title: Doporučení Rady (2020/912) ze dne 30. června 2020 o dočasném omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, a o možném zrušení tohoto omezení

text:
                  1.7.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  LI 208/1

         DOPORUČENÍ RADY (2020/912)
         ze dne 30. června 2020
         o dočasném omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, a o možném zrušení tohoto omezení
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. b) a e) a čl. 292 první a druhou větu této smlouvy,
         s ohledem na návrh Evropské komise,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Dne 16. března 2020 přijala Komise sdělení (1), v němž doporučila dočasně na jeden měsíc omezit veškeré cesty, jež nejsou nezbytně nutné, z třetích zemí do prostoru EU+ (2). Dne 17. března 2020 se hlavy států a předsedové vlád EU dohodli na zavedení dočasného omezení cest, jež nejsou nezbytně nutné. Toto omezení zavedly i čtyři státy přidružené k Schengenu.

                     (2)

                     Dne 26. března 2020 se hlavy států a předsedové vlád Evropské unie v důsledku pandemie COVID-19 dohodli na uplatňování koordinovaného dočasného omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné.

                     (3)

                     Ve dnech 8. dubna 2020 (3) a 8. května 2020 (4) přijala Komise dvě navazující sdělení a v obou doporučila prodloužit omezení cest, jež nejsou nezbytně nutné, o jeden měsíc. Všechny členské státy Schengenu, jakož i čtyři státy přidružené k Schengenu (dále jen „členské státy“) se rozhodly toto omezení prodloužit, naposledy do 15. června 2020.

                     (4)

                     Předsedkyně Evropské komise a předseda Evropské rady předložili dne 15. dubna 2020 společný evropský plán rušení opatření proti šíření COVID-19 (5). Tento plán stanoví dvoufázový přístup, v jehož rámci by kontroly na vnitřních hranicích měly být zrušeny koordinovaně. Následně by byla postupně uvolněna dočasná omezení na vnějších hranicích a obyvatelům zemí mimo EU by bylo umožněno znovu realizovat cesty do EU, jež nejsou nezbytně nutné. Ke zrušení cestovního omezení na vnějších hranicích by mělo dojít poté, co členské státy zruší kontroly na vnitřních hranicích, anebo současně s tím.

                     (5)

                     Konzultace s členskými státy potvrdily, že je zapotřebí znovu krátce prodloužit stávající omezení na vnějších hranicích a že je důležitý koordinovaný přístup k jejich postupnému rušení.

                     (6)

                     Dne 11. června 2020 přijala Komise sdělení (6), v němž se doporučuje prodloužit omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, do 30. června 2020 a vymezuje se přístup k postupnému rušení omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, od 1. července 2020. Všechny členské státy toto omezení dále prodloužily do 30. června.

                     (7)

                     Od té doby probíhá mezi členskými státy diskuse o kritériích a metodice, které je třeba použít.

                     (8)

                     Tímto doporučením není dotčena povinnost členských států nadále uplatňovat článek 6 Schengenského hraničního kodexu (7), který stanoví podmínky vstupu pro státní příslušníky třetích zemí. Členské státy mají zejména povinnost případ od případu posoudit, zda má být státní příslušník třetí země považován za hrozbu pro veřejné zdraví. V této souvislosti by členské státy měly zajistit úzkou spolupráci mezi orgány pohraniční stráže a dopravci.

                     (9)

                     Ochrana hranic je věcí zájmu nejen členského státu, na jehož vnějších hranicích se provádí, nýbrž všech členských států, které zrušily ochranu vnitřních hranic. Členské státy by proto měly zajistit, aby opatření přijatá na vnějších hranicích byla koordinována, aby bylo zajištěno řádné fungování schengenského prostoru. Za tímto účelem by členské státy měly začít koordinovaným způsobem rušit dočasné omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné. V první řadě by se to mělo vztahovat na rezidenty třetích zemí uvedených v příloze I tohoto doporučení. Tento seznam by měl být pravidelně aktualizován.

                     (10)

                     Rozhodnutí o možném zrušení omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, by měla zohlednit epidemiologickou situaci v EU, tj. průměrný počet případů onemocnění COVID-19 za posledních 14 dní na 100 000 obyvatel.

                     (11)

                     Mezinárodní zdravotnické předpisy (2005) (dále jen „mezinárodní zdravotnické předpisy“) přijaté na 58. Světovém zdravotnickém shromáždění dne 23. května 2005 posílily koordinaci mezi členskými státy Světové zdravotnické organizace (WHO), které zahrnují všechny členské státy Unie, v oblasti připravenosti a reakce na ohrožení veřejného zdraví mezinárodního významu. Rámec pro sledování mezinárodních zdravotnických předpisů identifikuje základní kapacity v oblasti veřejného zdraví, které mají členské státy WHO udržovat. Údaje, jež jednotlivé země podle tohoto rámce pravidelně vykazují, lze shrnout do celkového skóre, jež slouží jako ukazatel celkové kapacity pro reakci.

                     (12)

                     Účinnost rozhodnutí o zrušení omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, závisí na jejich koordinovaném provádění členskými státy na všech vnějších hranicích. Členský stát by neměl jednostranně rozhodnout, že zruší omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, pro určitou třetí zemi dříve, než o zrušení cestovních omezení pro tuto zemi rozhodnou koordinovaně i ostatní členské státy. Členské státy nicméně mohou při zachování plné transparentnosti pouze postupně zrušit cestovní omezení vůči zemím uvedeným v příloze I.

                     (13)

                     V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke SFEU, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto doporučení a toto doporučení pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto doporučení doplňuje schengenské acquis, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců ode dne přijetí tohoto doporučení Radou, zda je provede.

                     (14)

                     Toto doporučení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES (8); Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto doporučení pro ně není závazné ani použitelné.

                     (15)

                     Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto doporučení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (9), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady 1999/437/ES.

                     (16)

                     Pokud jde o Švýcarsko, rozvíjí toto doporučení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (10), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2008/146/ES (11).

                     (17)

                     Pokud jde o Lichtenštejnsko, rozvíjí toto doporučení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Protokolu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení Lichtenštejnského knížectví k Dohodě mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (12), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2011/350/EU (13).

                     (18)

                     Právním statusem tohoto doporučení, jak je uveden v 13. až 17. bodě odůvodnění, není dotčena potřeba, aby všechny členské státy v zájmu řádného fungování schengenského prostoru rozhodly o koordinovaném zrušení omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné,

               PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

                     1.

                     Členské státy by měly od 1. července 2020 postupně a koordinovaně zrušit dočasné omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, pokud jde o rezidenty třetích zemí uvedených v příloze I.
                     Při určování třetích zemí, pro něž by mělo být zrušeno stávající omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, by měly být uplatňovány metodika a kritéria stanovené ve sdělení Komise ze dne 11. června 2020 (14) o třetím posouzení uplatňování dočasného omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné. Uvedená kritéria se týkají epidemiologické situace a opatření proti šíření nákazy, včetně omezení fyzického kontaktu, jakož i ekonomických a sociálních hledisek, a uplatňují se kumulativně.

                     2.

                     Pokud jde o epidemiologickou situaci, měly by třetí země uvedené v příloze I splňovat zejména tato kritéria:

                                 —

                                 počet nových případů onemocnění COVID-19 za posledních 14 dní na 100 000 obyvatel má být přibližně stejný nebo nižší, než byl průměr v EU ke dni 15. června 2020;

                                 —

                                 počet nových případů za totéž období ve srovnání s předchozími 14 dny má být stabilní, nebo má mít klesající tendenci a

                                 —

                                 celková reakce země na COVID-19, s přihlédnutím k dostupným informacím o aspektech, jako je testování, dozor, trasování kontaktů, omezení šíření nákazy, léčba a podávání zpráv, jakož i s přihlédnutím ke spolehlivosti dostupných zdrojů informací a údajů, a v případě potřeby k celkovému průměrnému skóre ve všech dimenzích pro mezinárodní zdravotnické předpisy. Rovněž by se měly zohlednit informace poskytnuté delegacemi EU na základě kontrolního seznamu připojeného ke sdělení ze dne 11. června 2020.

                     3.

                     Určujícím faktorem při rozhodování o tom, zda se na státního příslušníka třetí země vztahuje dočasné omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, by měl být pobyt (nikoli státní příslušnost) ve třetí zemi, pro niž byla zrušena omezení cest, jež nejsou nezbytně nutné.

                     4.

                     Seznam třetích zemí uvedený v příloze I by měla Rada každé dva týdny přezkoumat a případně aktualizovat, a to po důkladné konzultaci s Komisí a příslušnými agenturami a útvary EU na základě celkového posouzení založeného na metodice, kritériích a informacích uvedených v odstavci 2.
                     Cestovní omezení pro konkrétní třetí zemi, která je již uvedena v příloze I, mohou být zcela nebo částečně zrušena nebo obnovena v závislosti na změnách některých výše uvedených podmínek a následných změnách posouzení epidemiologické situace. Pokud se situace v některé třetí zemi rychle zhorší, příslušné rozhodnutí by mělo být přijato rychle.

