title: 2013/461/EU: Doporučení Komise ze dne 17. září 2013 o zásadách, jimiž se řídí síť SOLVIT Text s významem pro EHP

text:
               19.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 249/10

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 17. září 2013
   o zásadách, jimiž se řídí síť SOLVIT
   (Text s významem pro EHP)
   (2013/461/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle článku 26 SFEU zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu. Členské státy mají na základě čl. 4 odst. 3 SEU povinnost učinit veškerá vhodná opatření, aby splnily své závazky, které jim vyplývají z právních předpisů Unie.

               (2)

               Jednotlivcům, kteří chtějí žít či pracovat v jiném členském státě, a podnikům, jež si přejí rozšířit své trhy, nabízí vnitřní trh řadu příležitostí. Přestože vnitřní trh funguje v zásadě dobře, mohou někdy vyvstat určité problémy, pokud orgány veřejné správy nedodržují právo Unie.

               (3)

               V návaznosti na doporučení Komise 2001/893/ES ze dne 7. prosince 2001 o zásadách týkajících se používání sítě SOLVIT – sítě pro řešení problémů vnitřního trhu (1) byla zřízena síť SOLVIT coby síť středisek ustavených členskými státy v rámci vnitrostátních správních orgánů, která slouží k rychlému a neformálnímu řešení problémů, s nimiž se setkávají jednotlivci či podniky při výkonu svých práv v rámci vnitřního trhu.

               (4)

               Přestože lze síť SOLVIT charakterizovat jako neformální a pragmatickou síť, její působení přispívá k tomu, aby byla nalezená řešení v souladu s právem Unie. Síť SOLVIT je postavena na transparentním postupu řešení problémů, do něhož jsou zapojeny dva členské státy. Komise se sice řešení příslušných případů obvykle neúčastní, ale je s centry SOLVIT v úzkém kontaktu, poskytuje pravidelnou odbornou přípravu v právní oblasti a v některých složitějších případech i neformální poradenství. Komise rovněž prostřednictvím databáze on-line monitoruje vyřizování případů sítí SOLVIT a příslušné výstupy, a pokud by se domnívala, že řešení navržená centry SOLVIT nejsou v souladu s právem Unie, může podniknout příslušné kroky. Výše uvedená struktura nejenže přispívá k zákonnosti řešení jednotlivých případů, ale výsledky hodnocení napovídají i tomu, že v důsledku činnosti sítě SOLVIT se celkově zlepšilo i dodržování právních předpisů Unie ze strany vnitrostátních orgánů.

               (5)

               Od svého zrodu prošla síť SOLVIT podstatnou proměnou. Oproti stavu před deseti lety se v současnosti v rámci této sítě počet projednávaných případů zdesetinásobil. Tato síť se rovněž zabývá mnohem širší škálou případů, než jak se původně předpokládalo. Převážná většina případů je úspěšně vyřešena, přičemž průměrná délka jejich projednávání činí devět týdnů, což jednotlivci a podniky, kteří sítě SOLVIT využili, hodnotí velice uspokojivě.

               (6)

               Přestože síť SOLVIT dosahuje úspěšných výsledků, rozšířením rozsahu služeb se rozšířila i řada výzev. Podrobné hodnocení sítě, které bylo uskutečněno v roce 2010, uvádí, že mezi centry SOLVIT existují rozdíly ve zdrojích, jež mají k dispozici, či v jejich pravomoci. V rámci této sítě jsou rozdíly i v počtu případů přijímaných k vyřízení a v úrovni nabízených služeb. Cestu k síti SOLVIT kromě toho nalézá příliš málo jednotlivců či podniků.

               (7)

               Na základě těchto zjištění je zapotřebí přijmout opatření, jež by síť SOLVIT dále posílila a zvýšila její viditelnost jak na internetu, tak mimo něj, jak bylo zdůrazněno v pracovním dokumentu útvarů Komise nazvaném „Podpora efektivního řešení problémů na jednotném trhu“, ve sdělení o lepší správě pro jednotný trh (2) a ve zprávě o občanství EU (3). V rámci těchto opatření by mělo být doporučení 2001/893/ES nahrazeno doporučením novým. Toto nové doporučení by mělo na základě osvědčených postupů vyjasnit, co by měla síť SOLVIT nabízet. Pro členské státy i pro Komisi stanovuje toto doporučení cíle a standardy, které mají zajistit, aby podniky a občané obdrželi účinnou pomoc v případech, v nichž není dodržováno právo Unie. Jeho smyslem je rovněž zajistit, aby centra SOLVIT uplatňovala v rámci této sítě stejná pravidla a poskytovala stejné a konzistentní druhy služeb.

               (8)

               V zájmu zajištění jednotného výkladu tohoto mandátu v rámci celé sítě vymezuje toto doporučení typizované případy, které by měla síť SOLVIT vyřizovat. Doporučení 2001/893/ES uvádělo, že se síť SOLVIT zabývá případy nesprávného uplatnění pravidel jednotného trhu. Tento způsob vymezení působnosti vedl k různorodému výkladu. V první řadě bylo argumentováno tím, že z pojmu nesprávného uplatnění vyplývá, že se centra SOLVIT nemohou zabývat případy, v nichž se vnitrostátní pravidla dostávají do rozporu s právem Unie (tzv. strukturální případy), a dále tím, že centra SOLVIT mohou jednat pouze tehdy, byl-li vnitřní trh základem dotčených právních předpisů Unie.

               (9)

               Případy SOLVIT jsou nyní vymezeny tak, že pod ně spadají veškeré přeshraniční problémy zapříčiněné možným porušením práva Unie upravujícího vnitřní trh ze strany orgánu veřejné správy, pokud tyto problémy či některé z jejich prvků nejsou projednávány v rámci soudního řízení na vnitrostátní či unijní úrovni.

               (10)

               Pojem „porušení“ je použit k vymezení skutečnosti, že se centra SOLVIT zabývají coby případy SOLVIT bez ohledu na příčinu příslušného problému všemi případy, v nichž orgány veřejné správy nedodržují právo Unie, kterým se řídí vnitřní trh. Převážná většina případů projednávaných sítí SOLVIT vychází ze stavu, v němž orgán veřejné správy nesprávně uplatnil právo Unie upravující oblast vnitřního trhu. Centra SOLVIT však prokázala, že mohou poskytnout účinnou pomoc i v případech vzniku strukturálních problémů. I když se strukturální případy podílejí na celkovém objemu případů projednávaných sítí SOLVIT jen malým zlomkem, přijetí a následné řešení takových případů prostřednictvím sítě SOLVIT zajišťuje, aby takové případy neunikly pozornosti. Tato síť poskytuje nejlepší záruku k účinnému řešení strukturálních problémů na vhodné úrovni.

               (11)

               Toto doporučení rovněž potvrzuje, že síť SOLVIT se zabývá případy, u nichž se objevuje přeshraniční problém s orgánem veřejné správy. Přeshraniční kritérium zajišťuje projednání případu SOLVIT centry SOLVIT ve dvou členských státech, což zabezpečuje transparentnost a náležitou výslednou kvalitu. Kritérium orgánu veřejné správy vyplývá ze skutečnosti, že síť SOLVIT je součástí vnitrostátní správy a jedná pouze na neformálních základech.

               (12)

               Toto doporučení rovněž usiluje o vyjasnění úrovně služeb, kterou mohou jednotlivci a podniky od sítě SOLVIT očekávat. Uvádí způsob vyrozumění žadatelů a minimální rozsah pomoci, které by se jim mělo dostat. Rovněž vyjasňuje nejrůznější kroky v rámci postupu projednávání a lhůty, jež je třeba dodržet při vyřizování případu SOLVIT, a to včetně návazných opatření, jež mají být přijata, nelze-li případ úspěšně vyřešit.

               (13)

               Toto doporučení dále stanovuje minimální standardy, které by měla centra SOLVIT dodržovat, a to pokud jde o organizaci, právní odbornost a vztahy s jinými sítěmi. Rovněž upřesňuje úlohu Komise v rámci sítě SOLVIT.

               (14)

               Komise v nedávné době změnila strukturu databáze SOLVIT on-line na samostatný modul systému pro výměnu informací o vnitřním trhu. V důsledku tohoto technického začlenění se na postupy v rámci sítě SOLVIT použijí pravidla o zpracování osobních údajů a důvěrných informací stanovená v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1024/2012 ze dne 25. října 2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu a o zrušení rozhodnutí Komise 2008/49/ES (nařízení o systému IMI) (4). Toto doporučení dále vymezuje určitá hlediska zpracovávání osobních údajů v rámci sítě SOLVIT, a to v souladu s nařízením o systému IMI.

               (15)

               Toto doporučení nevymezuje, jak by měla Komise projednávat stížnosti, jež jsou jí přímo doručeny, ani jím není nikterak dotčena pravomoc Komise ve věcech dohledu nad dodržováním Smluv. Tímto doporučením ani není vymezena úloha koordinátorů pilotních projektů EU na vnitrostátní či unijní úrovni. Tyto prvky jsou upraveny ve zvláštních pokynech, které jsou pravidelně aktualizovány,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   I.   CÍLE A DEFINICE

   A.   Cíle

   Toto doporučení stanovuje zásady, kterými se řídí fungování sítě SOLVIT. Síť SOLVIT slouží k poskytování rychlých, účinných a neformálních řešení problémů, s nimiž se setkávají jednotlivci či podniky, pakliže jim orgány veřejné správy odepírají možnost výkonu jim přiznaných práv EU v rámci vnitřního trhu. Síť přispívá k lepšímu fungování jednotného trhu podporou a prosazováním lepšího dodržování práva EU. V zájmu dosažení tohoto cíle by měla vnitrostátní centra SOLVIT vzájemně spolupracovat podle zásad stanovených tímto doporučením.
   B.   Definice

