDEM NA ZÁSADU SUBSIDIARITY MĚLY:

                           1)

                           Mít nejpozději v roce 2018 – podle okolností a zvláštních podmínek jednotlivých států a jak považují za vhodné – fungující režim uznávání neformálního a informálního učení, který jednotlivcům umožní:

                                       a)

                                       dosáhnout uznání znalostí, dovedností a kompetencí, které si osvojili prostřednictvím neformálního a informálního učení a případně i prostřednictvím otevřených vzdělávacích zdrojů;

                                       b)

                                       získat úplnou kvalifikaci, nebo případně částečnou kvalifikaci, na základě uznaných zkušeností získaných neformálním a informálním učením, aniž by byly dotčeny ostatní platné právní předpisy Unie, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (12).

                                 Členské státy mohou v rámci svých režimů uznávání upřednostnit určité oblasti nebo odvětví v souladu se svými potřebami.

                           2)

                           Do režimu uznávání neformálního a informálního učení vhodným způsobem zahrnout následující prvky a současně umožnit každému jednotlivci využít všech těchto prvků, samostatně nebo v určité kombinaci, v souladu s jeho potřebami:

                                       a)

                                       ZJIŠTĚNÍ výsledků učení jednotlivce dosažených prostřednictvím neformálního a informálního učení,

                                       b)

                                       ZAZNAMENÁNÍ výsledků učení jednotlivce dosažených prostřednictvím neformálního a informálního učení,

                                       c)

                                       POSOUZENÍ výsledků učení jednotlivce dosažených prostřednictvím neformálního a informálního učení;

                                       d)

                                       OSVĚDČENÍ výstupů tohoto posouzení výsledků učení jednotlivce dosažených prostřednictvím neformálního a informálního vzdělávání ve formě kvalifikace, nebo kreditů vedoucích ke kvalifikaci či jiným vhodným způsobem;

                           3)

                           V režimech uznávání neformálního a informálního učení vhodným způsobem a s ohledem na vnitrostátní, regionální a místní, jakož i odvětvové potřeby a okolnosti uplatňovat tyto zásady:

                                       a)

                                       postupy uznávání jsou napojeny na vnitrostátní rámce kvalifikací a jsou v souladu s evropským rámcem kvalifikací;

                                       b)

                                       jednotlivcům a organizacím jsou k dispozici informace a pokyny týkající se možností a přínosů uznávání i příslušných postupů;

                                       c)

                                       režimy uznávání jsou přínosné zejména pro znevýhodněné skupiny obyvatelstva, včetně osob, které jsou nezaměstnané, a osob, které jsou nezaměstnaností ohroženy, neboť uznání může zvýšit jejich zapojení do celoživotního učení a zlepšit jejich přístup na trh práce;

                                       d)

                                       osoby, které jsou nezaměstnané nebo jsou nezaměstnaností ohroženy, mají v souladu s vnitrostátními právními předpisy a okolnostmi možnost absolvovat „posouzení dovedností“, jehož cílem je zjistit jejich znalosti, dovednosti a kompetence, a to v přiměřené lhůtě, nejlépe do šesti měsíců od zjištění této potřeby;

                                       e)

                                       uznávání neformálního a informálního učení je podporováno vhodnými pokyny a poradenstvím a je snadno dostupné;

                                       f)

                                       existují transparentní opatření k zajištění kvality v souladu se stávajícími rámci pro zajištění kvality, která podporují spolehlivé, platné a věrohodné metody a nástroje posuzování;

                                       g)

                                       je zajištěn rozvoj odborné způsobilosti pracovníků podílejících se na procesu uznávání ve všech příslušných odvětvích;

                                       h)

                                       kvalifikace, nebo případně částečné kvalifikace, získané uznáním zkušeností nabytých neformálním a informálním učením odpovídají schváleným standardům, které jsou shodné se standardy kvalifikací získaných prostřednictvím formálních vzdělávacích programů nebo rovnocenné těmto standardům;

                                       i)

                                       k usnadnění zaznamenávání výsledků učení jsou propagovány nástroje Unie k zajištění transparentnosti, jako jsou rámec Europass a pas mládeže;

                                       j)

                                       existuje součinnost mezi režimy uznávání a systémy kreditů, které se používají v systému formálního vzdělávání a odborné přípravy, jako např. ECTS a ECVET;

                           4)

                           Prosazovat zapojení všech příslušných zúčastněných stran, jako jsou zaměstnavatelé, odborové svazy, obchodní, průmyslové a řemeslné komory, vnitrostátní subjekty podílející se na procesu uznávání odborných kvalifikací, služby zaměstnanosti, mládežnické organizace, pracovníci s mládeží, poskytovatelé vzdělávání a odborné přípravy a rovněž organizace občanské společnosti, do vývoje a zavádění prvků a zásad uvedených v bodech 1 až 4.
                           Na podporu zapojení do tohoto procesu by:

                                       a)