                     5.

                     V případě, že se na některou třetí zemi dočasná cestovní omezení vztahují i nadále, měly by být od cestovního omezení bez ohledu na účel cesty osvobozeny tyto kategorie cestujících:

                                 a)

                                 občané Unie ve smyslu čl. 20 odst. 1 SFEU a státní příslušníci třetích zemí, kteří na základě dohod mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a těmito třetími zeměmi na straně druhé požívají práva volného pohybu rovnocenná právům občanů Unie, jakož i jejich rodinní příslušníci (15);

                                 b)

                                 státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty podle směrnice o dlouhodobém pobytu (16), a osoby, které mají právo na pobyt na základě jiných směrnic EU nebo vnitrostátních právních předpisů, nebo osoby, které jsou držiteli vnitrostátních dlouhodobých víz, jakož i jejich rodinní příslušníci.

                           Členské státy však mohou přijmout vhodná opatření, jako například požadavek, aby tyto osoby po návratu ze třetí země, pro niž je dočasné cestovní omezení zachováno, podstoupily dobrovolnou izolaci nebo podobná opatření, pokud stejné požadavky stanoví pro své vlastní státní příslušníky.
                     Kromě toho by měly být povoleny nezbytně nutné cesty pro konkrétní kategorie cestujících s nezbytnou funkcí či potřebou, uvedené v příloze II (17). Členské státy mohou pro tyto cestující zavést dodatečná bezpečnostní opatření, zejména pokud jejich cesta začíná v regionu s vysokým rizikem.
                     Seznam konkrétních kategorií cestujících s nezbytnou funkcí či potřebou uvedený v příloze II může Rada po důkladné konzultaci s Komisí přezkoumat v závislosti na sociálních a ekonomických hlediscích, jakož i na celkovém posouzení vývoje epidemiologické situace, a to na základě výše uvedené metodiky, kritérií a informací.

                     6.

                     S cílem zrušit dočasné omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, pokud jde o třetí země uvedené v příloze I, je třeba rovněž pravidelně a případ od případu brát v úvahu vzájemnost.

                     7.

                     Členský stát by neměl rozhodnout, že pro určitou třetí zemi zruší omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, dříve, než je zrušení cestovního omezení koordinováno v souladu s tímto doporučením.

                     8.

                     Rezidenti Andorry, Monaka, San Marina a Vatikánu / Svatého stolce by měli být pro účely tohoto doporučení považováni za rezidenty EU.

                     9.

                     Toto doporučení by měly uplatňovat všechny členské státy na všech vnějších hranicích.

            V Bruselu dne 30. června 2020.

                  Za Radu

                  předsedkyně

               A. METELKO-ZGOMBIĆ

            (1)  COM(2020)115 ze dne 16. března 2020.

            (2)  Součástí „prostoru EU+“ jsou všechny členské státy Schengenu (včetně Bulharska, Chorvatska, Kypru a Rumunska), jakož i čtyři státy přidružené k Schengenu. Pokud se rozhodnou ke spolupráci, zahrnuje tato oblast rovněž Irsko a Spojené království.

            (3)  COM(2020)148 ze dne 8. dubna 2020.

            (4)  COM(2020)222 ze dne 8. května 2020.

            (5)  https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/joint_eu_roadmap_lifting_covid19_containment_measures_cs.pdf

            (6)  COM(2020)399 ze dne 11. června 2020.

            (7)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016, kterým se stanoví kodex Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (Úř. věst. L 77, 23.3.2016, s. 1).

            (8)  Rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis (Úř. věst. L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (9)  Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 36.

            (10)  Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (11)  Rozhodnutí Rady 2008/146/ES ze dne 28. ledna 2008 o uzavření Dohody mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (12)  Úř. věst. L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (13)  Rozhodnutí Rady 2011/350/EU ze dne 7. března 2011 o uzavření Protokolu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení Lichtenštejnského knížectví k dohodě mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis jménem Evropské unie, pokud jde o zrušení kontrol na vnitřních hranicích a pohyb osob (Úř. věst. L 160, 18.6.2011, s. 19).

            (14)  COM(2020)399 ze dne 11. června 2020.

            (15)  Podle definic v článcích 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77.

            (16)  Směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s. 44).

            (17)  Viz rovněž sdělení Komise ze dne 16. března (COM(2020) 115), ze 11. června 2020 (COM(2020) 399), jakož i pokyny ze dne 30. března 2020 (C(2020) 2050, 30. března 2020).

            Příloha I
            Třetí země, na jejichž rezidenty by se nemělo vztahovat dočasné omezení na vnějších hranicích, pokud jde o cesty do EU, jež nejsou nezbytně nutné

                        1.

                        ALŽÍRSKO

                        2.

                        AUSTRÁLIE

                        3.

                        KANADA

                        4.

                        GRUZIE

                        5.

                        JAPONSKO

                        6.

                        ČERNÁ HORA

                        7.

                        MAROKO

                        8.

                        NOVÝ ZÉLAND

                        9.

                        RWANDA

                        10.

                        SRBSKO

                        11.

                        JIŽNÍ KOREA

                        12.

                        THAJSKO

                        13.

                        TUNISKO

                        14.

                        URUGUAY

                        15.

                        ČÍNA (*1)

               (*1)  pokud bude potvrzena vzájemnost

            Příloha II
            Konkrétní kategorie cestujících s nezbytnou funkcí či potřebou:

                        i.

                        zdravotničtí pracovníci, zdravotničtí výzkumní pracovníci a pracovníci v oblasti péče o seniory;

                        ii.

                        příhraniční pracovníci;

                        iii.

                        sezónní pracovníci v zemědělství;

                        iv.

                        pracovníci v dopravě;

                        v.

                        diplomati, zaměstnanci mezinárodních organizací a osoby pozvané mezinárodními organizacemi, jejichž fyzická přítomnost je vyžadována pro řádné fungování těchto organizací, příslušníci ozbrojených sil, pracovníci poskytující humanitární pomoc a pracovníci civilní ochrany při výkonu svých funkcí;

                        vi.

                        tranzitní cestující;

                        vii.

                        osoby cestující z naléhavých rodinných důvodů;

                        viii.

                        námořníci;

                        ix.

                        osoby, které potřebují mezinárodní ochranu nebo u nichž existuje jiný humanitární důvod;

                        x.

                        státní příslušníci třetích zemí cestující za účelem studia;

                        xi.

                        vysoce kvalifikovaní pracovníci ze třetích zemí, pokud je jejich zaměstnání nezbytné z ekonomického hlediska a pracovní činnost nelze odložit nebo vykonávat v zahraničí.


title: Doporučení Komise (EU) 2020/1039 ze dne 14. července 2020 týkající se podmínění státní finanční podpory podnikům v Unii neexistencí vazeb na nespolupracující jurisdikce

text:
               16.7.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 227/76

      DOPORUČENÍ KOMISE (EU) 2020/1039
      ze dne 14. července 2020
      týkající se podmínění státní finanční podpory podnikům v Unii neexistencí vazeb na nespolupracující jurisdikce
      EVROPSKÁ KOMISE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Převedení finanční podpory do daňových rájů může poškodit integritu veřejných financí členských států, jakož i řádné fungování finančního systému Unie a vnitřního trhu Unie. Komise v posledních letech zaujala prostřednictvím své vnější strategie pro efektivní zdanění (1) proti daňovým rájům jednoznačné stanovisko.

                  (2)

                  Rozšíření onemocnění COVID-19 vedlo k přijetí nebývalých opatření na vnitrostátní úrovni a úrovni Unie na podporu hospodářství členských států a k usnadnění jejich oživení. Mezi tato opatření patří zásahy státu k zajištění likvidity a přístupu k financování pro podniky, jejichž značná část podléhá pravidlům Unie pro státní podporu.

                  (3)

                  Objem finanční podpory, zejména podpory likvidity, poskytnuté podnikům za současných okolností v souvislosti s COVID-19 si žádá okamžitá a koordinovaná opatření s cílem zabránit zneužívání veřejného financování. Tato opatření byla dosud převážně přijímána v rámci pravidel Unie pro státní podporu. Kromě okolností v souvislosti s COVID-19 by měla být při poskytování finanční podpory brána v úvahu i potřeba bojovat proti vyhýbání se daňovým povinnostem a proti daňovým podvodům, jakož i proti zneužívání vnitrostátních rozpočtů a rozpočtu Unie na úkor daňových poplatníků a systémů sociálního zabezpečení.