   Pro účely tohoto doporučení se rozumí:
   1.   „žadatelem“: fyzická nebo právnická osoba čelící přeshraničnímu problému, která jej přímo či prostřednictvím zprostředkovatele předložila k řešení síti SOLVIT, či organizace, která předložila konkrétní problém jménem svého člena či svých členů;
   2.   „přeshraničním problémem“: problém, jemuž čelí žadatel z jednoho členského státu a jenž obnáší možné porušení práva EU upravujícího vnitřní trh ze strany orgánu veřejné správy jiného členského státu, a to včetně problémů, které byly žadatelům způsobeny jejich vnitrostátními správními orgány poté, co žadatelé vykonali svá práva volného pohybu, či v době, kdy o jejich výkon usilují;
   3.   „právem Unie upravujícím vnitřní trh“: veškeré právní předpisy, pravidla či zásady Unie, jež souvisí s fungováním vnitřního trhu ve smyslu čl. 26 odst. 2 SFEU. Mezi ně náleží i pravidla, jež neslouží přímo k úpravě vnitřního trhu, avšak ovlivňují volný pohyb zboží, služeb, osob či kapitálu mezi členskými státy;
   4.   „orgánem veřejné správy“: jakýkoli prvek veřejné správy členského státu na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni či jakýkoli subjekt, bez ohledu na jeho právní formu, který z titulu opatření přijatého takovým státem odpovídá za poskytování veřejné služby příslušící danému státu a jenž je za tímto účelem nadán zvláštními pravomocemi, které překračují běžný rámec oprávnění daných na základě obvyklých pravidel upravujících vztahy mezi jednotlivci;
   5.   „soudním řízením“: formální řízení sloužící k vyřešení sporu před soudním či kvazisoudním orgánem. Z těchto řízení jsou vyloučeny správní opravné prostředky podávané ke stejnému orgánu, jenž problém způsobil;
   6.   „strukturálním problémem“: porušení způsobené vnitrostátním pravidlem, jež je v rozporu s právem Unie;
   7.   „domácím centrem“: centrum SOLVIT nacházející se ve členském státě, který má nejužší vztah k žadateli, například z titulu jeho státní příslušnosti, bydliště, usazení či místa, v němž žadatel nabyl dotčených práv;
   8.   „vedoucím centrem“: centrum sítě SOLVIT nacházející se ve členském státě, v němž k údajnému porušení práva Unie upravujícího vnitřní trh došlo;
   9.   „databází SOLVIT“: aplikace on-line, která byla vytvořena v rámci systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI) na podporu vyřizování případů SOLVIT.
   II.   MANDÁT SÍTĚ SOLVIT

   Síť SOLVIT se zabývá přeshraničními problémy zapříčiněnými možným porušením práva Unie upravujícího vnitřní trh ze strany orgánu veřejné správy, pokud tyto problémy nebo některé z jejich prvků nejsou projednávány v rámci soudního řízení na vnitrostátní či unijní úrovni. Síť přispívá k lepšímu fungování jednotného trhu podporou a prosazováním lepšího dodržování práva EU.
   III.   SLUŽBY NABÍZENÉ SÍTÍ SOLVIT

   Členské státy by měly zajistit, aby žadatelé mohli využívat minimálně těchto služeb:

               1.

               Centra SOLVIT by měla být dosažitelná prostřednictvím telefonu či e-mailu a měla by poskytovat rychlou odpověď na obdržená sdělení.

               2.

               Žadatelé by měli do jednoho týdne obdržet první reakci na svůj problém, včetně uvedení toho, zda síť SOLVIT může jejich případ projednat, či nikoli, je-li takové uvedení vzhledem k poskytnutým informacím možné. V případě potřeby by měli být zároveň s tímto vyrozuměním žadatelé vyzváni, aby předložili veškeré podklady nezbytné k projednání žádosti. Pokud je žádost úplná, měli by žadatelé ve lhůtě jednoho měsíce po prvním posouzení obdržet potvrzení, že se jejich případem bude vedoucí středisko zabývat, a že bude tudíž zahájeno jeho projednávání coby případu SOLVIT.

               3.

               Nelze-li problém přijmout coby případ SOLVIT, měli by žadatelé obdržet odůvodnění a rovněž by jim měla být poskytnuta rada o jiném možném způsobu řešení, jenž by jim mohl pomoci s vyřízením jejich problému, včetně uvedení odkazu či postoupení problému, je-li to možné, jiné příslušné informační síti nebo síti určené k řešení příslušných problémů či příslušnému dotčenému vnitrostátnímu orgánu.

               4.

               Ve lhůtě deseti týdnů od otevření případu by měl žadatel obdržet řešení svého problému, což může obnášet i vyjasnění použitelného práva Unie. Ve výjimečných případech, a zejména pokud je vyřešení nablízku či pokud se záležitost týká strukturálního problému, lze případ ponechat otevřený i po uvedené lhůtě, nejdéle však po dobu dalších deseti týdnů, a to za podmínky, že je žadatel o této skutečnosti vyrozuměn.

               5.

               Žadatelé by měli být vyrozuměni o neformálním charakteru sítě SOLVIT a o příslušných postupech a lhůtách. Toto vyrozumění by mělo obsahovat informace o jiných možných způsobech nápravy, varování o skutečnosti, že projednáváním případu v rámci sítě SOLVIT nedochází k přerušení běhu vnitrostátních lhůt pro podání opravného prostředku a že řešení dosažená prostřednictvím sítě SOLVIT mají neformální povahu, a tudíž proti nim není možné podat opravný prostředek. Žadatelé by rovněž měli být vyrozuměni o tom, že využití sítě SOLVIT je zdarma. Žadatelé by měli být pravidelně informováni o stavu projednávání jejich případu.

               6.

               Vzhledem k tomu, že je postup vyřizování v rámci sítě SOLVIT neformální, nebrání žadateli v tom, aby zahájil na vnitrostátní úrovni řádné řízení, což však má za následek uzavření případu SOLVIT.

               7.

               Bylo-li nalezeno úspěšné řešení, měla by být žadateli poskytnuta rada, jaké kroky má učinit, aby navrhovaného řešení využil.

               8.

               Jakmile je zřejmé, že uvedený případ nebude v rámci sítě SOLVIT vyřešen, měl by být případ uzavřen a žadatel by měl být o této skutečnosti neprodleně vyrozuměn. V takovém případě by měla síť SOLVIT žadateli rovněž poradit jiné možné prostředky nápravy na vnitrostátní či unijní úrovni. Pokud se má podle rady stěžovatel obrátit se svou stížností na Komisi, měla by centra SOLVIT takové osobě doporučit, aby odkázala na předcházející řízení SOLVIT (uvedením spisové značky a stručným shrnutím těchto řízení). Nevyřešené případy by měly být prostřednictvím databáze systematicky hlášeny Komisi.

               9.

               Po uzavření případu by měli být žadatelé vyzváni, aby zhodnotili, jakým způsobem byl jejich případ sítí SOLVIT vyřízen.

         IV.   ORGANIZACE CENTER SOLVIT

               1.

               V každém členském státě by mělo být centrum SOLVIT.

               2.

               Členské státy by měly zajistit, aby centra SOLVIT měla k plnění úkolů stanovených v tomto doporučení zabezpečeny následující podmínky:

                           a)

                           dostatečný počet řádně vyškoleného personálu, který dokáže pracovat ve více než jednom jazyce Unie, je-li toho zapotřebí k zajištění rychlé a transparentní komunikace s ostatními centry SOLVIT;

                           b)

                           odpovídající odborné právní znalosti a příslušné zkušenosti s uplatňováním práva Unie, aby bylo možné zajistit nezávislé právní posouzení případů;

                           c)

                           zařazení v rámci struktury vnitrostátní správy tak, aby disponovala dostatečnými koordinačními pravomocemi a v rámci příslušné státní správy mohla zajistit řádné uplatňování práva Unie;

                           d)

                           v rámci státní správy mít možnost zřídit síť, která jim umožní získat specifické odborné právní znalosti a podporu, jež jsou zapotřebí k nalezení praktických řešení projednávaných případů.

         V.   POSTUP V RÁMCI SÍTĚ SOLVIT

   A.   Zásady, jimiž se řídí vyřizování případů SOLVIT

               1.

               Všechny případy SOLVIT by měly být vyřizovány dvěma centry SOLVIT, tj. domácím a vedoucím centrem.

               2.

               Domácí a vedoucí centra by měla v zájmu rychlého nalezení účinných řešení pro žadatele otevřeně a transparentně spolupracovat.

               3.

               Domácí a vedoucí centra by se měla dohodnout, jaký jazyk budou používat při vzájemné komunikaci, přičemž by měla přihlédnout k účelu, jímž je co možná nejúčinnější a nejrychlejší vyřešení problémů prostřednictvím neformálních kontaktů při současném zajištění transparentnosti a podávání zpráv.

               4.

               V databázi sítě SOLVIT by měly být registrovány přehledně a úplně veškeré problémy doručené síti, posouzení vypracovaná centry SOLVIT, jež se účastní projednávání daného případu, přijaté kroky a navržená východiska. Pakliže se v určitém případě vyskytnou strukturální problémy, měl by být v databázi příslušně označen, aby Komise mohla takové případy systematicky monitorovat.

               5.

               Všechna navržená řešení musí být vždy zcela v souladu s právem Unie.

               6.

               Centra SOLVIT by měla dodržovat podrobná pravidla pro vyřizování případů, jež jsou stanovena v příručce pro vyřizování případů sítě SOLVIT, kterou bude Komise ve spolupráci s centry SOLVIT pravidelně přezkoumávat.

         B.   Domácí centrum

               1.

               Domácí centrum by mělo evidovat veškeré právní problémy, jež mu byly adresovány, ať již byly vymezeny coby případy SOLVIT, či nikoli.

               2.

               Jakmile domácí centrum přijme určitou stížnost k vyřízení coby případ SOLVIT, mělo by dříve, než problém postoupí vedoucímu centru, založit úplný spis a provést komplexní právní rozbor problému.

               3.

               Při přijetí návrhu řešení, jak jej formulovalo vedoucí centrum, včetně vyjasnění použitelného práva Unie, by mělo domácí centrum ověřit soulad řešení s právem Unie.

               4.

               V průběhu relevantních fází postupu by domácí centrum mělo žadateli poskytovat včas a náležitým způsobem příslušné informace.

         C.   Vedoucí centrum

               1.

               Vedoucí centrum by mělo ve lhůtě jednoho týdne od okamžiku, kdy byl případ postoupen domácím centrem, potvrdit jeho přijetí.

               2.

               Vedoucí centrum by mělo usilovat o nalezení řešení pro žadatele, včetně vyjasnění použitelného práva Unie, a mělo by pravidelně informovat domácí centrum o svém pokroku.

               3.

               Pokud se v případě problému předloženého žadatelem jedná o strukturální problém, mělo by vedoucí centrum co možná nejdříve posoudit, zda lze problém řešit prostřednictvím postupu v rámci sítě SOLVIT. Dospěje-li k názoru, že tohoto postupu využít nelze, mělo by případ uzavřít coby nevyřešený a vyrozumět příslušné vnitrostátní orgány, jež odpovídají v daném členském státě za správné uplatňování práva Unie, aby se zajistilo, že bude porušení práva Unie účinně ukončeno. Prostřednictvím databáze by měla být informována rovněž Komise.

         VI.   ÚLOHA KOMISE

               1.