                                       zaměstnavatelé, mládežnické organizace a organizace občanské společnosti měli propagovat a usnadňovat zjišťování a zaznamenávání výsledků učení získaných v rámci pracovní nebo dobrovolné činnosti, a to za pomoci příslušných nástrojů Unie k zajištění transparentnosti, jako jsou nástroje zavedené na základě rámce Europass a pasu mládeže;

                                       b)

                                       poskytovatelé vzdělávání a odborné přípravy měli usnadňovat přístup k formálnímu vzdělávání a odborné přípravě na základě výsledků učení dosažených v neformálním a informálním prostředí a případně, je-li to možné, udělovat výjimky nebo kredity za náležité výsledky učení dosažené v tomto prostředí;

                           5)

                           V souvislosti s režimy uznávání podporovat koordinaci mezi zúčastněnými stranami v odvětvích vzdělávání, odborné přípravy a mládeže, jakož i mezi zúčastněnými stranami v jiných souvisejících oblastech politiky.

               2.

               ČLENSKÉ STÁTY A KOMISE BY MĚLY PŘIJMOUT TATO OPATŘENÍ:

                           a)

                           Plnit toto doporučení prostřednictvím poradní skupiny pro evropský rámec kvalifikací zřízené doporučením Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2008 o zavedení evropského rámce kvalifikací pro celoživotní učení (13) (ERK) a případně do následných činností této poradní skupiny zapojit příslušné mládežnické organizace a zástupce odvětví dobrovolnictví;

                           b)

                           Podávat zprávy o pokroku, jehož bylo dosaženo po přijetí tohoto doporučení, v rámci budoucích společných zpráv Rady a Komise předkládaných na základě strategického rámce „ET 2020“ a budoucích společných zpráv o mládeži v Evropské unii na základě obnoveného rámce pro evropskou spolupráci v oblasti mládeže;

                           c)

                           Podporovat provádění tohoto doporučení využíváním odborné způsobilosti agentur Unie, především Cedefop, a podáváním zpráv o situaci, pokud jde o uznávání neformálního a informálního učení, v rámci výroční zprávy o rozvoji vnitrostátních rámců kvalifikací.

               3.

               KOMISE BY MĚLA PŘIJMOUT TATO OPATŘENÍ:

                           a)

                           Podporovat členské státy a zúčastněné strany prostřednictvím:

                                       —

                                       usnadnění účinného vzájemného učení a výměny zkušeností a osvědčených postupů,

                                       —

                                       pravidelného přezkumu evropských pokynů pro uznávání neformálního a informálního učení, a to na základě náležitých konzultací s členskými státy,

                                       —

                                       pravidelného přezkumu evropského katalogu pro uznávání neformálního a informálního učení, a to ve spolupráci s členskými státy;

                           b)

                           Zvážit před rokem 2018 – v konzultaci s členskými státy, jak je uvedeno v rozhodnutí č. 2241/2004/ES – na základě rámce Europass další rozvoj nástrojů, které by podpořily transparentnost uznaných výsledků učení získaných na základě zkušeností v rámci neformálního a informálního učení v celé Unii;

                           c)

                           Zajistit ve spolupráci s členskými státy, aby program celoživotního učení, program Mládež v akci a – aniž jsou dotčena jednání o příštím víceletém finančním rámci – budoucí evropský program pro vzdělávání, odbornou přípravu, mládež a sport a evropské strukturální fondy byly využívány k podpoře provádění tohoto doporučení;

                           d)

                           Posoudit a vyhodnotit ve spolupráci s členskými státy a po konzultaci s dotčenými zúčastněnými stranami opatření přijatá v reakci na toto doporučení a do 31. prosince 2019 podat Radě zprávu o získaných zkušenostech a důsledcích pro budoucnost, v případě potřeby včetně možného přezkumu a revize tohoto doporučení.

      V Bruselu dne 20. prosince 2012.

            Za Radu

            předseda

         E. FLOURENTZOU

      (1)  Úř. věst. C 119, 28.5.2009, s. 2.

      (2)  Úř. věst. C 311, 19.12.2009, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 372, 20.12.2011, s. 36.

      (4)  Úř. věst. C 372, 20.12.2011, s. 1.

      (5)  Úř. věst. C 13, 18.1.2003, s. 2.

      (6)  Úř. věst. L 390, 31.12.2004, s. 6.

      (7)  Úř. věst. C 168, 20.7.2006, s. 1.

      (8)  Úř. věst. L 327, 24.11.2006, s. 30.

      (9)  Úř. věst. C 111, 6.5.2008, s. 1.

      (10)  Úř. věst. C 155, 8.7.2009, s. 1.

      (11)  Úř. věst. C 155, 8.7.2009, s. 11.

      (12)  Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22.

      (13)  Úř. věst. C 111, 6.5.2008, s. 1.