                  (4)

                  Aby bylo možné účinně usilovat o zamezení vyhýbání se daňovým povinnostem, podvodů a zneužívání finančních prostředků, je stejně tak důležité zajistit řádné fungování vnitřního trhu. Za tímto účelem by měly členské státy svá opatření koordinovat, aby nedocházelo k nepatřičné erozi jejich základů daně a aby přijímaly řešení, která nevedou k významným nesrovnalostem nebo narušením trhu.

                  (5)

                  Cílem unijního seznamu jurisdikcí nespolupracujících v daňové oblasti (dále jen „unijní seznam nespolupracujících jurisdikcí“) (2) je řešit hrozby pro daňové základny členských států EU. V této souvislosti by bylo vhodné doporučit, aby členské státy podmiňovaly svou finanční podporu podnikům v Unii neexistencí vazeb mezi těmito podniky a jurisdikcemi uvedenými na unijním seznamu. Komise kromě toho konstatuje, že v souvislosti s poskytováním státní podpory formou rekapitalizací několik členských států uvedlo, že mají v úmyslu vytvořit silnou vazbu mezi finanční podporou a spravedlivým dílem daní placených příjemcem.

                  (6)

                  Je však zásadní, aby členské státy chránily skutečné hospodářské činnosti v nespolupracujících jurisdikcích uvedených na seznamu a zajistily, aby tyto hospodářské činnosti nebyly neúmyslně dotčeny. Za tímto účelem by měly členské státy do svých právních předpisů zahrnout vhodné výjimky, aby se nebránilo finanční podpoře v případě skutečné hospodářské činnosti.

                  (7)

                  Aby se zajistilo, že je finanční podpora poskytována ve prospěch způsobilých podniků, měly by členské státy stanovit přiměřené požadavky k prokázání neexistence vazeb na jurisdikci uvedenou na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí. Zároveň je nezbytné zajistit, aby podniky nemohly tyto požadavky pro přiznání nároku na finanční podporu obcházet.

                  (8)

                  V zájmu vytvoření komplexního rámce by měly členské státy rozšířit podmínky pro poskytování státní finanční podpory podnikům nad rámec neexistence vazeb na nespolupracující jurisdikce uvedené na seznamu s cílem zahrnout případy, kdy se prokáže, že podnik nebo jeho vlastníci byli odsouzeni za závažný trestný čin nebo porušili povinnosti týkající se placení daní nebo příspěvků na sociální zabezpečení,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
      1.   PŘEDMĚT A OBLAST PŮSOBNOSTI

      Toto doporučení stanoví koordinovaný přístup, pokud jde o podmínění poskytování finanční podpory ze strany členských států neexistencí vazeb mezi podnikem, který je příjemcem podpory, a jurisdikcemi uvedenými na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí.
      2.   DEFINICE

      „Vlastnictvím“ se rozumí přímá či nepřímá majetková účast, jakož i skutečný majitel podle definice v čl. 3 bodě 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2015/849 (3).
      „Finanční podporou“ se rozumí jakýkoli druh finanční pomoci, která je k dispozici všem podnikům, nebo selektivní opatření, včetně státní podpory poskytnuté podle nového dočasného rámce státní podpory (4).
      „Podnikem“ se rozumí jakýkoli subjekt nebo fyzická osoba vykonávající hospodářské činnosti, a to bez ohledu na jejich právní formu nebo odvětví činnosti.
      3.   PODMÍNĚNÍ STÁTNÍ FINANČNÍ PODPORY PODNIKŮM V UNII NEEXISTENCÍ VAZEB NA JURISDIKCE UVEDENÉ NA UNIJNÍM SEZNAMU NESPOLUPRACUJÍCÍCH JURISDIKCÍ

      Pokud členské státy přijímají opatření, kterými poskytnou finanční podporu způsobilým podnikům ve své jurisdikci, měly by nárok na tuto finanční podporu podmínit splněním určitých podmínek. Podniky, které jsou příjemci finanční podpory, by proto neměly:

                  a)

                  být daňovými rezidenty v jurisdikcích uvedených na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí ani by neměly být zapsány v obchodním rejstříku podle právních přepisů těchto jurisdikcí;

                  b)

                  být přímo či nepřímo ovládány podílníky v jurisdikcích uvedených na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí, a to až po úroveň skutečného majitele podle definice v čl. 3 bodě 6 směrnice 2015/849;

                  c)

                  přímo či nepřímo ovládat dceřiné společnosti nebo vlastnit stálé provozovny v jurisdikcích uvedených na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí a

                  d)

                  sdílet vlastnictví s podniky v jurisdikcích uvedených na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí.

            Aby bylo možné ověřit soulad s pravidlem, které stanoví neexistenci vazeb na jurisdikce uvedené na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí, měly by členské státy zajistit, aby nejen bezprostřední podílníci, ale ani konečný vlastník a všechny ostatní podniky v rámci téhož vlastnictví nebyli v takové jurisdikci daňovými rezidenty a nebyli zapsáni v obchodním rejstříku podle jejích právních předpisů. Vlastníky podniku, který je příjemcem finanční podpory, mohou být právnické osoby (např. korporace, partnerství atd.), právní uspořádání (např. trusty) nebo fyzické osoby.
      Za účelem určení, zda může být podniku poskytnuta finanční podpora, by nemělo být relevantní, kolik úrovní právnických osob nebo právních uspořádání je mezi podnikem usazeným v členském státě, který poskytuje finanční podporu, a subjektem v jurisdikci uvedené na unijním seznamu.
      4.   VÝJIMKY

      Členské státy mohou nebrat v úvahu existenci vazeb na nespolupracující jurisdikce uvedené na seznamu, pokud podnik prokáže, že je splněna jedna z těchto podmínek:

                  a)

                  úroveň daňové povinnosti v členském státě, který poskytuje podporu, během určitého období (např. v posledních třech letech) je považována za přiměřenou ve srovnání s celkovým obratem nebo úrovní činností podniku, který je příjemcem podpory, na vnitrostátní úrovni a na úrovni skupiny v témže období;

                  b)

                  podnik učiní právně závazný příslib, že v krátké časové lhůtě odstraní své vazby na nespolupracující jurisdikce uvedené na unijním seznamu; tento příslib podléhá vhodné následné kontrole a v případě, že není dodržen, jsou uloženy sankce.

            Členské státy by neměly brát existenci vazeb na nespolupracující jurisdikce uvedené na seznamu v úvahu tehdy, pokud má podnik v těchto nespolupracujících jurisdikcích významnou hospodářskou působnost (doloženou zaměstnanci, vybavením, majetkem a prostorami, o čemž svědčí příslušná fakta a okolnosti) a vykonává v nich podstatnou hospodářskou činnost.
      Členské státy by neměly tyto výjimky uplatňovat, nejsou-li schopny ověřit přesnost informací. To by mohlo být způsobeno nedostatečnou výměnou informací na žádost s dotčenou třetí zemí, zejména neexistencí daňové úmluvy umožňující výměnu informací nebo nedostatečnou spoluprací ze strany dotčené třetí země.
      5.   PROVÁDĚNÍ A PROSAZOVÁNÍ

      Členské státy by se měly dohodnout na přiměřených požadavcích k prokázání neexistence vazeb na jurisdikci uvedenou na unijním seznamu nespolupracujících jurisdikcí. Při zajišťování urychleného provádění a účinného prosazování těchto požadavků mají členským státům pomoci tyto zásady:

                  a)

                  aby se zjednodušily postupy a usnadnil přístup k finanční podpoře, mohly by členské státy přijímat jako důkaz, že žadatelé plně splňují požadavky pro získání finanční podpory, vlastní osvědčení vydaná těmito žadateli. Tento proces by měl být doplněn o posílené audity/kontroly v pozdější fázi, přičemž by měly být plně využívány dostupné nástroje ke zmírnění rizika nesouladu, jako jsou zprávy podle jednotlivých zemí, automatická výměna informací o finančních účtech, výměna informací na žádost nebo přístup k informacím o skutečném vlastnictví;

                  b)

                  členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce s cílem odradit žadatele od předkládání nepravdivých nebo nepřesných informací; mezi tyto sankce by mělo patřit alespoň vrácení neoprávněně poskytnuté finanční podpory;

                  c)

                  členské státy by neměly povolit použití vlastního osvědčení a měly by provést důkladnější kontroly v případě, že dotčený podnik má vazby na jurisdikce uvedené na unijním seznamu a požaduje uplatnění výjimky.

            6.   DALŠÍ OMEZENÍ

      Členské státy by neměly poskytovat finanční podporu podnikům v těchto případech:

                  —

                  pokud se prokáže, že podnik nebo jeho vlastníci byli pravomocným rozsudkem odsouzeni za kterýkoli z trestných činů uvedených v čl. 57 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU (5);

                  —

                  pokud bylo v pravomocném rozsudku nebo konečném správním rozhodnutí stanoveno, že podnik nebo jeho vlastníci porušují své povinnosti týkající se placení daní nebo příspěvků na sociální zabezpečení podle platného práva.