               Komise poskytuje následující pomoc a podporu fungování sítě SOLVIT:

                           a)

                           ve spolupráci s vnitrostátními centry SOLVIT pořádá pravidelná školení a semináře věnované tematice sítě;

                           b)

                           ve spolupráci s vnitrostátními centry SOLVIT připravuje návrh příručky pro vyřizování případů sítě SOLVIT a tuto příručku aktualizuje;

                           c)

                           na žádost center SOLVIT pomáhá s vyřizováním případů SOLVIT. U složitých případů to může obnášet i poskytování neformálního právního poradenství. Útvary Komise by měly na žádosti o neformální právní poradenství odpovědět do dvou týdnů. Takové poradenství má pouze neformální povahu a nelze jej vykládat tak, že by Komisi jakkoli zavazovalo;

                           d)

                           řídí a spravuje databázi SOLVIT a veřejné rozhraní a poskytuje zvláštní školení a materiály, jež mají usnadnit její využití centry SOLVIT;

                           e)

                           monitoruje kvalitu a výsledky center SOLVIT a případů, jež jsou jimi vyřizovány. U případů obsahujících strukturální problém bude Komise bedlivě daný případ monitorovat a v případě potřeby poskytne poradenství či pomoc, aby zajistila, že strukturální problémem bude vyřešen. Komise zváží, zda nevyřešené strukturální problémy vyžadují přijetí návazných kroků;

                           f)

                           zabezpečuje odpovídající komunikaci mezi sítí SOLVIT, CHAP (5) a pilotním projektem EU (6), aby zajistila vhodná návazná opatření u nevyřešených případů SOLVIT, monitorovala strukturální případy a zamezila zdvojení při vyřizování stížností;

                           g)

                           informuje centra SOLVIT na jejich žádost o návazných opatřeních, jež Komise přijala u nevyřešených případů, byla-li Komisi podána stížnost.

               2.

               Pokud s tím stěžovatel souhlasí, a je-li to vhodné, může Komise v zájmu nalezení rychlého a neformálního řešení postoupit stížnosti, jež obdržela, síti SOLVIT.

         VII.   KONTROLA KVALITY A PODÁVÁNÍ ZPRÁV

               1.

               Centra SOLVIT by měla pravidelně provádět kontroly kvality případů, které vyřizují v roli domácího a vedoucího centra, a to podle podrobných ustanovení uvedených v příručce pro vyřizování případů.

               2.

               Útvary Komise budou provádět pravidelné kontroly celkové kvality u všech případů a možné problémy budou oznamovat dotčeným centrům SOLVIT, jež by měla přijmout příslušná opatření k odstranění zjištěných nedostatků.

               3.

               Komise podává pravidelné zprávy o kvalitě a výsledcích sítě SOLVIT. Komise v zájmu stanovení trendů a zjištění problémů, jež zbývá na vnitřním trhu vyřešit, rovněž podává zprávy o typech problémů, jež byly adresovány síti SOLVIT, a o případech vyřizovaných v rámci sítě SOLVIT. V tomto rámci pro podávání zpráv podává Komise odděleně zprávy o strukturálních případech.

         VIII.   VIDITELNOST SÍTĚ

               1.

               Komise bude zvyšovat povědomí o síti SOLVIT a bude propagovat její využívání ze strany evropských organizací zúčastněných stran a orgánů Unie a zlepší dostupnost a existenci sítě SOLVIT pomocí prostředků on-line.

               2.

               Členské státy by měly zajistit dostupnost uživatelsky přívětivých informací a jednoduchý přístup ke službám sítě SOLVIT, a to zejména na všech příslušných internetových stránkách veřejné správy.

               3.

               Členské státy by měly rovněž podniknout kroky ke zvýšení povědomí o síti SOLVIT mezi zúčastněnými stranami. Komise bude tyto činnosti podporovat.

         IX.   SPOLUPRÁCE S JINÝMI SÍTĚMI A KONTAKTNÍMI MÍSTY

               1.

               Aby se žadatelům dostávalo účinné pomoci, měla by centra SOLVIT spolupracovat s ostatními evropskými a vnitrostátními sítěmi, které jsou zaměřeny na poskytování informací a pomoci, jako jsou například sítě Your Europe, Europe Direct, Your Europe Advice, the Enterprise Europe Network, European Consumer Centres, EURES, Fin-net a European Network of Ombudsmen. V zájmu účinného vyřizování případů týkajících se sociálního zabezpečení by centra SOLVIT měla rovněž navázat dobré pracovní vztahy s příslušnými národními zástupci ve Správní komisi pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení.

               2.

               V zájmu zajištění řádné výměny informací o případech a doručených stížnostech by centra SOLVIT měla být v pravidelném kontaktu s národními kontaktními místy pilotního projektu EU a úzce s nimi spolupracovat.

               3.

               Komise bude tuto spolupráci usnadňovat mimo jiné pořádáním společných seminářů pro příslušné sítě a zřízením technického propojení se sítěmi a kontaktními místy uvedenými v odstavci 1 (7).

         X.   OCHRANA OSOBNÍCH ÚDAJŮ A DŮVĚRNOST

   Zpracovávání osobních údajů pro účely tohoto doporučení, včetně požadavků na transparentnost a práv subjektů údajů, se řídí nařízením IMI. V souladu s uvedeným nařízením by mělo platit následující:

               1.

               Žadatelé by měli mít možnost předkládat své stížnosti síti SOLVIT prostřednictvím veřejného rozhraní napojeného na systém pro výměnu informací o vnitřním trhu, které jim poskytne Komise. Žadatelé nemají přístup k databázi SOLVIT.

               2.

               Domácí a vedoucí centra by měla mít přístup do databáze sítě SOLVIT a měla by mít možnost vyřizovat prostřednictvím této databáze případ, který se jich týká. To obnáší i přístup k osobním údajům žadatele.

               3.

               Jiným centrům SOLVIT, která se vyřizování konkrétního případu neúčastní, a Komisi by mělo být umožněno pouze čtení anonymních informací o takovém případu.

               4.

               Domácí centrum by mělo vedoucímu centru v zájmu snazšího vyřešení problému obvykle poskytnout informace o totožnosti žadatele. V okamžiku zahájení postupu by měl být žadatel o této skutečnosti vyrozuměn a měl by mít možnost takové zveřejnění odmítnout, v důsledku čehož by totožnost žadatele neměla být zveřejněna.

               5.

               Informace poskytnuté žadatelem by měly být použity vedoucím centrem a orgány veřejné správy, jichž se stížnost týká, pouze za účelem řešení daného případu. Úřední osoby vyřizující daný případ smějí zpracovávat osobní údaje pouze za účelem, k němuž byly takové údaje postoupeny. Vhodné kroky by měly být přijaty i k ochraně informací, jež jsou citlivé z obchodního hlediska a neobsahují osobní údaje.

               6.

               Případ lze postoupit jiné síti či organizaci, jež se zabývá řešením problémů, pouze se souhlasem žadatele.

               7.

               Zaměstnanci Komise by měli mít přístup k osobním údajům žadatelů, pouze pokud je to nezbytné v zájmu:

                           a)

                           zamezení souběžného projednávání stejného problému předloženého Komisi či jinému orgánu Unie v rámci jiného řízení;

                           b)

                           poskytnutí neformálního právního poradenství podle části VI;

                           c)

                           rozhodování o případných návazných opatřeních u případů, které již byly řešeny sítí SOLVIT;

                           d)

                           vyřešení technických otázek týkajících se databáze SOLVIT.

               8.

               Osobní údaje související s případy SOLVIT by měly být v systému pro výměnu informací o vnitřním trhu zablokovány po uplynutí osmnácti měsíců od uzavření případu SOLVIT. Anonymizované údaje případů SOLVIT by měly zůstat v databázi SOLVIT zachovány a lze je využít ke statistickým účelům, za účelem podávání zpráv a tvorby politik.

         XI.   JINÁ USTANOVENÍ

   Tímto doporučením se nahrazuje doporučení 2001/893/ES. Veškeré odkazy na doporučení 2001/893/ES by měly být považovány za odkazy na toto doporučení.
   XII.   DATUM POUŽITELNOSTI A ADRESÁTI

   Toto doporučení se použije od 1. října 2013.
   Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 17. září 2013.

            Za Komisi

         Michel BARNIER

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 331, 15.12.2001, s. 79.

      (2)  COM(2012) 259 final.

      (3)  COM(2013) 269 final.

      (4)  Úř. věst. L 316, 14.11.2012, s. 1.

      (5)  Complaint handling/Accueil des plaignants – Systém Komise pro evidenci stížností

      (6)  KOM(2007) 502 v konečném znění.

      (7)  V okamžiku přijetí tohoto doporučení je technickými prostředky napojena síť Your Europe Advice a vyvíjejí se technické prostředky na napojení sítě Europe Direct.


title: Doporučení Komise ze dne 11. června 2013 o společných zásadách pro prostředky kolektivní právní ochrany týkající se zdržení se jednání a náhrady škody v členských státech v souvislosti s porušením práv přiznaných právem Unie

text:
               26.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 201/60

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 11. června 2013
   o společných zásadách pro prostředky kolektivní právní ochrany týkající se zdržení se jednání a náhrady škody v členských státech v souvislosti s porušením práv přiznaných právem Unie
   (2013/396/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Unie si stanovila cíl zachovávat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, mimo jiné tím, že zlepší přístup ke spravedlnosti, a dala si rovněž za cíl zajišťovat vysokou úroveň ochrany spotřebitele.

               (2)

               Moderní ekonomika občas vytváří situace, ve kterých velká skupina osob může být poškozena stejnou nezákonnou praktikou související s porušením práv přiznaných právem Unie ze strany jednoho nebo několika obchodníků či jiných osob („událost hromadné škody“). Tyto dotčené osoby proto mohou usilovat o zastavení takových praktik nebo o náhradu škody.

               (3)

               V roce 2005 Komise přijala zelenou knihu o žalobách o náhradu škody způsobené porušením antimonopolních pravidel (1) a v roce 2008 bílou knihu, která obsahovala politické plány týkající se kolektivní právní ochrany v oblasti antimonopolních pravidel (2). V roce 2008 Komise zveřejnila zelenou knihu o kolektivním odškodnění spotřebitelů (3). V roce 2011 provedla Komise veřejnou konzultaci s názvem „Směrem k soudržnému evropskému přístupu k hromadné žalobě“ (4).

               (4)

               Dne 2. února 2012 přijal Evropský parlament usnesení „Směrem k soudržnému evropskému přístupu ke kolektivnímu odškodnění“, v němž žádal, aby všechny návrhy v oblasti kolektivního odškodnění měly podobu horizontálního rámce, který bude zahrnovat společný soubor zásad a který v Unii zajistí jednotný přístup ke spravedlnosti prostřednictvím kolektivní právní ochrany, přičemž se bude zaměřovat zejména, ale ne výlučně, na řešení porušení práv spotřebitelů. Evropský parlament rovněž zdůraznil, že je třeba vzít v úvahu právní tradice a právní řády jednotlivých členských států a posílit koordinaci osvědčených postupů mezi členskými státy (5).

               (5)

               Dne 11. června 2013 vydala Komise sdělení „Směrem k evropskému horizontálnímu rámci pro kolektivní právní ochranu“ (6), které mapuje dosud učiněná opatření, názory zúčastněných osob a Evropského parlamentu a představuje stanovisko Komise k některým ústředním otázkám souvisejícím s kolektivní právní ochranou.