      PŘÍLOHA

         DEFINICE

      Pro účely tohoto doporučení se rozumí:

                  a)

                     Formálním učením učení, které se uskutečňuje v organizovaném a strukturovaném prostředí věnovaném výhradně učení a zpravidla vede k přiznání kvalifikace, obvykle ve formě osvědčení nebo diplomu; zahrnuje systémy všeobecného vzdělávání, počátečního odborného vzdělávání a vysokoškolského vzdělávání;

                  b)

                     Neformálním učením učení, které se uskutečňuje prostřednictvím plánovaných činností (pokud jde o cíle učení, dobu učení), při nichž existuje určitá forma podpory při učení (např. vztah student-učitel); může zahrnovat programy ke zprostředkování pracovních dovedností, gramotnosti u dospělých a základního vzdělání pro osoby, které předčasně ukončily školní docházku; velmi častými případy neformálního učení jsou vnitropodnikové kurzy, jejichž prostřednictvím podniky zdokonalují a zvyšují dovednosti svých zaměstnanců, jako jsou dovednosti v oblasti informačních a komunikačních technologií, strukturované elektronické učení (např. využívání otevřených vzdělávacích zdrojů) a kurzy pořádané organizacemi občanské společnosti pro jejich členy, jejich cílovou skupinu nebo pro širokou veřejnost;

                  c)

                     Informálním učením učení, které je výsledkem každodenních činností souvisejících s prací, rodinou nebo volným časem a není organizováno nebo strukturováno, pokud jde o cíle a dobu učení či podporu při učení; může být z hlediska učící se osoby nezáměrné; k příkladům výsledků učení dosažených informálním učením patří dovednosti získané prostřednictvím životních a pracovních zkušeností, dovednosti v oblasti řízení projektů nebo informačních a komunikačních technologií získané v práci; jazykové znalosti a interkulturní dovednosti získané při pobytu v jiné zemi; dovednosti v oblasti informačních a komunikačních technologií získané mimo zaměstnání, dovednosti získané při dobrovolné činnosti, kulturních činnostech, sportu, práci s mládeží nebo prostřednictvím činností v domácnosti (např. péče o dítě);

                  d)

                     Otevřenými vzdělávacími zdroji digitální materiály nabízené zdarma a volně pedagogům a účastníkům vzdělávání a samostatného studia, kterých lze využít či opětovně využívat při výuce, učení a výzkumu; patří mezi ně učební obsah, softwarové nástroje sloužící k vytváření, používání a distribuci obsahu a prováděcí zdroje, jako například otevřené licence; tento pojem označuje rovněž akumulovaná digitální aktiva, která lze přizpůsobovat a která přinášejí užitek, aniž by ostatní uživatelé byli omezováni v možnosti jejich využívání;

                  e)

                     Ověřením dovedností proces zaměřený na zjištění a rozbor znalostí, dovedností a kompetencí jednotlivce, včetně jeho předpokladů a motivace, s cílem vymezit cíl jeho kariéry nebo plán přesměrování jeho profesní dráhy nebo plán odborné přípravy; cílem ověření dovedností je pomoci jednotlivci při rozboru vývoje jeho profesní dráhy, samostatném posouzení jeho postavení v pracovním prostředí a při plánování profesní dráhy, nebo v některých případech příprava uznání výsledků neformálního a informálního učení;

                  f)

                     Kvalifikací formální výsledek hodnocení a uznání, který je získán v okamžiku, kdy příslušný subjekt stanoví, že jedinec dosáhl výsledků učení podle daných standardů;

                  g)

                     Výsledky učení vyjádření toho, co učící se osoba zná, čemu rozumí a je schopna vykonávat po ukončení vzdělávacího procesu, a to z hlediska znalostí, dovedností a schopností;

                  h)

                     Vnitrostátním rámcem kvalifikací nástroj pro klasifikaci kvalifikací podle souboru kritérií pro určité úrovně dosaženého vzdělání, jehož cílem je integrovat a koordinovat vnitrostátní podsystémy kvalifikací a zlepšovat transparentnost, přístupnost, vývoj a kvalitu kvalifikací ve vztahu k trhu práce a občanské společnosti;

                  i)

                     Uznáváním proces, v jehož rámci pověřený subjekt na základě srovnávání s příslušným standardem potvrzuje, že jedinec dosáhl výsledků učení, který sestává z těchto čtyř různých fází:

                              1)

                              ZJIŠTĚNÍ konkrétních zkušeností jednotlivce prostřednictvím rozhovoru,

                              2)

                              ZAZNAMENÁNÍ s cílem zviditelnit zkušenosti jednotlivce,

                              3)

                              formální POSOUZENÍ těchto zkušeností a

                              4)

                              OSVĚDČENÍ o výsledcích posouzení, jež může vést k osvědčení částečné nebo úplné kvalifikace;

                  j)

                     Uznáním předchozího učení uznání výsledků učení, jichž bylo dosaženo před podáním žádosti o uznání, a to jak v rámci formálního vzdělávání, tak v rámci neformálního nebo informálního učení.