            7.   NÁVAZNÁ OPATŘENÍ

      Členské státy se žádají, aby Komisi informovaly o opatřeních přijatých v návaznosti na toto doporučení.
      Komise je připravena jednat s členskými státy o jejich plánech k zajištění toho, aby poskytování státní podpory, zejména formou rekapitalizací, bylo omezeno na podniky, které platí svůj spravedlivý díl daní.
      Komise zveřejní zprávu o používání tohoto doporučení do tří let po jeho přijetí.

         V Bruselu dne 14. července 2020.

               Za Komisi

            Paolo GENTILONI

               člen Komise

         (1)  Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o vnější strategii pro efektivní zdanění, 28. ledna 2016 (https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:b5aef3db-c5a7-11e5-a4b5-01aa75ed71a1.0018.02/DOC_1&format=PDF)

         (2)  Jurisdikce uvedené v příloze I příslušných závěrů Rady (tzv. „černá listina“). Seznam je pravidelně aktualizován: https://ec.europa.eu/taxation_customs/tax-common-eu-list_en

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu (Úř. věst. L 141, 5.6.2015, s. 73).

         (4)  Sdělení Komise – Dočasný rámec pro opatření státní podpory na podporu hospodářství při stávajícím šíření koronavirové nákazy COVID-19, C(2020) 1863 (Úř. věst. C 91I, 20.3.2020, s. 1), ve znění ze dne 3. dubna, 8. května a 29. června 2020.

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 65).


title: Doporučení Rady o společném rámci pro používání a validaci rychlých testů na antigen a o vzájemném uznávání výsledků testů na COVID-19 v EU 2021/C 24/01

text:
               22.1.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/1

      DOPORUČENÍ RADY
      o společném rámci pro používání a validaci rychlých testů na antigen a o vzájemném uznávání výsledků testů na COVID-19 v EU
      (2021/C 24/01)
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 168 odst. 6 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  V čl. 168 odst. 1 a 2 se stanoví, že při vymezení a provádění všech politik a činností Unie je zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví. Činnost Unie zahrnuje mimo jiné sledování vážných přeshraničních zdravotních hrozeb, včasné varování před nimi a boj proti nim, podněcuje spolupráci mezi členskými státy v této oblasti a případně podporuje jejich činnost.

                  (2)

                  V souladu s čl. 168 odst. 7 Smlouvy o fungování Evropské unie je při činnosti Unie uznávána odpovědnost členských států za stanovení jejich zdravotní politiky a za organizaci zdravotnictví a poskytování zdravotní péče. Členské státy EU jsou tedy odpovědné za rozhodování o vývoji a provádění strategií testování na COVID-19, včetně použití rychlých testů na antigen, s přihlédnutím k epidemiologické a sociální situaci v jednotlivých zemích i k cílové populaci pro testování.

                  (3)

                  Dne 15. dubna přijala Komise pokyny k diagnostickým testům in vitro na COVID-19 a jejich funkční způsobilosti (1), které obsahují úvahy o funkční způsobilosti testů a doporučení, aby testy na COVID-19 byly validovány před jejich zavedením do klinické praxe.

                  (4)

                  Dne 15. července přijala Komise sdělení o krátkodobé zdravotní připravenosti EU na rozšíření onemocnění COVID-19 (2), v němž kromě jiných opatření k posílení připravenosti a koordinované reakce uvedla testování jako jednu z hlavních oblastí činnosti, jimiž se mají členské státy zabývat, a v němž stanovila konkrétní klíčová opatření, která mají být přijata v příštích měsících.

                  (5)

                  Dne 28. října přijala Komise doporučení o strategiích testování na COVID-19, včetně použití rychlých testů na antigen (3). Doporučení stanoví pokyny pro jednotlivé země, pokud jde o zásadní prvky, které je třeba vzít v úvahu při vytváření jejich strategií testování na COVID-19, a obsahuje rovněž úvahy ohledně použití rychlých testů na antigen.

                  (6)

                  Dne 18. listopadu přijala Komise doporučení o použití rychlých testů na antigen při diagnostikování infekce SARS-CoV-2 (4), v němž jsou dále upřesněna kritéria pro výběr rychlých testů na antigen, prostředí, pro něž jsou rychlé testy na antigen vhodné, pracovníci provádějící testy a validaci a vzájemné uznávání rychlých testů na antigen a jejich výsledků. Rychlé testy na antigen jsou sice levnější a rychlejší, ale mají obecně nižší citlivost než RT-PCR.

                  (7)

                  V současné době je použitelným právním rámcem pro uvádění rychlých testů na antigen na trh směrnice 98/79/ES (5). Podle uvedené směrnice musí výrobce pro rychlé testy na antigen SARS-CoV-2 vypracovat technickou dokumentaci, která výslovně prokazuje, že test je bezpečný a funguje tak, jak zamýšlel výrobce, a to tím, že prokáže splnění požadavků stanovených v příloze I směrnice.

                  (8)

                  Ode dne 26. května 2022 bude směrnice 98/79/ES nahrazena nařízením (EU) 2017/746 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro (6). Podle uvedeného nařízení budou rychlé testy na antigen podléhat přísnějším požadavkům na funkční způsobilost prostředků a důkladnému posouzení oznámeným subjektem. Tím by se mohlo omezit dodatečné úsilí nutné k validaci těchto testů před jejich použitím v rámci vnitrostátních strategií.

                  (9)

                  Účinné testování přispívá k hladkému fungování vnitřního trhu, neboť umožňuje cílená opatření pro izolaci nebo karanténu. Vzájemné uznávání výsledků testů na infekci SARS-CoV-2 provedených v jiných členských státech autorizovanými zdravotnickými orgány, jak je stanoveno v bodě 18 doporučení Rady (EU) 2020/1475 (7), má zásadní význam pro usnadnění přeshraničního pohybu, přeshraničního trasování kontaktů a léčby.

                  (10)

                  Vzhledem k tomu, že kandidátské země EU a potenciální kandidátské země EU, jakož i země, jež s EU uzavřely dohodu o vytvoření prohloubených a komplexních zón volného obchodu, mají povinnost zajistit v případě potřeby soulad s acquis EU, a vzhledem k účasti některých těchto zemí na společném zadávání veřejných zakázek EU na příslušné produkty může být tento návrh doporučení Rady rovněž v zájmu těchto zemí,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

         Použití rychlých testů na antigen

      Aniž je dotčena odpovědnost členských států za stanovení jejich vnitrostátních politik testování, měly by členské státy:

                  1.

                  Nadále používat rychlé testy na antigen jako způsob, jak více posílit celkovou testovací kapacitu zemí, zejména proto, že testování zůstává zásadním pilířem při zvládání a zmírňování probíhající pandemie COVID-19, neboť umožňuje vhodně a rychle trasovat kontakty a provádět okamžitá a cílená opatření pro izolaci a karanténu.

                  2.

                  Primárně zvažovat použití rychlých testů na antigen v případě omezených kapacit k provádění testů amplifikace nukleových kyselin (NAAT), zejména testů RT-PCR, nebo v případech, kdy delší prodlevy při testování brání jejich klinickému využití, a tím i rychlé identifikaci infikovaných případů, čímž se snižuje dopad úsilí o trasování kontaktů.

                  3.

                  Zajistit, aby rychlé testování na detekci antigenu prováděli vyškolení zdravotničtí pracovníci nebo jiní vyškolení pracovníci, pokud je to vhodné a je to v souladu s vnitrostátními specifikacemi a také pokud jsou striktně dodržovány pokyny výrobce a provádějí se kontroly kvality. Pokud by výzkum prokázal, že rychlé testy na antigen mohou za určitých okolností místo vyškoleného zdravotnického pracovníka nebo jiného vyškoleného pracovníka provádět sami testovaní, bylo by možné zvážit také možnost sebetestování, a to s odbornou pomocí nebo bez ní.

                  4.

                  Investovat do odborné přípravy a případně certifikace zdravotnického personálu a dalších pracovníků k provádění odběru vzorků a testování, aby se tím zajistily odpovídající kapacity a odběr kvalitních vzorků.

                  5.

                  Zajistit, aby výsledky rychlého testování na detekci antigenu byly podle možnosti evidovány v příslušných vnitrostátních systémech pro shromažďování údajů a podávání zpráv.

                  6.

                  Zvážit použití rychlých testů na antigen zejména v těchto situacích a prostředích:

                              a)

                              Diagnóza onemocnění COVID-19 mezi symptomatickými případy bez ohledu na prostředí nebo situaci. Rychlé testy na antigen by měly být použity během prvních 5 dnů po nástupu příznaků, kdy je virová zátěž nejvyšší. Pacienti přijatí do nemocnic nebo rezidenti přijatí do zařízení sociální péče, kteří vykazují příznaky odpovídající onemocnění COVID-19, by měli být testováni pokud možno při přijetí.