               (6)

               Je základním úkolem veřejnoprávního prosazování práva předcházet porušování práv přiznaných právem Unie a případná porušování trestat. Skutečnost, že soukromé osoby mohou uplatňovat nároky vyplývající z porušení těchto práv soukromoprávními prostředky, veřejnoprávní prosazování práva doplňuje. Tam, kde toto doporučení odkazuje na porušení práv přiznaných právem Unie, vztahuje se na všechny situace, ve kterých porušení pravidel stanovených na úrovni Unie způsobilo nebo pravděpodobně způsobí škodu fyzickým či právnickým osobám.

               (7)

               Mezi oblasti, ve kterých má význam doplňkové soukromoprávní prosazování práv přiznaných právem Unie ve formě kolektivní právní ochrany, patří ochrana spotřebitele, hospodářská soutěž, ochrana životního prostředí, ochrana osobních údajů, finanční služby a ochrana investic. Zásady stanovené v tomto doporučení by se měly na tyto oblasti použít horizontálně a stejně, ale měly se rovněž použít na všechny další oblasti, kde má význam uplatňování kolektivních nároků na zdržení se jednání či nároků na náhradu škody v souvislosti s porušení práv přiznaných právem Unie.

               (8)

               Obvyklými prostředky pro řešení sporů ohledně předcházení vzniku škody a rovněž ohledně náhrady škody jsou individuální žaloby, např. spory v oblasti ochrany spotřebitele projednávané v řízení o drobných nárocích.

               (9)

               Vedle individuální právní ochrany zavedly všechny členské státy různé druhy prostředků kolektivní právní ochrany. Tyto prostředky slouží k tomu, aby bylo možné předcházet nezákonným praktikám a zastavovat je a rovněž získat náhradu škody za újmu způsobenou při událostech hromadné škody. Možnost spojit nároky a vymáhat je kolektivně může být vhodnější způsob, jak zajistit přístup ke spravedlnosti, a to zejména pokud by náklady související s individuální žalobou odrazovaly poškozené osoby od podání žaloby.

               (10)

               Cílem tohoto doporučení je usnadnit přístup ke spravedlnosti v souvislosti s porušením práv přiznaných právem Unie a doporučit všem členským státům, aby na vnitrostátní úrovni zavedly systém kolektivní právní ochrany, který by v celé Unii vycházel ze stejných zásad a současně by zohledňoval právní tradice členských států a obsahoval pojistky proti jeho zneužívání.

               (11)

               Co se týče žalob zdržovacích, Evropský parlament a Rada již přijaly směrnici 2009/22/ES o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů (7). Směrnicí zavedené řízení však neumožňuje, aby ti, kteří tvrdí, že jim byla v důsledku nezákonné praktiky způsobena škoda, získali náhradu škody.

               (12)

               V některých členských státech byla v různé míře zavedena řízení pro kolektivní uplatnění nároků na náhradu škody. Tato řízení se však mezi členskými státy značně rozcházejí.

               (13)

               Toto doporučení předkládá soubor zásad pro soudní i mimosoudní kolektivní právní ochranu, které by se měly uplatňovat v celé Unii při současném respektování různých právních tradic členských států. Tyto zásady by měly zajistit zachovávání základních procesních práv účastníků řízení a odpovídajícími pojistkami systém chránit před zneužitím.

               (14)

               Toto doporučení se zabývá jak prostředky kolektivní právní ochrany týkajícími se náhrady škody, tak rovněž, nakolik je to u konkrétních zásad vhodné a relevantní, i prostředky kolektivní právní ochrany týkajícími se zdržení se jednání. Tímto doporučením nejsou dotčeny stávající odvětvové žaloby zdržovacích, které upravuje právo Unie.

               (15)

               Prostředky kolektivní právní ochrany by měly zachovávat procesní pojistky a záruky účastníků občanského soudního řízení. Aby se předešlo vzniku kultury zneužívání soudních sporů při událostech hromadné škody, měly by vnitrostátní prostředky kolektivní právní ochrany obsahovat základní pojistky vymezené v tomto doporučení. Právním tradicím většiny členských států jsou cizí prvky, jako je náhrada škody plnící penální funkci, dalekosáhlé zpřístupňování důkazů před řízením a stanovení nároku na náhradu škody porotou, a proto by tyto prvky neměly být obecným pravidlem.

               (16)

               Účinným způsobem, jak získat nápravu při událostech hromadné škody, může být alternativní řešení sporů. Prostředky alternativního řešení sporů by měly být k dispozici vždy vedle kolektivní soudní ochrany, případně jako její dobrovolný prvek.

               (17)

               Aktivní legitimace k podání kolektivní žaloby v členských státech závisí na druhu prostředku kolektivní právní ochrany. U některých druhů kolektivních žalob, jako jsou skupinové žaloby, kde žalobu mohou společně podat ti, kdo tvrdí, že jim vznikla škoda, je otázka aktivní legitimace vcelku jasná, to však neplatí u reprezentativních žalob, kde je třeba otázku aktivní legitimace vyjasnit.

               (18)

               V případě reprezentativní žaloby by aktivní legitimace pro její podání měla být omezena na subjekty certifikované ad hoc, určené zastupující subjekty, které splňují určitá zákonem stanovená kriteria, nebo na orgány veřejné moci. Zastupující subjekty by měly prokázat, že mají administrativní a finanční kapacitu k tomu, aby byly schopny odpovídajícím způsobem zastupovat zájmy žalujících.

               (19)

               Dostupnost financování soudních sporů v rámci kolektivní právní ochrany by měla být zajištěna způsobem, který nevede ke zneužívání systému nebo ke střetu zájmů.

               (20)

               Aby se zamezilo zneužívání systému a v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, by kolektivní žaloba měla být přípustná pouze v případech, kdy jsou splněny zákonem stanovené podmínky přípustnosti.

               (21)

               Klíčovou roli při ochraně práv a zájmů všech účastníků řízení o kolektivních žalobách by měly zastávat soudy, které by měly projednávat kolektivní žaloby efektivně.

               (22)

               V oblastech práva, kde má orgán veřejné moci pravomoc přijmout rozhodnutí o porušení práva Unie, je důležité zajistit, aby existoval soulad mezi konečným rozhodnutím o tomto porušení a výsledkem řízení o kolektivní žalobě. V případě kolektivních žalob navazujících na rozhodnutí orgánu veřejné moci (navazující žaloby) lze navíc předpokládat, že daný orgán při svém rozhodování o existenci porušení práva Unie již zohlednil veřejný zájem a potřebu předcházet možnému zneužití.

               (23)

               Co se týče práva na ochranu životního prostředí, toto doporučení zohledňuje ustanovení čl. 9 odst. 3, 4 a 5 Úmluvy OSN/EHK o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí („Aarhuská úmluva“), která vybízí k širokému přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí, stanovují podmínky pro příslušné postupy (mimo jiné jejich včasnost a nenákladnost) a řeší poskytování informací veřejnosti a zavedení vhodných podpůrných mechanismů.

               (24)

               Členské státy by měly přijmout nezbytná opatření k provedení zásad stanovených v tomto doporučení nejpozději do dvou let po jeho zveřejnění.

               (25)

               Členské státy by Komisi měly podat zprávu o provádění tohoto doporučení. Na základě těchto zpráv by Komise měla monitorovat a posuzovat opatření členských států.

               (26)

               Do čtyř let od zveřejnění tohoto doporučení by Komise měla posoudit, zda jsou nutná další případně i legislativní opatření pro úplné naplnění cíle tohoto doporučení. Komise by zejména měla posoudit, jak je doporučení prováděno a jaký má vliv na přístup ke spravedlnosti, na právo na náhradu škody, na potřebu vyloučit zneužívání soudních sporů a na fungování jednotného trhu, hospodářství Evropské unie a důvěru spotřebitelů,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   I.   ÚČEL A PŘEDMĚT

               1.

               Toto doporučení má za účel usnadnit přístup ke spravedlnosti, zastavit nezákonné praktiky a umožnit osobám poškozeným v událostech hromadné škody způsobené porušením práv přiznaných právem Unie získat náhradu škody a současně odpovídajícími procesními pojistkami zajistit, aby nedocházelo ke zneužívání soudních sporů.

               2.

               Každý členský stát by měl mít na vnitrostátní úrovni prostředky kolektivní právní ochrany týkající se zdržení se jednání a náhrady škody, které jsou v souladu se základními zásadami stanovenými v tomto doporučení. Tyto zásady by měly být společné v celé Unii a měly by respektovat různé právní tradice členských států. Členské státy by měly zajistit, aby řízení ve věci kolektivní právní ochrany byla čestná, spravedlivá, včasná a nevyžadovala vysoké náklady.

         II.   DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI

               3.

               Pro účely tohoto doporučení:

                           a)

                           „kolektivní právní ochranou“ se rozumí: i) právní prostředek, který umožňuje, aby se dvě a více fyzických či právnických osob nebo zastupující subjekt oprávněný podat reprezentativní žalobu mohly kolektivně domáhat zastavení protiprávního jednání (prostředek kolektivní právní ochrany týkající se zdržení se jednání); ii) právní prostředek, který umožňuje, aby se dvě a více fyzických či právnických osob, jež tvrdí, že jim vznikla škoda v události hromadné škody, nebo zastupující subjekt oprávněný podat reprezentativní žalobu, mohly kolektivně domáhat náhrady škody (prostředek kolektivní právní ochrany týkající se náhrady škody);

                           b)

                           „událostí hromadné škody“ se rozumí událost, při které dvěma a více fyzickým nebo právnickým osobám údajně vznikla škoda způsobená stejnou nezákonnou činností jedné nebo více fyzických či právnických osob;

                           c)

                           „žalobou na náhradu škody“ se rozumí žaloba, jejímž prostřednictvím se u vnitrostátního soudu uplatňuje nárok na náhradu škody;

                           d)

                           „reprezentativní žalobou“ se rozumí žaloba, která je podána zastupujícím subjektem, subjektem certifikovaným ad hoc nebo orgánem veřejné moci jménem dvou nebo více fyzických či právnických osob tvrdících, že čelí nebezpečí vzniku škody nebo jim vznikla škoda v události hromadné škody, přičemž tyto osoby nejsou účastníky řízení;

                           e)

                           „kolektivní navazující žalobou“ se rozumí kolektivní žaloba, která je podána poté, co orgán veřejné moci přijal konečné rozhodnutí konstatující, že došlo k porušení práva Unie.

                     Toto doporučení identifikuje společné zásady, které by měly platit pro všechny prostředky kolektivní právní ochrany, a rovněž i ty, které jsou specifické pro prostředky kolektivní právní ochrany týkající se zdržení se jednání nebo týkající se náhrady škody.

         III.   SPOLEČNÉ ZÁSADY PRO PROSTŘEDKY KOLEKTIVNÍ PRÁVNÍ OCHRANY TÝKAJÍCÍ SE ZDRŽENÍ SE JEDNÁNÍ A NÁHRADY ŠKODY

      Aktivní legitimace k podání reprezentativní žaloby

               4.

               Členské státy by měly na základě jasně vymezených podmínek způsobilosti určit zastupující subjekty, které mohou podávat reprezentativní žaloby. Podmínky způsobilosti by měly zahrnovat přinejmenším tyto požadavky:

                           a)

                           subjekt by měl mít neziskovou povahu;

                           b)

                           měl by existovat přímý vztah mezi hlavními cíli subjektu a právy přiznanými právem Unie, o kterých se v žalobě tvrdí, že byla porušena a

                           c)

                           subjekt by měl mít dostatečnou kapacitu, pokud jde o finanční i lidské zdroje, a právní odbornost k zastupování skupiny osob uplatňujících nárok a k jednání v jejich nejlepším zájmu.

               5.

               Členské státy by měly zajistit, že označené subjekty, přestanou-li splňovat některou z výše uvedených podmínek, pozbudou svého postavení.

               6.

               Členské státy by měly zajistit, aby reprezentativní žaloby mohly podávat pouze subjekty, které byly úředně předem za zastupující subjekty označeny, jak je doporučeno v bodě 4, nebo subjekty, které byly vnitrostátními orgány nebo soudy členských států certifikovány ad hoc pro konkrétní reprezentativní žalobu.

               7.

               Členské státy by navíc, či případně alternativně, měly svěřit pravomoc podávat reprezentativní žalobu orgánům veřejné moci.

      Přípustnost

               8.

               Členské státy by v nejrannější možné fázi soudního řízení měly zavést ověřování skutečnosti, že se neprojednávají věci, u kterých nejsou splněny podmínky pro kolektivní žalobu, a věci zjevně právně nepodložené.

               9.

               K tomuto účelu by soudy měly provádět nezbytný přezkum z vlastního podnětu.

      Informace o kolektivní žalobě

               10.

               Členské státy by měly zajistit, aby zastupující subjekt nebo skupina žalobců mohly šířit informace o údajném porušení práv přiznaných právem Unie a o jejich záměru žádat o soudní zákaz jakož i o události hromadné škody a jejich záměru podat kolektivní žalobu na náhradu škody. Stejné možnosti by měly být zajištěny pro zastupující subjekt, subjekt s certifikací ad hoc, orgán veřejné moci a skupinu žalobců, pokud jde o informace o probíhajících žalobách na náhradu škody.

               11.

               Způsoby šíření informací by měly zohledňovat konkrétní okolnosti dané události hromadné škody, svobodu projevu, právo na informace, právo na ochranu dobrého jména nebo hodnot žalované společnosti před tím, než soud v konečném rozsudku stanoví její odpovědnost za údajné porušení práva nebo za vznik škody.

               12.

               Těmito způsoby šíření nejsou dotčena pravidla Unie pro obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem.

      Náhrada nákladů řízení vítězné strany

               13.

               Členské státy by měly zajistit, že strana, které prohraje řízení o kolektivní žalobě, nahradí za podmínek platných v příslušných vnitrostátních právních předpisech nezbytné náklady řízení, které vynaložila vítězná strana („zásada kdo prohrál, platí“).

      Financování

               14.

               Na počátku řízení by strana žalující by měla mít povinnost sdělit soudu, odkud pochází finanční prostředky, které bude využívat na podporu svých právních kroků.

               15.

               Soud by měl mít možnost přerušit řízení, pokud finanční zdroje poskytuje třetí osoba a:

                           a)

                           existuje střet zájmů mezi třetí osobou a stranou žalující a jejími členy;

                           b)

                           třetí strana nemá dostatek zdrojů, aby splnila své finanční závazky vůči straně žalující zahajující kolektivní řízení;

                           c)

                           strana žalující nemá dostatek zdrojů na krytí výloh protistrany, pokud nebude mít v kolektivním řízení úspěch.

               16.

               Členské státy by měly zajistit, aby v případech, kde je kolektivní žaloba financována soukromou třetí osobou, bylo zakázáno:

                           a)

                           usilovat o ovlivňování procesních rozhodnutí strany žalující, včetně rozhodnutí o smíru;

                           b)

                           financovat kolektivní žalobu proti žalovanému, který je konkurentem poskytovatele finančních prostředků, nebo na němž je poskytovatel financování závislý;

                           c)

                           účtovat nepřiměřený úrok u poskytovaných finančních prostředků.

      Přeshraniční věci

               17.

               V případech, kdy se spor týká fyzických nebo právnických osob z několika členských států, by členské státy měly zajistit, aby vnitrostátní pravidla upravující přípustnost nebo žalobní legitimaci zahraničních skupin žalobců nebo zastupitelských subjektů pocházejících z jiných vnitrostátních právních systémů nebránila projednávání jediné kolektivní žaloby u jediného soudu.

               18.

               Každý zastupitelský subjekt, který členský stát dopředu oficiálně označil a přiznal mu žalobní legitimaci k podání reprezentativních žalob, by měl být oprávněn podat návrh na zahájení řízení u soudu v členském státě, jenž má příslušnost projednávat věci související s událostmi hromadné škody.

         IV.   ZVLÁŠTNÍ ZÁSADY PRO PROSTŘEDKY KOLEKTIVNÍ PRÁVNÍ OCHRANY TÝKAJÍCÍ SE ZDRŽENÍ SE JEDNÁNÍ

      Rychlá řízení o návrzích na vydání soudního zákazu

               19.

               Soudy a příslušné orgány veřejné moci by měly projednávat návrhy na soudní zákaz, kterými se usiluje o to, aby bylo zastaveno nebo zakázáno porušování práv přiznaných právem Unie zcela účelně, případně ve zkráceném řízení s cílem zabránit vzniku či zvýšení škody způsobené tímto porušením.

      Účinný výkon soudních zákazů

               20.

               Členské státy by měly zavést odpovídající sankce vůči žalovaným, kteří spor prohráli, s cílem zajistit účinné dodržování soudních zákazů, a to včetně plateb pevně stanovených částek penále za každý den prodlení nebo jiných plateb upravených ve vnitrostátních právních předpisech.

         V.   ZVLÁŠTNÍ ZÁSADY PRO PROSTŘEDKY KOLEKTIVNÍ PRÁVNÍ OCHRANY TÝKAJÍCÍ SE NÁHRADY ŠKODY

      Ustavení strany žalující zásadou „opt-in“

               21.

               Strana žalující by se měla vytvářet na základě výslovného souhlasu fyzických nebo právnických osob, které tvrdí, že jim vznikla škoda (zásada „opt-in“). Každá výjimka z této zásady, ať již ze zákona nebo z rozhodnutí soudu, by měla být založena pouze na důvodech řádného výkonu spravedlnosti.

               22.

               Každý člen strany žalující by měl mít možnost opustit stranu žalující kdykoliv před vynesením konečného rozsudku nebo před jiným platným urovnáním sporu za stejných podmínek, které platí pro zpětvzetí individuální žaloby, aniž by tím přišel o možnost uplatňovat svůj nárok jiným způsobem, nenaruší-li to řádný výkon spravedlnosti.

               23.

               Fyzické nebo právnické osoby, které tvrdí, že jim vznikla škoda při stejné události hromadné škody, by měly mít možnost připojit se ke straně žalující kdykoliv před vynesením rozsudku nebo před jiným platným urovnáním sporu, nenaruší-li to řádný výkon spravedlnosti.

               24.

               O složení strany žalující a následných změnách v tomto složení by měla být vyrozuměna strana žalovaná.

      Kolektivní alternativní řešení sporů a smíry

               25.

               Členské státy by měly zajistit, aby strany sporu při události hromadné škody byly pobízeny k tomu urovnat spor o náhradu škody smírně nebo mimosoudní dohodou, a to jak ve fázi před soudním řízením, tak i během něj, při současném zohlednění požadavků směrnice 2008/52/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (8).

               26.

               Členské státy by měly zajistit, aby vedle prostředků kolektivní soudní ochrany měly strany sporu před i v průběhu soudního řízení k dispozici odpovídají prostředky kolektivního alternativního řešení sporů. Použití takových prostředků by mělo záviset na souhlasu stran sporu.

               27.

               Všechny promlčecí lhůty vztahující se na nároky by se měly stavět v okamžiku, kdy strany souhlasí s tím, že se pokusí využít prostředků alternativního řešení sporů, a to přinejmenším do okamžiku, kdy jedna ze stran sporu výslovně ukončí svou účast na alternativním řešení sporu.

               28.

               Legalitu závazného výsledku kolektivního smíru by měly ověřovat soudy, které by měly zohledňovat odpovídající ochranu zájmů a práv všech dotčených stran.

      Právní zastoupení a odměny za právní zastoupení

               29.

               Členské státy by měly zajistit, aby odměny za právní zastoupení a způsob jejich výpočtu nepobízely k vedení soudních sporů, které jsou zbytečné z pohledu zájmů jakékoliv strany.

               30.

               Členské státy by neměly povolovat podílové odměny vázané na výsledek ve věci, které mohou pobízet k vedení soudních sporů. Členské státy, které výjimečně povolí podílové odměny vázané na výsledek ve věci, by měly odpovídajícím způsobem tyto odměny regulovat u věcí kolektivní právní ochrany a zejména zohlednit právo členů strany žalující na plnou náhradu škody.

      Zákaz náhrady škody plnící penální funkci

               31.

               Náhrada škody přiznaná fyzickým nebo právnickým osobám v událostech hromadné škody by neměla překročit náhradu škody, která by byla přiznána, pokud by se nárok uplatňoval individuálními žalobami. Měla by být zejména zakázána náhrada škody plnící penální funkci, která vede k tomu, že je straně žalující přiznána náhrada překračující vzniklou škodu.

      Financování prostředků kolektivní právní ochrany týkající se náhrady škody

               32.

               Členské státy by měly zajistit, aby v případě, že prostředek kolektivní právní ochrany týkající se náhrady škody financuje soukromá třetí osoba, bylo kromě obecných zásad financování zakázáno rovněž odvozovat požadovanou odměnu nebo úrok účtovaný poskytovatelem finančních prostředků z částky dosažené ve smíru nebo z přiznané náhrady škody, pokud není taková úprava regulována orgánem veřejné moci za účelem zajištění zájmů stran.

      Kolektivní navazující žaloby

               33.

               Členské státy by měly zajistit, aby řízení o kolektivní žalobě v oblastech práva, ve kterých má orgán veřejné moci pravomoc přijmout rozhodnutí o existenci porušení práva Unie, obecně mohla začít až poté, co je s konečnou platností ukončeno řízení orgánu veřejné moci, které bylo zahájeno před podáním kolektivní žaloby. Pokud je řízení orgánu veřejné moci zahájeno po podání kolektivní žaloby, měl by se soud vyvarovat vynesení rozhodnutí, které by bylo v rozporu s rozhodnutím, jež má orgán veřejné moci v úmyslu přijmout. Soud může za tímto účelem přerušit řízení o kolektivní žalobě do doby, než je ukončeno řízení orgánu veřejné moci.

               34.