                              b)

                              Kontakty potvrzených případů: rychlé testování na detekci antigenu asymptomatických kontaktů by mělo být provedeno co nejdříve, a to během prvních 7 dnů po kontaktu, v souladu s příslušnými pokyny.

                              c)

                              Klastry – pro včasnou detekci a izolaci případů. V této souvislosti je důležité provádět screening symptomatických i asymptomatických případů.

                              d)

                              Screening ve vysoce rizikových oblastech a uzavřených prostředích, jako jsou nemocnice, jiná zdravotnická zařízení, zařízení dlouhodobé péče, např. domovy důchodců a pečovatelské domy nebo rezidenční zařízení pro osoby se zdravotním postižením, školy, věznice, zajišťovací zařízení či jiné infrastruktury pro přijímání žadatelů o azyl a migrantů a zařízení pro bezdomovce. Opakovaný screening by se měl provádět pokud možno každé 2–4 dny a alespoň první pozitivní výsledek zjištěný rychlým testováním na detekci antigenu by měl být potvrzen testem RT-PCR.

                              e)

                              V epidemiologických situacích nebo v oblastech, kde je podíl pozitivity testů vysoký nebo velmi vysoký (např. > 10 %), lze v souladu s vnitrostátními pravomocemi rychlé testy na antigen použít pro screening celé populace, přičemž je třeba vzít v úvahu a zavést vhodný systém hodnocení pro měření dopadu. Za tímto účelem je třeba určit specifické intervaly pro opakované testování. ECDC při tom bude podporovat členské státy zveřejňováním aktualizovaných pokynů pro testování na COVID-19, v nichž budou pojednány výhody a problémy testování celé populace a používání rychlých testů na antigen v této souvislosti.

                  7.

                  Zajistit, aby byly zavedeny strategie, které objasní, kdy je nutné provést potvrzující test pomocí testu RT-PCR nebo druhého rychlého testu na antigen, jak je uvedeno v doporučení Komise ze dne 18. listopadu 2020, a zajistit, aby pro potvrzující testy byly k dispozici dostatečné kapacity.

                  8.

                  Zajistit, aby byla zavedena vhodná opatření biologické bezpečnosti, která zahrnují dostatečnou dostupnost osobních ochranných prostředků pro zdravotnický personál a jiné vyškolené pracovníky zapojené do odběru vzorků, zejména pokud se rychlé testy na antigen používají pro screening celé populace a počet zapojených pracovníků provádějících testování je velký.

                  9.

                  Nadále monitorovat vývoj v souvislosti s jinými rychlými testy na bázi nukleové kyseliny pro detekci infekce SARS-CoV-2 (8) a zavádění sérologických diagnostických testů a multiplexních technik. V případě potřeby odpovídajícím způsobem upravit strategie testování a přístupy ohledně použití rychlých testů na antigen. Kromě toho by měl být s podporou ECDC pečlivě sledován vývoj týkající se možnosti provádět vlastní odběr vzorků pro rychlé testování na detekci antigenu, například za účelem řešení nedostatečných testovacích kapacit a zdrojů pro odběr vzorků vyškolenými pracovníky.

                  10.

                  Nadále monitorovat a posuzovat potřeby testování v souladu s epidemiologickým vývojem a cíli stanovenými v celostátních, regionálních a místních strategiích testování a zajistit, aby byly k dispozici odpovídající zdroje a kapacity, které umožní uspokojit poptávku.

         Validace a vzájemné uznávání rychlých testů na antigen a testů RT-PCR

      Členské státy by měly:

                  11.

                  Aniž je dotčena směrnice 98/79/ES, odsouhlasit, vést a s Evropským střediskem pro prevenci a kontrolu nemocí a Komisí (9) sdílet společný a aktualizovaný seznam rychlých testů na antigen na COVID-19, které se považují za vhodné pro použití v situacích popsaných v bodě 6 a jsou v souladu se strategiemi testování v jednotlivých zemích a které:

                              a)

                              jsou opatřeny označením CE;

                              b)

                              splňují minimální požadavky na funkční způsobilost, a to ≥ 90 % v případě citlivosti a ≥ 97 % v případě specificity;

                              c)

                              byly validovány alespoň jedním členským státem jako vhodné k použití v souvislosti s COVID-19, přičemž byly uvedeny podrobnosti o metodice a výsledcích těchto studií, jako je typ vzorku použitého pro validaci, prostředí, v němž bylo použití daného testu posuzováno, a zda nastaly nějaké obtíže, pokud jde o kritéria požadované citlivosti nebo o jiné prvky funkční způsobilosti.

                  12.

                  Dohodnout se na tom, že rychlé testy na antigen zařazené do společného seznamu uvedeného v bodě 11 budou pravidelně aktualizovány, zejména jakmile budou k dispozici nové výsledky nezávislých validačních studií a jakmile vstoupí na trh nové testy. V budoucích aktualizacích seznamu by se rovněž mělo zohlednit, jak může být účinnost konkrétních rychlých testů na antigen ovlivněna mutacemi viru SARS-CoV-2, což umožní vyřadit testy, které se již nepovažují za účinné. Průběžně by měl být prověřován též vliv mutací viru SARS-CoV-2 na účinnost testů RT-PCR.

                  13.

                  Nadále investovat do provádění nezávislých validačních studií rychlých testů na antigen pro konkrétní prostředí, aby bylo možné posoudit jejich funkční způsobilost v porovnání s testy NAAT, a zejména s testy RT-PCR. Členské státy by se měly dohodnout na rámci pro tyto validační studie, například tím, že podrobně popíší metody, jež mají být použity, a vymezí prioritní oblasti a prostředí, v nichž budou validační studie vyžadovány. Takový rámec by měl splňovat požadavky popsané v technických pokynech ECDC k rychlým testům na antigen (10). Členské státy by měly zajistit, aby byly pokud možno sdíleny úplné soubory validačních údajů, a to s přihlédnutím k příslušným obecným právním předpisům o ochraně údajů.

                  14.

                  Nadále spolupracovat na úrovni EU při posuzování důkazů získaných na základě používání rychlých testů na antigen v klinické praxi, mimo jiné prostřednictvím společné akce EUnetHTA a jiných možných mechanismů spolupráce v budoucnu.

                  15.

                  Společně vybrat rychlé testy na antigen, u nichž budou vzájemně uznávat výsledky testů pro opatření v oblasti veřejného zdraví, a to na základě informací zahrnutých ve společném seznamu uvedeném v bodě 11.

                  16.

                  Při každé aktualizaci seznamu uvedeného v bodě 11 zvážit, zda by měl být z výběru rychlých testů na antigen, jejichž výsledky jsou vzájemně uznávány, některý rychlý test na antigen odstraněn nebo do tohoto výběru doplněn.

                  17.

                  Vzájemně uznávat výsledky testů RT-PCR na infekci COVID-19 provedených v jiných členských státech autorizovanými zdravotnickými orgány.

                  18.

                  Dohodnout se na společném standardizovaném souboru údajů, které mají být zahrnuty do formuláře certifikátů výsledku testů, aby se v praxi usnadnilo vzájemné uznávání výsledků rychlých testů na antigen a testů RT-PCR, jak je uvedeno v bodě 18 doporučení Rady 2020/1475.

                  19.

                  Prozkoumat, mimo jiné z hlediska času a nákladů, potřebu a možnost vytvoření digitální platformy, která by mohla být využita k ověřování pravosti standardizovaných certifikátů testu na COVID-19 (pro rychlé testy na antigen i testy RT-PCR), a sdílet výsledky těchto diskusí s Komisí.

         V Bruselu dne 21. Ledna 2021.

               Za Radu

               předseda/předsedkyně

            (Ms) Ana Paula ZACARIAS

         (1)  Úř. věst. C 122 I, 15.4.2020, s. 1.

         (2)  COM(2020) 318 final.

         (3)  Úř. věst. L 360, 30.10.2020, s. 43.

         (4)  Úř. věst. L 392, 23.11.2020, s. 63.

         (5)  Úř. věst. L 331, 7.12.1998, s. 1.

         (6)  Úř. věst. L 117, 5.5.2017, s. 176. Nařízení stanoví přechodné období začínající dnem jeho vstupu v platnost (v květnu 2017), během nějž je možné posuzovat shodu diagnostických zdravotnických prostředků in vitro buď podle nařízení, nebo podle směrnice 98/79/ES.

         (7)  Úř. věst. L 337, 14.10.2020, s. 3.

         (8)  Například: RT-LAMP (izotermální amplifikace zprostředkovaná smyčkou s reverzní transkripcí), TMA (amplifikace zprostředkovaná transkripcí) a CRISPR (segmenty nahromaděných pravidelně rozmístěných krátkých palindromických repetic).

         (9)  Databáze Komise: JRC COVID-19 In Vitro Diagnostic Devices a Test Methods.