               Členské státy by měly zajistit, aby v případě navazujících žalob osob, které tvrdí, že jim vznikla škoda, neztratily tyto osoby před konečným uzavřením řízení orgánu veřejné moci svůj nárok na náhradu škody z důvodu promlčení nebo prekluze.

         VI.   OBECNÉ INFORMACE

      Registr kolektivních žalob

               35.

               Členské státy by měly vytvořit vnitrostátní registr kolektivních žalob.

               36.

               Vnitrostátní registr by měl být k dispozici zdarma elektronicky nebo jiným způsobem pro každou zúčastněnou osobu. Internetové stránky registrů by měly umožňovat přístup ke komplexním a objektivním informacím o dostupných způsobech, jak získat náhradu škody, včetně způsobů mimosoudních.

               37.

               Členské státy by za pomoci Komise měly usilovat o to, aby byla zajištěna soudržnost informací shromažďovaných v registrech a aby byly tyto registry interoperabilní.

         VII.   DOHLED A PODÁVÁNÍ ZPRÁV

               38.

               Členské státy by měly provést zásady stanovené v tomto doporučení ve vnitrostátních systémech kolektivní právní ochrany nejpozději do 26. července 2015.

               39.

               Členské státy by měly shromažďovat spolehlivé roční statistické údaje o počtu mimosoudních a soudních kolektivních řízeních a informace o účastnících, předmětu řízení a jeho výsledku.

               40.

               Členské státy by měly Komisi na ročním základě sdělovat údaje shromážděné podle bodu 39, přičemž poprvé nejpozději do 26. července 2016.

               41.

               Komise by měla na základě praktických zkušeností nejpozději do 26. července 2017 posoudit, jak je prováděno toto doporučení. V této souvislosti by Komise měla zhodnotit vliv doporučení na přístup ke spravedlnosti, na právo na náhradu škody, na potřebu zabránit zneužívání soudních sporů a na fungování jednotného trhu, na malé a střední podniky, na konkurenceschopnost hospodářství Evropské unie a spotřebitelskou důvěru. Komise by měla rovněž posoudit, zda je vhodné navrhnout další opatření na konsolidaci a posílení horizontálního přístupu, který je zachycen v doporučení.

      Závěrečná ustanovení

               42.

               Doporučení by se mělo zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 11. června 2013.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  KOM(2005) 672, 19.12.2005.

      (2)  KOM(2008) 165, 2.4.2008.

      (3)  KOM(2008) 794, 27.11.2008.

      (4)  KOM(2010) 135 v konečném znění, 31.3.2010.

      (5)  2011/2089(INI).

      (6)  COM(2013) 401 final.

      (7)  Úř. věst. L 110, 1.5.2009, s. 30.

      (8)  Úř. věst. L 136, 24.5.2008, s. 3.


title: Doporučení Rady ze dne 14. července 2015 k národnímu programu reforem Spojeného království na rok 2015 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu Spojeného království z roku 2015

text:
               18.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/21

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 14. července 2015
   k národnímu programu reforem Spojeného království na rok 2015 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu Spojeného království z roku 2015
   (2015/C 272/06)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této smlouvy,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (1), a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1176/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy (2), a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
   s ohledem na doporučení Evropské komise,
   s ohledem na usnesení Evropského parlamentu,
   s ohledem na závěry Evropské rady,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost,
   s ohledem na stanovisko Hospodářského a finančního výboru,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro sociální ochranu,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro hospodářskou politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 26. března 2010 schválila Evropská rada návrh Komise zahájit novou strategii pro růst a zaměstnanost (Evropa 2020) založenou na posílené koordinaci hospodářských politik. Tato strategie se zaměřuje na klíčové oblasti, v nichž je třeba přijmout opatření, aby se posílil evropský potenciál pro udržitelný růst a konkurenceschopnost.

               (2)

               Dne 14. července 2015 přijala Rada na základě návrhů Komise doporučení o hlavních směrech hospodářských politik členských států a Unie a dne 21. října 2010 přijala rozhodnutí o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (3). Tyto dokumenty společně tvoří tzv. integrované hlavní směry a členské státy byly vyzvány, aby je zohledňovaly v rámci svých vnitrostátních politik v oblasti hospodářství a zaměstnanosti.

               (3)

               Dne 8. července 2014 přijala Rada doporučení (4) k národnímu programu reforem Spojeného království na rok 2014 a stanovisko k aktualizovanému konvergenčnímu programu Spojeného království z roku 2014.

               (4)

               Dne 28. listopadu 2014 přijala Komise roční analýzu růstu, která zahájila evropský semestr koordinace hospodářských politik pro rok 2015. Téhož dne přijala Komise na základě nařízení (EU) č. 1176/2011 zprávu mechanismu varování, ve které je Spojené království uvedeno mezi členskými státy, u nichž bude proveden hloubkový přezkum.

               (5)

               Dne 18. prosince 2014 potvrdila Evropská rada priority pro podporu investic, zintenzivnění strukturálních reforem a odpovědnou fiskální konsolidaci podporující růst.

               (6)

               Dne 26. února 2015 zveřejnila Komise svou zprávu o Spojeném království pro rok 2015. V této zprávě byl posouzen pokrok, který Spojené království učinilo v plnění jemu určených doporučení přijatých dne 8. července 2014. Zpráva o Spojeném království obsahuje rovněž výsledky hloubkového přezkumu podle článku 5 nařízení (EU) č. 1176/2011. Analýza Komise vede k závěru, že Spojené království se potýká s makroekonomickými nerovnováhami, které vyžadují politické opatření a monitorování. Zejména rizika související s vysokou zadlužeností domácností, která jsou rovněž spojena se strukturálními charakteristikami trhu s bydlením, nadále vyžadují pozornost. Odolnost ekonomiky a finančního sektoru vzrostla. Nedostatek bydlení však bude přetrvávat a ve střednědobém horizontu pravděpodobně povede k vysokým cenám nemovitostí a bude nadále příčinou toho, že odvětví bude vykazovat nižší odolnost vůči rizikům.

               (7)

               Dne 26. března 2015 předložilo Spojené království svůj národní program reforem na rok 2015 a svůj konvergenční program z roku 2015. Vzhledem k jejich provázanosti byly oba programy posuzovány současně.

               (8)

               Na Spojené království se v současné době vztahuje nápravná složka Paktu o stabilitě a růstu. Ve svém konvergenčním programu na období 2014–2015 plánuje vláda zlepšení celkového schodku ze 4,3 % HDP v období 2015–2016 na 2,2 % HDP v období 2016–2017 s cílem dosáhnout přebytku ve výši 0,1 % HDP v období 2019–2020. Konvergenční program neobsahuje střednědobý rozpočtový cíl. Očekává se, že míra zadlužení dosáhne maximální hodnoty 88,8 % v období 2015–2016 a postupně se sníží na hodnotu 81,4 % v období 2019–2020. Na základě prognózy Komise z jara 2015 se nepředpokládá, že by Spojené království napravilo svůj nadměrný schodek do období 2014–2015, což byla lhůta stanovená Radou. Kromě toho bylo fiskální úsilí nižší, než doporučila Rada. Z tohoto důvodu Rada dne 19. června v souladu s čl. 126 odst. 8 SFEU rozhodla, že Spojené království nepřijalo účinná opatření v reakci na doporučení Rady v rámci postupu při nadměrném schodku ze dne 2. prosince 2009, a vydala nové doporučení, v němž požaduje, aby Spojené království provedlo nápravu nadměrného schodku do období 2016–2017. Konvergenční program je v souladu s novou lhůtou 2016–2017 v rámci postupu při nadměrném schodku. Makroekonomický scénář, z něhož tyto rozpočtové projekce vycházejí, je reálný. Na základě prognózy Komise z jara 2015 se předpokládá, že Spojené království napraví svůj nadměrný schodek do období 2016–2017 a dosáhne doporučeného fiskálního úsilí. Opatření na podporu plánované míry schodku od období 2015–2016 jsou již specifikována, ale jsou potřebné další podrobnosti o stanovených limitech výdajů jednotlivých resortů. Na základě posouzení konvergenčního programu a s ohledem na prognózu Komise z jara 2015 se Rada domnívá, že Spojené království by mělo ustanovení Paktu o stabilitě a růstu dodržet.

               (9)

               Byla zjištěna vysoká, a možná i nepřiměřená úroveň zadluženosti domácností, která by potenciálně mohla způsobit makroekonomickou nerovnováhu, která by znamenala riziko pro hospodářství Spojeného království. I když zadluženost domácností stále mírně klesá, zůstává vysoká a vystavuje Spojené království rizikům, která by mohla ovlivnit hospodářský růst a finanční stabilitu. V polovině roku 2014 oznámil výbor pro finanční politiku Bank of England dvě opatření ke snížení rizik spojených s vysokou zadlužeností domácností. Doporučil, aby poskytovatelé hypotečních úvěrů uplatňovali „zátěžový test týkající se úrokových sazeb“ k posouzení schopnosti dlužníků plnit své hypoteční závazky v případě, že se úrokové sazby zvýší. Dále doporučil, aby poskytovatelé hypotečních úvěrů omezili podíl hypoték při poměru mezi půjčkou a příjmem činícím 4,5 a více na 15 % nových hypoték. Dopad těchto opatření by měl být pečlivě sledován.
               Byla přislíbena řada reforem politického rámce vnitrostátního plánování, avšak tyto reformy se pravděpodobně v nejbližší době neprojeví. Reakci místních orgánů na reformu při zvyšování nabídky bydlení je třeba pečlivě sledovat.

               (10)

               Trh práce Spojeného království v posledních letech fungoval dobře a pravděpodobně tomu tak bude i nadále. Míra zaměstnanosti v roce 2014 dosáhla 76,5 % a míra nezaměstnanosti dále klesala až na 6 % s tím, že v roce 2015 se očekává její další pokles. Navzdory pozitivním vývojovým tendencím na trhu práce sociální problémy přetrvávají. Podíl osob, které žijí v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce, mírně vzrostl z 13 % v roce 2012 na 13,2 % v roce 2013, ve srovnání s tím je průměr EU 10,7 %. Rozdíl mezi podílem částečných pracovních úvazků žen (42,6 % v roce 2013) a mužů (13,2 % v roce 2013) je jeden z nejvyšších v Unii. Podíl žen, které nepracují nebo pracují na částečný úvazek z důvodu osobních a rodinných povinností (12,5 %), byl v roce 2013 téměř dvojnásobný oproti průměru EU (6,3 %). Další problémy představují zaměstnanost mladých lidí a zapojení zaměstnavatelů v oblasti učňovské přípravy. Další oblast, na kterou je nutno se zaměřit a která souvisí se zaměstnaností mladých lidí, je vzdělávání a dovednosti. Velká část mladých lidí má poměrně nízkou úroveň základních dovedností. Opatření k řešení reformy sociálního zabezpečení a péče o děti byla provedena omezeně. Podíl dětí ve Spojeném království, které žijí v domácnostech bez zaměstnané osoby, je stále jedním z nejvyšších v Unii. Kromě toho, i když se nabídka systému péče o děti v poslední době zvýšila, zůstává dostupnost cenově přijatelné, kvalitní, celodenní péče o děti klíčovým problémem.