         (10)  „Options for the use of rapid antigen tests for COVID-19 in the EU/EEA and the UK“ (Možnosti použití rychlých testů na antigen na COVID-19 v EU/EHP a ve Spojeném království). Stockholm 19. listopadu 2020. ECDC: Stockholm; 2020.


title: Doporučení Komise (EU) 2021/1433 ze dne 1. září 2021 o postupech posuzování shody a dozoru nad trhem v souvislosti s hrozbou nákazy koronavirem COVID-19

text:
               2.9.2021

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 310/1

      DOPORUČENÍ KOMISE (EU) 2021/1433
      ze dne 1. září 2021
      o postupech posuzování shody a dozoru nad trhem v souvislosti s hrozbou nákazy koronavirem COVID-19
      EVROPSKÁ KOMISE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Na začátku roku 2020 vyvolala pandemie COVID-19 bezprecedentní a exponenciální nárůst poptávky na trhu EU po osobních ochranných prostředcích (dále též „OOP“), jako jsou obličejové masky, rukavice, ochranné kombinézy nebo prostředky na ochranu očí, jakož i po zdravotnických prostředcích, jako jsou chirurgické roušky, vyšetřovací rukavice a některé pláště. Silnému náporu byl vystaven zejména dodavatelský řetězec určitých typů OOP, jako jsou jednorázové obličejové masky. Kromě toho byl rovněž významně narušen celosvětový dodavatelský řetězec těchto výrobků, což má dopad i na trh EU.

                  (2)

                  Hospodářské subjekty v celé EU od té doby neúnavně pracují na zvýšení své výrobní a distribuční kapacity. Aby se zmírnily účinky různých rušivých faktorů, tyto hospodářské subjekty často přizpůsobují své dodavatelské řetězce zprovozňováním nových výrobních linek nebo diverzifikací své dodavatelské základny.

                  (3)

                  Požadavky na navrhování, výrobu a uvádění osobních ochranných prostředků na trh jsou stanoveny nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/425 ze dne 9. března 2016 o osobních ochranných prostředcích a o zrušení směrnice Rady 89/686/EHS (1).

                  (4)

                  Požadavky na navrhování, výrobu a uvádění zdravotnických prostředků na trh jsou stanoveny nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/745 ze dne 5. dubna 2017 o zdravotnických prostředcích, změně směrnice 2001/83/ES, nařízení (ES) č. 178/2002 a nařízení (ES) č. 1223/2009 a o zrušení směrnic Rady 90/385/EHS a 93/42/EHS (2), které s účinností ode dne 26. května 2021 zrušilo směrnici Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (3).

                  (5)

                  Jednorázové a opakovaně použitelné obličejové masky, které zajišťují ochranu před nebezpečnými částicemi, jednorázové a opakovaně použitelné kombinézy, rukavice a prostředky na ochranu očí, které se používají k prevenci a ochraně před škodlivými biologickými činiteli, jako jsou viry, jsou výrobky spadající do oblasti působnosti nařízení (EU) 2016/425.

                  (6)

                  Chirurgické roušky, vyšetřovací rukavice a některé typy plášťů jsou výrobky spadajícími do oblasti působnosti nařízení (EU) 2017/745 a zrušené směrnice 93/42/EHS.

                  (7)

                  V souvislosti s hrozbou nákazy koronavirem COVID-19 se takové OOP a zdravotnické prostředky ukázaly jako nezbytné pro zdravotnické pracovníky, zásahové složky a další personál, který se podílí na úsilí zastavit virus a jeho další šíření.

                  (8)

                  Nařízení (EU) 2016/425 plně harmonizuje pravidla pro navrhování, výrobu a uvádění OOP na trh Unie a stanoví řadu základních požadavků na ochranu zdraví a bezpečnost pro OOP, které jsou založeny na klasifikaci těchto OOP podle rizika, proti nimž mají chránit uživatele. Proto se OOP vyrobené v souladu s nařízením (EU) 2016/425 mohou volně pohybovat na vnitřním trhu a členské státy nesmí zavádět dodatečné a rozporné požadavky týkající se výroby a uvádění takových výrobků na trh.

                  (9)

                  Nařízení (EU) 2017/745, stejně jako zrušená směrnice 93/42/EHS, plně harmonizuje pravidla pro navrhování, výrobu a uvádění zdravotnických prostředků na trh Unie a stanoví řadu obecných požadavků na bezpečnost a účinnost na základě klasifikace zdravotnických prostředků v závislosti na zvláštních pravidlech, která se řídí zamýšleným účelem prostředků. Prostředky vyrobené v souladu s nařízením (EU) 2017/745 a směrnicí 93/42/EHS se tedy mohou za určitých podmínek volně pohybovat na vnitřním trhu a členské státy nesmí zavádět dodatečné a rozporné požadavky týkající se výroby a uvádění takových výrobků na trh.

                  (10)

                  OOP určené pro ochranu před škodlivými biologickými činiteli, jako jsou viry, jsou uvedeny v příloze I nařízení (EU) 2016/425 jako kategorie III, která zahrnuje výlučně rizika, jež mohou způsobit „velmi závažné důsledky, jako je smrt nebo trvalé poškození zdraví“.

                  (11)

                  Zdravotnické prostředky, jako jsou neinvazivní prostředky, spadají do třídy I, pokud neplatí zvláštní pravidla.

                  (12)

                  V souladu s článkem 8 nařízení (EU) 2016/425 platí, že za účelem uvedení OOP na trh provedou výrobci příslušné postupy posouzení shody, a byl-li vhodným postupem prokázán soulad OOP s příslušnými základními požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost, umístí na ně označení CE.

                  (13)

                  V souladu s článkem 52 nařízení (EU) 2017/745 a s článkem 11 zrušené směrnice 93/42/EHS platí, že za účelem uvedení zdravotnických prostředků na trh provedou výrobci příslušné postupy posouzení shody, a pokud byl vhodným postupem prokázán soulad s příslušnými obecnými požadavky na bezpečnost a účinnost, umístí na ně označení CE. Odchylky od postupů posuzování shody mohou být povoleny členskými státy na základě řádně odůvodněné žádosti o uvedení konkrétních prostředků, jejichž použití je v zájmu veřejného zdraví nebo bezpečnosti či zdraví pacientů, na trh a do provozu na území dotčeného členského státu.

                  (14)

                  Nařízení (EU) 2016/425 je technologicky neutrální a nestanoví žádná konkrétní povinná technická řešení pro navrhování OOP. Namísto toho stanoví příloha II nařízení (EU) 2016/425 základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost, které by měl OOP splňovat, aby mohl být uváděn na trh a volně se pohybovat na celém trhu EU.

                  (15)

                  Nařízení (EU) 2017/745, stejně jako zrušená směrnice 93/42/EHS, je technologicky neutrální a nestanoví žádná konkrétní povinná technická řešení pro navrhování zdravotnických prostředků. Namísto toho příloha I nařízení (EU) 2017/745 stanoví obecné požadavky na bezpečnost a účinnost, které by měly zdravotnické prostředky splňovat, aby mohly být uváděny na trh a volně se pohybovat na celém trhu EU.

                  (16)

                  Článek 19 nařízení (EU) 2016/425 stanoví konkrétní postupy posuzování shody, které se vztahují na jednotlivé kategorie OOP. Podle tohoto článku by měly být u OOP kategorie III, například OOP určených pro ochranu před škodlivými biologickými činiteli, dodrženy zvláštní kombinace postupů posuzování shody, které jsou popsány v přílohách V, VII a VIII téhož nařízení. Každý z různých postupů posuzování shody, které lze použít, vyžaduje povinné zapojení subjektu posuzování shody jako třetí strany.

                  (17)

                  Článek 52 nařízení (EU) 2017/745 stanoví konkrétní postupy posuzování shody, které se vztahují na jednotlivé třídy zdravotnických prostředků. Podle tohoto článku by zdravotnické prostředky spadající do třídy I, s výjimkou prostředků na zakázku nebo prostředků, které jsou předmětem klinické zkoušky, měly být podrobeny postupu posuzování shody pro účely EU prohlášení o shodě bez zapojení subjektu posuzování shody jako třetí strany.

                  (18)

                  Oznámenými subjekty se rozumí subjekty posuzování shody určené členskými státy a oprávněné vykonávat úkoly spojené s posuzováním shody třetí stranou podle nařízení (EU) 2016/425. Podle čl. 24 odst. 6 a bodu 4 písm. f) přílohy V nařízení (EU) 2016/425 jsou oznámené subjekty povinny posoudit, zda určitý OOP splňuje příslušné základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost.