               (11)

               Zvýšení veřejných a soukromých investic by pomohlo zlepšit produktivitu a konkurenceschopnost, což jsou hlavní problémy Spojeného království. Nutnost zajistit kvalitní investice do infrastruktury se odráží ve vnitrostátním plánu pro infrastrukturu z prosince 2014, který byl aktualizován a rozšířen. Očekává se, že soukromý sektor bude financovat významnou část tohoto plánu, otázkou však zůstává, k jakému podílu se zaváže. To představuje riziko pro úspěch plánu, i když došlo ke značnému pokroku v poskytování včasných informací o jeho provádění. Spojené království by mělo zajistit, aby systémy zdanění podniků podporovaly investice, zejména prostřednictvím nadcházejícího přezkumu daňových sazeb.

               (12)

               V kontextu evropského semestru provedla Komise komplexní analýzu hospodářské politiky Spojeného království, kterou zveřejnila ve své zprávě o Spojeném království pro rok 2015. Posoudila také konvergenční program a národní program reforem, jakož i opatření přijatá v návaznosti na doporučení, která byla Spojenému království adresována v předchozích letech. Vzala v úvahu nejen jejich význam pro udržitelnou fiskální a sociálně-ekonomickou politiku ve Spojeném království, ale také jejich soulad s pravidly a pokyny Unie, neboť celkovou správu ekonomických záležitostí v Unii je třeba posílit tím, že do rozhodování členských států v budoucnu budou zahrnuty vstupy na úrovni Unie. Doporučení v rámci evropského semestru jsou promítnuta do níže uvedených doporučení č. 1 až 3.

               (13)

               Na základě tohoto posouzení Rada projednala konvergenční program, přičemž její stanovisko (5) je promítnuto zejména do níže uvedeného doporučení č. 1.

               (14)

               Na základě výsledků hloubkového přezkumu Komise a tohoto posouzení projednala Rada národní program reforem a konvergenční program. Její doporučení podle článku 6 nařízení (EU) č. 1176/2011 jsou promítnuta do níže uvedených doporučení č. 2 a 3,

         DOPORUČUJE Spojenému království v období 2015–2016:

               1.

               Zajistit účinné opatření v rámci postupu při nadměrném schodku a usilovat o trvalou nápravu nadměrného schodku do období 2016–2017, zejména upřednostňováním kapitálových výdajů.

               2.

               Podniknout další kroky ke zvýšení nabídky bydlení, včetně provedení reforem politického rámce vnitrostátního plánování.

               3.

               Řešit nesoulad mezi nabízenými a požadovanými dovednostmi tím, že se zvýší zapojení zaměstnavatelů při zajišťování učňovské přípravy. Přijmout opatření k dalšímu snižování počtu mladých lidí s nízkou úrovní základních dovedností. Dále zlepšit dostupnost cenově přijatelné, kvalitní, celodenní péče o děti.

      V Bruselu dne 14. července 2015.

            Za Radu

            předseda

         P. GRAMEGNA

      (1)  Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Jeho platnost byla prodloužena rozhodnutím Rady 2014/322/EU ze dne 6. května 2014 o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států pro rok 2014 (Úř. věst. L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Doporučení Rady ze dne 8. července 2014 k národnímu programu reforem Spojeného království na rok 2014 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu Spojeného království z roku 2014 (Úř. věst. C 247, 29.7.2014, s. 136).

      (5)  Podle čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1466/97.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Estonia, 2006-2010