                  (19)

                  Navíc podle příslušných postupů dozoru nad trhem uvedených v nařízení (EU) 2016/425, a zejména v čl. 38 odst. 1 a 2 uvedeného nařízení, platí, že pokud se orgán dozoru nad trhem setká s OOP, který není opatřen označením CE, musí provést jeho hodnocení. Pokud v průběhu hodnocení orgány dozoru nad trhem zjistí, že OOP nesplňuje požadavky stanovené v nařízení, požádají hospodářský subjekt, aby přijal nápravná opatření k uvedení daného OOP do souladu nebo k jeho stažení z trhu nebo z oběhu, a to úměrně k povaze rizika. Rovněž informují Komisi a ostatní členské státy o výsledcích hodnocení a o opatřeních, která má hospodářský subjekt na jejich žádost přijmout, pokud se domnívají, že se nesoulad netýká pouze území daného státu.

                  (20)

                  S cílem umožnit, aby se zvýšené dodávky OOP a zdravotnických prostředků rychle a bez zbytečných průtahů dostaly na trh, Komise dne 13. března 2020 schválila doporučení (EU) 2020/403 o postupech posuzování shody a dozoru nad trhem v souvislosti s hrozbou nákazy koronavirem COVID-19 (4).

                  (21)

                  S ohledem na postupy posuzování shody platné pro OOP a zdravotnické prostředky doporučení (EU) 2020/403 naléhavě vyzvalo oznámené subjekty podle nařízení (EU) 2016/425, aby upřednostnily a urychleně prováděly činnosti posuzování shody v rámci všech nově předložených žádostí hospodářských subjektů vyrábějících OOP, které jsou nezbytné pro ochranu v souvislosti s šířením nákazy koronavirem COVID-19.
                  Dále doporučení (EU) 2020/403 připomnělo, že k navrhování OOP lze využít i jiná technická řešení, než jsou harmonizované normy, a to za předpokladu, že uvedená technická řešení zajišťují dostačující úroveň ochrany odpovídající použitelným základním požadavkům na ochranu zdraví a bezpečnost stanoveným v nařízení (EU) 2016/425. V tomto ohledu byla jako potenciální referenční zdroj pro daná technická řešení určena doporučení WHO týkající se vhodného výběru OOP.

                  (22)

                  Co se týče OOP nebo zdravotnických prostředků, které nebyly podrobeny postupům posuzování shody předepsaným v článku 19 nařízení (EU) 2016/425 nebo v článku 52 nařízení (EU) 2017/745, doporučení (EU) 2020/403 pověřilo orgány dozoru nad trhem v členských státech prováděním dvou odlišných mechanismů.

                  (23)

                  Na jedné straně v souladu s bodem 7 doporučení (EU) 2020/403 platí, že pokud orgány dozoru nad trhem zjistí, že OOP nebo zdravotnické prostředky zajišťují odpovídající úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti v souladu se základními požadavky stanovenými v nařízení (EU) 2016/425 nebo s požadavky směrnice 93/42/EHS nebo nařízení (EU) 2017/745, i když postupy posuzování shody, včetně umístění označení CE, nebyly zcela dokončeny podle harmonizovaných pravidel, mohou povolit dodávání těchto výrobků na trh Unie po omezenou dobu a po dobu provádění nezbytných postupů.

                  (24)

                  Na druhé straně by OOP nebo zdravotnické prostředky, které nejsou opatřeny označením CE, mohly být rovněž posouzeny v rámci nákupu organizovaného příslušnými orgány členských států, a to za předpokladu, že je zajištěno, že tyto výrobky budou k dispozici pouze pro zdravotníky po dobu stávající zdravotní krize a nevstoupí do pravidelných distribučních kanálů a nebudou zpřístupněny jiným uživatelům.

                  (25)

                  Dále by orgány dozoru nad trhem měly v souladu s bodem 9 doporučení (EU) 2020/403 neprodleně informovat Komisi a ostatní členské státy o jakémkoli dočasném režimu, který udělily konkrétním OOP nebo zdravotnickým prostředkům. V případě OOP by se to mělo realizovat prostřednictvím Informačního a komunikačního systému pro dozor nad trhem (ICSMS).

                  (26)

                  V neposlední řadě pak doporučení (EU) 2020/403 připomnělo, že příslušné orgány dozoru nad trhem by se měly přednostně zaměřit na nevyhovující OOP nebo zdravotnické prostředky, které představují vážné riziko, pokud jde o zdraví a bezpečnost jejich zamýšlených uživatelů.

                  (27)

                  Od března 2020 již mechanismy popsané v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403 využila řada orgánů dozoru nad trhem. Konkrétně některé vnitrostátní orgány dozoru nad trhem vytvořily zvláštní zkušební protokoly a zakotvily mechanismy popsané v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403 do svých příslušných vnitrostátních právních řádů. Nejčastěji se tak dělo v rámci vnitrostátních právních nástrojů upravujících reakci na pandemii COVID-19 na vnitrostátní úrovni.

                  (28)

                  Od začátku pandemie COVID-19 Komise podrobně sledovala stav dodavatelských řetězců OOP a zdravotnických prostředků. V tomto ohledu Komise udržuje nepřetržité styky s orgány dozoru nad trhem ve všech členských státech a s příslušnými zúčastněnými stranami, jako jsou oznámené subjekty, hospodářské subjekty i sdružení spotřebitelů, uživatelů a pacientů.

                  (29)

                  Z údajů získaných od zúčastněných stran z oblasti průmyslu i od příslušných vnitrostátních orgánů vyplývá závěr, že trh EU již nevykazuje žádný zásadní nedostatek OOP a zdravotnických prostředků, a do budoucna lze předpokládat, že tato situace zůstane stabilní.

                  (30)

                  Cílem doporučení (EU) 2020/403 bylo umožnit rychlejší uvádění základních OOP a zdravotnických prostředků používaných v souvislosti s onemocněním COVID-19 na trh ve snaze přispět k souboru opatření zaváděných s ohledem na zvyšování dodávek a dostupnosti daných základních OOP a zdravotnických prostředků.

                  (31)

                  Vzhledem k tomu, že za několik posledních měsíců nebyly zaznamenány žádné výrazné výkyvy v dodávkách základních OOP a zdravotnických prostředků používaných v souvislosti s onemocněním COVID-19 ani v poptávce po nich, a s ohledem na vyhlídky stabilního vývoje dodávek a poptávky již nejsou splněny základní podmínky opravňující použití doporučení (EU) 2020/403. Proto je vhodné přestat používat zejména mechanismy popsané v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403.

                  (32)

                  V zájmu zajištění právní jistoty, a zejména proto, aby vnitrostátní orgány dozoru nad trhem a dotčené hospodářské subjekty získaly dostatek času k přizpůsobení se, je vhodné odložit termín, od kterého by se mechanismy popsané v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403 přestaly používat.

                  (33)

                  OOP nebo zdravotnické prostředky, které byly posouzeny orgánem dozoru nad trhem v souladu s mechanismy popsanými v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403 a ve vztahu k nimž vydal příslušný orgán dozoru nad trhem rozhodnutí o schválení, prokazatelně splňují základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost stanovené v příloze II nařízení (EU) 2016/425 nebo v příloze I nařízení (EU) 2017/745 či v příloze I zrušené směrnice 93/42/EHS. Aby koncoví uživatelé mohli využít a spotřebovat potenciální zásoby OOP nebo zdravotnických prostředků, které prokazatelně poskytují odpovídající úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti uživatelů, a aby byla zajištěna právní jistota, je vhodné odložit termín, od kterého by výrobky schválené v souladu s mechanismy popsanými v bodech 7 a 8 doporučení (EU) 2020/403 již nebyly distribuovány koncovým uživatelům. Po tomto datu by na trhu EU neměly být distribuovány žádné OOP ani zdravotnické prostředky, které neprošly povinnými postupy posuzování shody a nebyly zákonně opatřeny označením CE, nebo (v případě zdravotnických prostředků) pokud členské státy nepovolily v souladu s článkem 59 nařízení (EU) 2017/745 zvláštní odchylky od postupů posuzování shody.

                  (34)

                  Cílem mechanismu popsaného v bodě 8 doporučení (EU) 2020/403 bylo zajistit, aby základní OOP a zdravotnické prostředky byly rychle zpřístupněny zdravotníkům. S ohledem na výraznou poptávku po OOP a zdravotnických prostředcích, kterou v souvislosti s pandemií COVID-19 generoval sektor zdravotnictví, nemůže být vyloučeno, že za poslední měsíce si některá zdravotnická zařízení vytvořila určité zásoby OOP a zdravotnických prostředků, kterým bylo uděleno rozhodnutí o schválení na základě mechanismu popsaného v bodě 8 doporučení (EU) 2020/403. Lze důvodně předpokládat, že poptávka po základních OOP a zdravotnických prostředcích generovaná sektorem zdravotnictví zůstane velká po celou dobu trvání pandemie COVID-19. Aby nedocházelo k narušování dodávek základních OOP a zdravotnických prostředků určených zdravotníkům, je vhodné zajistit, aby zdravotnická zařízení a zásahové složky mohly spotřebovat všechny dotčené OOP a zdravotnické prostředky, které prokazatelně splňují základní požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost stanovené v příloze II nařízení (EU) 2016/425 nebo v příloze I nařízení (EU) 2017/745 či v příloze I zrušené směrnice 93/42/EHS, včetně výrobků posouzených v souladu s mechanismem popsaným v bodě 8 doporučení (EU) 2020/403,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

         Postupy dozoru nad trhem

                  1.