text:
Důležité právní upozornění

|

52007SC0189

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 13.2.2007SEK(2007) 189 v konečném zněníDoporučení proSTANOVISKO RADYv souladu s čl. 9 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 k aktualizovanému konvergenčnímu programu Estonska na období 2006–2010(předložená Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. SOUVISLOSTIPakt o stabilitě a růstu, který vstoupil v platnost dne 1. července 1998, je založen na cíli zdravých veřejných financí jakožto prostředku k posílení podmínek pro cenovou stabilitu a pro silný udržitelný růst přispívající k vytváření pracovních míst. Reforma z roku 2005 sice na jedné straně potvrdila, že pakt je užitečný pro upevňování fiskální disciplíny, ale na druhé straně se snažila posílit jeho účinnost a hospodářské základy a zajistit dlouhodobou udržitelnost veřejných financí.Nařízení Rady (ES) č. 1466/97 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik[1], které je součástí Paktu o stabilitě a růstu, ukládá členským státům, aby předkládaly Radě a Komisi stabilizační nebo konvergenční programy jakož i jejich každoroční aktualizace (členské státy, které již přijaly jednotnou měnu, předkládají (aktualizované) stabilizační programy a členské státy, které jednotnou měnu dosud nepřijaly, předkládají (aktualizované) konvergenční programy). První konvergenční program Estonska byl předložen v květnu 2004. V souladu s výše uvedeným nařízením k němu Rada na základě doporučení Komise a po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem vydala dne 5. července 2004 své stanovisko. Podle téhož postupu Komise hodnotí aktualizované programy stability a konvergenční programy, výše uvedený výbor se k nim vyjadřuje a Rada je může přezkoumat.2. VÝCHODISKA PRO HODNOCENÍ AKTUALIZOVANÉHO PROGRAMUKomise prostudovala nejnovější aktualizaci konvergenčního programu Estonska předloženou dne 1. prosince 2006 a přijala doporučení pro stanovisko Rady k této aktualizaci (viz hlavní body hodnocení v rámečku).Aby bylo jasné, za jakých okolností se nový konvergenční program vyhodnocuje, jsou v následujících odstavcích shrnuty:1.  hospodářské a rozpočtové výsledky za posledních deset let2.  nejnovější vyhodnocení pozice státu podle preventivní části Paktu o stabilitě a růstu (shrnutí stanoviska Rady k předchozí aktualizaci konvergenčního programu)3.  vyhodnocení národního programu reforem z října 2006 provedené Komisí.2.1. Hospodářské a rozpočtové výsledky za poslední obdobíEstonsko úspěšně završilo přechod k funkčnímu tržnímu hospodářství a nyní dosahuje nejvyššího růstu ze všech členských států EU. Pracovní trh i trh výrobků je vysoce pružný. Díky kombinaci velkých zvýšení mezd ve spojení se značným přibýváním produktivity Estonsko rychle dostihuje EU v oblasti životní úrovně. Společně se silným vývozem se v posledních letech rychle zvyšovala domácí poptávka. V poslední době vyvstaly v souvislosti s tímto úspěšným vývojem nové problémy. Po několika letech rychlého růstu je Estonsko konfrontováno s omezeními kapacity, zejména na pracovním trhu, který se již vyčerpává. Na významné riziko přehřátí ekonomiky poukazuje růst jádrové inflace, velký vnější schodek a silný růst úvěrů, který vede ke skutečnému konjunkturnímu vzestupu trhu s nemovitostmi.2.2. Hodnocení obsažené ve stanovisku Rady k předchozímu programuDne 14. února 2006 přijala Rada stanovisko k předchozí aktualizaci konvergenčního programu na období let 2005–2009. Rada soudí, že „stav rozpočtu je celkově zdravý a že rozpočtová strategie je dobrým příkladem fiskální politiky prováděné v souladu s Paktem o stabilitě a růstu“. Rada vzhledem k „významně lepšímu plnění rozpočtu v roce 2005, než předpokládal program, a vzhledem k nutnosti vyhnout se procyklickým politikám“ vyzývá Estonsko, aby v roce 2006 a v následujících letech „usilovalo o vyšší rozpočtový přebytek a nadále tak podporovalo nápravu zahraniční nerovnováhy“.2.3. Vyhodnocení národního programu reforem, které Komise provedla v říjnu 2006Zpráva o provádění národního programu reforem Estonska, která se předkládá v rámci obnovené lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost, byla doručena dne 12. října 2006. Estonský národní program reforem uvádí jako hlavní výzvy a priority výzkum, vývoj, inovace a zaměstnanostKomise ve svém hodnocení tohoto programu (přijatého jako součást její výroční zprávy o pokroku z prosince 2006[2]) konstatovala, že Estonsko dosahuje při provádění svého národního programu reforem velmi dobrých výsledků. Vyvíjí rovněž úctyhodnou snahu zajistit soulad mezi národním programem reforem a politikou soudržnosti.Vzhledem k dosaženému pokroku bylo Estonsko vybídnuto, aby se zaměřilo rovněž na tyto oblasti: školství a celoživotní vzdělávání; výzkum, vývoj a inovace; soutěžní politiku; flexibilitu pracovního trhu a aktivní politiku pracovního trhu.Rámeček: Hlavní body hodnocení Podle požadavků čl. 5 odst. 1 (pro programy stability) a čl. 9 odst. 1 (pro konvergenční programy) nařízení Rady (ES) č. 1466/97 se hodnocení týká následujících bodů: zda jsou hospodářské předpoklady, na nichž je program založen, reálné; střednědobého rozpočtového cíle členského státu a vhodnosti postupu úprav vedoucího k dosažení tohoto cíle; zda opatření, která byla navržena a/nebo přijata za účelem dodržení plánovaného postupu úprav, umožní dosažení střednědobého rozpočtového cíle během daného cyklu; při hodnocení postupu úprav vedoucího k dosažení střednědobého rozpočtového cíle se posuzuje, zda se v období s dobrými hospodářskými výsledky vynakládá větší úsilí, zatímco v době horších hospodářských výsledků může být toto úsilí nižší; u členských států, které přijaly euro nebo jsou zapojeny do ERM II, se rovněž hodnotí, zda meziročně zlepšují saldo očištěné o cyklické vlivy, bez jednorázových a jiných dočasných opatření, o 0,5 % HDP, aby se jim podařilo dosáhnout jejich střednědobého rozpočtového cíle; při vymezování postupu úprav vedoucího k dosažení střednědobého rozpočtového cíle (v případě členských států, které tohoto cíle dosud nedosáhly) nebo při povolování dočasné odchylky od tohoto cíle (v případě členských států, které ho již dosáhly) se hodnotí provádění hlavních strukturálních reforem, které mají dlouhodobý úsporný účinek (včetně toho, že zvyšují potenciální růst), a proto mají skutečný dopad na dlouhodobou udržitelnost veřejných financí (za podmínky, že je přiměřený bezpečný odstup od referenční hodnoty 3 % HDP a že se do konce programového období očekává návrat ke střednědobému rozpočtovému cíli), zvláštní pozornost se přitom věnuje důchodovým reformám, včetně zavedení systému sestávajícího z několika pilířů, včetně povinného, plně financovaného pilíře; zda je hospodářská politika členského státu v souladu s hlavními směry hospodářské politiky. Reálnost makroekonomických předpokladů uvedených v programu se hodnotí s ohledem na předpověď útvarů Komise z podzimu 2006, používá se také společně dohodnutá metodika pro odhad potenciálního výstupu a salda očištěného od cyklických vlivů. Soulad s hlavními směry hospodářské politiky se hodnotí podle hlavních směrů hospodářské politiky v oblasti veřejných financí, které jsou součástí integrovaných hlavních směrů na období 2005 až 2008. Při hodnocení se rovněž posuzuje: vývoj míry zadluženosti a perspektiva dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí, jimž by se měla podle zprávy Rady ze dne 20. března 2005 „Zlepšení provádění Paktu o stabilitě a růstu“ věnovat „dostatečná pozornost při dohledu nad rozpočtovými pozicemi“. Přístup k hodnocení dlouhodobé udržitelnosti je popsán ve sdělení Komise ze dne 12. října 2006[3]; míra začlenění do národního programu reforem, který členský stát předložil v rámci lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost. Rada ve složení pro hospodářství a finance uvedla ve své průvodní poznámce k hlavním směrům hospodářské politiky na období 2005 až 2008 zaslané Evropské radě dne 7. června 2005, že národní programy reforem by měly být v souladu se stabilizačními a konvergenčními programy; dodržování kodexu chování[4], který mimo jiné předepisuje společnou strukturu a soubor tabulek údajů o stabilizačních a konvergenčních programech. |-  Doporučení proSTANOVISKO RADYv souladu s čl. 9 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 k aktualizovanému konvergenčnímu programu Estonska na období 2006–2010RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik[5], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,s ohledem na doporučení Komise,po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,VYDALA TOTO STANOVISKO:4.  Dne [27. února 2007] Rada prostudovala aktualizovaný konvergenční program Estonska na období let 2006 až 2010.5.  Makroekonomický scénář, na němž je tento program založen, předpokládá, že skutečný růst HDP se sníží z maximální hodnoty 11 % dosažené v roce 2006 na 8,25 % v roce 2007 a 7,5 % v letech následujících. Podle údajů, které jsou v současné době k dispozici, se scénář zdá být založen na opatrných předpokladech růstu. Předpokládaný střednědobý průběh hladkého zpomalování růstu ze současného tempa, jež by mohlo vést k přehřátí ekonomiky, je ovšem spojen s určitými riziky. Inflace předpokládaná v programu se rovněž jeví jako reálná.6.  Prognóza útvarů Komise z podzimu 2006 odhaduje celkový přebytek veřejných financí v roce 2006 na 2,5 % HDP, zatímco cíl stanovený v předcházející aktualizaci konvergenčního programu představoval 0,3 % HDP. Daleko lepší výsledek, který je rovněž očekáván v poslední aktualizaci, byl zaznamenán v důsledku přenesení lepšího výsledku z roku 2005, než se kterým se původně počítalo, a překvapivě pozitivního růstu v roce 2006.7.  Hlavní cíle střednědobé rozpočtové strategie ztělesněné v programu představuje udržování veřejných financí alespoň v rovnováze a zajišťování dlouhodobé udržitelnosti ve světle rozpočtového dopadu stárnutí obyvatelstva. Rozpočtová strategie počítá s tím, že přebytek veřejných financí klesne z 2,5 % HDP v roce 2006 na přibližně 1,25 % v období let 2007–2008 a poté se zvýší na zhruba 1,5 % HDP. Primární saldo bude vykazovat obdobný profil vzhledem k zanedbatelnému objemu výdajů na úroky. Pokles přebytku v roce 2007 bude zapříčiněn vzestupem poměru výdajů k HDP, zatímco podíl příjmů bude vykazovat klesající trend. Počínaje rokem 2008 budou celkové podíly příjmů a výdajů společně klesat, a to zejména díky snižování daní z příjmů a růstu výdajů, přičemž oba naposled jmenované trendy nedosáhnou úrovně razantního nominálního růstu HDP. Nový program se odchýlil od někdejší praxe snažit se za všech okolností o dosažení nulového solda veřejných financí (jež byla v minulých letech zpravidla překročena) a místo toho se zaměřit na výrazný přebytek za celé období programu, což představuje krok vpřed v reakcích na cyklický vývoj hospodářství. Ve srovnání s předchozí aktualizací byly cíle počínaje rokem 2007 opraveny o nejméně jeden procentní bod vzhledem k příznivějšímu (a realističtějšímu) makroekonomickému scénáři.8.  Strukturální saldo (tzn. saldo očištěné o cyklické vlivy a bez jednorázových a jiných prozatímních opatření) vypočítané podle společně dohodnuté metodiky předpokládá snížení o přibližně jeden procentní bod a dosažení 0,5 % HDP v roce 2007 a opětovné zvýšení na více než 1 % HDP v roce 2008 a více než 1,5 % HDP v letech 2009 a 2010. Stejně jako v předcházející aktualizaci konvergenčního programu je střednědobým cílem stavu rozpočtu uvedeným v programu strukturálně vyrovnaný rozpočet, o jehož udržení program usiluje v rámci celého programového období. Jelikož je střednědobý cíl náročnější než minimální orientační cíl (odhadovaný schodek kolem 2 % HDP), jeho dosažením by měl být splněn cíl v podobě zajištění bezpečné rezervy proti výskytu nadměrného schodku. Střednědobý cíl programu leží v rozmezí stanoveném pro eurozónu a pro členské státy ERM-II v Paktu o stabilitě a růstu a kodexu chování a je podstatně náročnější než to, co vyplývá z dlouhodobě předpokládané míry zadlužení a průměrného růstu potenciálního produktu.9.  Rizika zatěžující rozpočtové výhledy se v programu jeví jako víceméně vyrovnaná. Makroekonomické předpoklady obsažené v programu lze považovat za opatrné ohledně celého programového období. Výhledy daňových příjmů se ve svém celku jeví jako reálné. Zamýšlenému snižování růstu výdajů by však prospělo, kdyby měl střednědobý rámec daňového plánování závaznější podobu.10.  Vzhledem k tomuto posouzení rizik se zdá, že stav rozpočtu uvedený v programu je více než dostatečný k udržení střednědobého cíle po celé programové období, jak se v programu předpokládá. Tím spíše je při běžných makroekonomických výkyvech v průběhu programového období zajištěna bezpečná rezerva od překročení referenční hodnoty schodku ve výši 3 % HDP. Přístup k rozpočtové politice podle programu není plně v souladu s požadavky Paktu o stabilitě a růstu v tom smyslu, že je procyklický v příznivém období během roku 2007, kdy se má strukturální saldo snížit přibližně o 1 % HDP.11.  Odhaduje se, že hrubý veřejný dluh v roce 2006 klesl přibližně na 3,7 % HDP, což je výrazně pod referenční hodnotou 60 % HDP stanovenou ve Smlouvě. Program předpokládá pokles míry dluhu o další 2 procentní body v období platnosti programu.12.  Dlouhodobý dopad stárnutí obyvatelstva v Estonsku patří mezi nejnižší v EU s tím, že výdaje spojené s stárnutím obyvatelstva by se měly jakožto podíl HDP v nadcházejících desetiletích snížit v důsledku značného dopadu reformy důchodového systému na snižování výdajů. Současná míra hrubého dluhu je v Estonsku velmi nízká a udržování zdravých veřejných financí v souladu s rozpočtovými plány po celé programové období by přispělo k omezení rizik pro dlouhodobou udržitelnost veřejných financí. Celkově se zdá, že Estonsko není vystaveno vysokému riziku v oblasti veřejných financí.13.  Konvergenční program obsahuje kvalitativní vyhodnocení celkového dopadu zprávy o provádění národního programu reforem v rámci střednědobé fiskální strategie, která byla předložena v říjnu 2006. Dále poskytuje určité informace o přímých rozpočtových nákladech nebo úsporách plynoucích z hlavních reforem předpokládaných v národním programu reforem a jeho rozpočtové odhady neberou výslovně v úvahu dopady opatření popsaných v národním programu reforem na veřejné finance. Opatření v oblasti veřejných financí, která jsou uvedena v konvergenčním programu, jsou v souladu s kroky plánovanými v rámci národního programu reforem. Oba programy kladou důraz zejména na obezřetnou daňovou politiku jakožto klíčového prvku makroekonomické stabilizace.14.  Rozpočtová strategie je do velké míry v souladu s hlavními směry hospodářské politiky obsaženými v integrovaných pokynech pro období 2005–2008.15.  V programu je uvedena většina povinných a většina nepovinných údajů požadovaných podle pokynů pro sestavování konvergenčních programů a programů stability[6].Celkově lze tedy dospět k závěru, že střednědobý stav rozpočtu je zdravý a že rozpočtová strategie je dobrým příkladem rozpočtových politik prováděných v souladu s Paktem o stabilitě a růstu. Plánované oslabení rozpočtového přebytku v roce 2007 v hospodářsky příznivém období však předpokládá procyklické zaměření fiskální politiky.Vzhledem k výše uvedenému hodnocení by se Estonsko mělo zaměřit na dosažení vyššího rozpočtového přebytku v roce 2007 než bylo plánováno v programu, aby tak napomohlo zajištění makroekonomické stability a mohlo pokračovat v opravě vnější nerovnováhy.Srovnání základních makroekonomických a rozpočtových odhadů2Cyklicky očištěné saldo (stejně jako v předchozích řádcích) bez jednorázových a jiných prozatímních opatření. |3Jednorázová a jiná prozatímní opatření převzatá z programu (0,6% HDP v roce 2006 a 0,4% v roce 2007; všechna snižují schodek) |4Jednorázová a jiná prozatímní opatření z prognózy útvarů Komise z podzimu 2006 (0,2% HDP v roce 2005, 0,6% HDP v roce 2006, 0,4 % HDP v roce 2007 a 0,2% HDP v roce 2008; všechna snižují schodek) |5Na základě odhadovaného potenciálního růstu v jednotlivých letech období 2005 – 2008 ve výši 9,1%, 9,6%, 9,9% a 9,9%. |[1] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1055/2005 (Úř. věst. L 174, 7.7.2005, s. 1). Všechny dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na internetové adrese:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Sdělení Komise pro jarní zasedání Evropské rady „Provádění obnovené lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost – Rok výsledků“, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu „Dlouhodobá udržitelnost veřejných financí v EU“, 12.10.2006, KOM(2006) 574 a dokument generálního ředitelství pro hospodářské a finanční záležitosti Evropské komise (2006) „Dlouhodobá udržitelnost veřejných financí v Evropské unii“, European Economy č. 4/2006.[4] „Upřesnění provádění Paktu stability a růstu a pokyny k formě a obsahu programů stability a konvergenčních programů“, které podpořila Rada ve složení pro hospodářství a finance dne 11. října 2005.[5] Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1055/2005 (Úř. věst. L 174, 7.7.2005, s. 1). Dokumenty, na něž se v tomto textu odkazuje, lze nalézt na této internetové stránce:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Schází zejména některé proměnné pracovního trhu a údaje o čistých půjčkách/úvěrech soukromého sektoru.