                  Ode dne 1. října 2021 by orgány dozoru nad trhem již neměly schvalovat OOP, které úspěšně neprošly příslušnými postupy posuzování shody podle článku 19 nařízení (EU) 2016/425. OOP povolené orgány dozoru nad trhem v souladu s mechanismy popsanými v bodech 7 nebo 8 doporučení Komise (EU) 2020/403 nesmí být po 1. říjnu 2021 uváděny na trh Unie.

                  2.

                  Orgány dozoru nad trhem mohou povolit zdravotnické prostředky, které úspěšně neprošly příslušnými postupy posuzování shody podle článku 52 nařízení (EU) 2017/745, za účelem jejich distribuce na trhu Unie pouze na základě postupu pro odchylky od postupů posuzování shody stanoveného článkem 59 nařízení (EU) 2017/745.

                  3.

                  OOP nebo zdravotnické prostředky, kterým orgány dozoru nad trhem udělily povolení v souladu s mechanismy popsanými v bodech 7 a 8 doporučení Komise (EU) 2020/403, musí být dostupné pouze do 31. května 2022. Výjimečně mohou být dané OOP nebo zdravotnické prostředky, které jsou součástí stávajících zásob, jimiž disponují zdravotnická zařízení, zásahové složky a další personál, který se podílí na úsilí zastavit virus a jeho další šíření, distribuovány do úplného vyčerpání těchto zásob, v každém případě však nejpozději do 31. července 2022.

                  4.

                  Orgány dozoru nad trhem v členských státech by se měly přednostně zaměřit na nevyhovující OOP nebo zdravotnické prostředky, které představují vážné riziko, pokud jde o zdraví a bezpečnost jejich uživatelů. Od 1. srpna 2022 by orgány dozoru nad trhem měly zejména zajistit, aby veškeré OOP nebo zdravotnické prostředky dostupné na trhu EU úspěšně prošly příslušnými postupy posuzování shody v souladu s článkem 19 nařízení (EU) 2016/425 nebo s článkem 52 nařízení (EU) 2017/745 a byly řádně opatřeny označením CE v souladu s článkem 17 nařízení (EU) 2016/425 nebo s článkem 20 nařízení (EU) 2017/745, ledaže by v případě zdravotnických prostředků členské státy povolily zvláštní odchylky od postupů posuzování shody v souladu s článkem 59 nařízení (EU) 2017/745.

                  5.

                  Orgány dozoru nad trhem by měly neprodleně informovat Komisi a ostatní členské státy o všech případech, kdy identifikují nevyhovující OOP nebo zdravotnické prostředky. V případě OOP by se to mělo realizovat prostřednictvím Informačního a komunikačního systému pro dozor nad trhem (ICSMS). Pokud jsou výrobky shledány nebezpečnými a byla-li proti takovým výrobkům, které nezajišťují dostatečnou ochranu, přijata opatření, měly by orgány dozoru nad trhem tato opatření oznámit v systému pro rychlou výměnu informací o nebezpečných spotřebních výrobcích (Safety Gate/RAPEX).

                  6.

                  Vždy, když identifikují nevyhovující OOP nebo zdravotnické prostředky, by orgány dozoru nad trhem měly neprodleně zahájit příslušné postupy, které jsou stanoveny v kapitole VI nařízení (EU) 2016/425 nebo kapitole VII nařízení (EU) 2017/745.

         V Bruselu dne 1. září 2021.

               Za Komisi

            Thierry BRETON

               člen Komise

         (1)  Úř. věst. L 81, 31.3.2016, s. 51.

         (2)  Úř. věst. L 117, 5.5.2017, s. 1.

         (3)  Úř. věst. L 169, 12.7.1993, s. 1.

         (4)  Úř. věst. L 79I, 16.3.2020, s. 1.


title: Doporučení Evropské centrální banky ze dne 27. března 2020 o vyplácení dividend během pandemie COVID-19, kterým se zrušuje doporučení ECB/2020/1 (ECB/2020/19) 2020/C 102 I/01

text:
               30.3.2020

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               CI 102/1

      DOPORUČENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
      ze dne 27. března 2020
      o vyplácení dividend během pandemie COVID-19, kterým se zrušuje doporučení ECB/2020/1
      (ECB/2020/19)
      (2020/C 102 I/01)
      RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
      s ohledem na nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (1), a zejména na čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Evropská centrální banka (ECB) považuje za zásadní, aby úvěrové instituce mohly i nadále plnit svou úlohu při financování domácností, malých a středních podniků a společností během trvání hospodářského šoku, který souvisí s onemocněním koronavirem 2019 (COVID-19). Proto je nezbytné, aby si úvěrové instituce uchovaly kapitál a zachovaly si tak schopnost podporovat hospodářství v době zvýšené nejistoty způsobené onemocněním COVID-19. Využití kapitálových zdrojů na podporu reálné ekonomiky a absorpci ztrát by proto mělo mít v současnosti přednost před dobrovolným vyplácením dividend a zpětným odkupem akcií.

                  (2)

                  Z tohoto důvodu považuje ECB za vhodné, aby se významné úvěrové instituce během trvání hospodářského šoku souvisejícího s COVID-19 zdržely vyplácení dividend a provádění zpětných odkupů akcií za účelem odměňování akcionářů. Vzhledem k výjimečným okolnostem by mělo být doporučení Evropské centrální banky ECB/2020/1 (2) zrušeno.

                  (3)

                  S cílem maximalizovat podporu reálné ekonomice se rovněž považuje za vhodné, aby dobrovolné výplaty dividend neuskutečňovaly ani méně významné úvěrové instituce,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

         I.

                  1.

                  ECB doporučuje, aby úvěrové instituce nejméně do 1. října 2020 nevyplácely žádné dividendy (3) ani se neodvolatelně nezavazovaly k výplatě dividend za finanční roky 2019 a 2020 a aby neprováděly zpětné odkupy akcií za účelem odměňování akcionářů.

                  2.

                  Úvěrové instituce, které nejsou schopny postupovat v souladu s tímto doporučením, protože mají za to, že jsou na základě právních předpisů povinny vyplatit dividendy, by měly neprodleně poskytnout odůvodnění svému společnému týmu dohledu.

                  3.

                  Toto doporučení se uplatňuje na konsolidované úrovni na významné dohlížené skupiny ve smyslu čl. 2 bodu 22 nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ( ECB/2014/17) (4) a na individuální úrovni na významné dohlížené subjekty ve smyslu čl. 2 bodu 16 nařízení (EU) č. 468/2014 Evropské centrální banky (ECB/2014/17), pokud tyto významné dohlížené subjekty nejsou součástí významné dohlížené skupiny.

         II.

      Toto doporučení je určeno významným dohlíženým subjektům a významným dohlíženým skupinám vymezeným v čl. 2 bodě 16 a 22 nařízení (EU) č. 468/2014 (ECB/2014/17).

         III.

      Toto doporučení je dále určeno vnitrostátním příslušným a pověřeným orgánům, pokud jde o méně významné dohlížené subjekty a méně významné dohlížené skupiny vymezené v čl. 2 bodě 7 a 23 nařízení (EU) č. 468/2014 (ECB/2014/17). Od vnitrostátních příslušných a pověřených orgánů se očekává, že toto doporučení uplatní na uvedené subjekty a skupiny způsobem, který považují za vhodný.

         IV.

      ECB bude nadále vyhodnocovat hospodářskou situaci a zváží, zda by bylo vhodné pozastavit výplaty dividend i po 1. říjnu 2020.

         V.

      Doporučení Evropské centrální banky ECB/2020/1 se zrušuje.

         Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 27. března 2020.

               Prezidentka ECB

            Christine LAGARDEOVÁ

         (1)  Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63.

         (2)  Doporučení Evropské centrální banky ECB/2020/1 ze dne 17. ledna 2020 o zásadách pro vyplácení dividend (Úř. věst. C 30, 29.1.2020, s. 1).

         (3)  Úvěrové instituce mohou mít různé právní formy, např. kótované společnosti a společnosti, které nejsou akciovými společnostmi, jako např. vzájemné společnosti („mutuals“), družstva nebo spořitelny. Pojem „dividenda“ používaný v tomto doporučení označuje jakýkoli druh výplaty hotovosti, který podléhá schválení valnou hromadou.

         (4)  Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (ECB/2014/17),