title: Doporučení Komise (EU) 2016/193 ze dne 10. února 2016 určeno Řecké republice o naléhavých opatřeních, která má Řecko přijmout s ohledem na obnovení přemísťování podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013

text:
               13.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 38/9

         DOPORUČENÍ KOMISE (EU) 2016/193
   ze dne 10. února 2016
   určeno Řecké republice o naléhavých opatřeních, která má Řecko přijmout s ohledem na obnovení přemísťování podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V důsledku dvou rozsudků Evropského soudu pro lidská práva a Soudního dvora Evropské unie (1), které zjistily systémové nedostatky řeckého azylového systému, jež mohly představovat porušení základních práv žadatelů o mezinárodní ochranu přemístěných z členských států do Řecka podle nařízení Rady (ES) č. 343/2003 (2), pozastavily členské státy od roku 2011 přemísťování žadatelů o mezinárodní ochranu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 (3) (dále jen „dublinské nařízení“).

               (2)

               Od vydání rozsudku ve věci M.S.S v. Belgie a Řecko Evropským soudním dvorem pro lidská práva v roce 2011 sleduje situaci v Řecku Výbor ministrů Rady Evropy, a to prostřednictvím zpráv o pokroku, které Řecko musí povinně předkládat jako důkaz, že postupuje v souladu s rozsudkem, a na základě údajů získaných od nevládních a mezinárodních organizací, jako je Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR), které v Řecku působí.

               (3)

               V důsledku rozsudku ve věci M.S.S se Řecko zavázalo k reformě svého azylového systému na základě národního akčního plánu týkajícího se azylové reformy a řízení migrace, který byl představen v srpnu 2010 a revidován v lednu 2013 (dále jen „řecký akční plán“).

               (4)

               V roce 2011 řecké orgány rovněž požádaly Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (EASO), aby Řecku poskytl mimořádnou pomoc s cílem řešit závažné nedostatky v řeckém azylovém systému. Úřad EASO poskytoval operativní podporu od 1. dubna 2011 do 31. prosince 2014. Během tohoto období vyslané podpůrné jednotky v oblasti azylu pomáhaly Řecku při zřizování tří nových služeb, jakož i s přijímáním zranitelných osob, zpracováváním projednávaných žádostí o mezinárodní ochranu, zejména ve druhém stupni, a s budováním kapacit, pokud jde o čerpání finančních prostředků Evropské unie. Dne 4. prosince 2014 Řecko znovu požádalo úřad EASO o zvláštní podporu a tato podpora je nyní přislíbena do konce května 2016.

               (5)

               Situace v Řecku rovněž podnítila Komisi k zahájení řady řízení o nesplnění povinnosti proti Řecku týkajících se mimo jiné nedostatečného přístupu k azylovému řízení, nedostatečné přijímací kapacity a špatných podmínek přijímání, včetně podmínek v zajišťovacích zařízeních, nedodržení povinnosti snímání otisků prstů nelegálních migrantů a žadatelů o azyl, nevhodného zacházení s nezletilými osobami bez doprovodu a chybějící přiměřené právní pomoci při odvolání. Tímto doporučením nejsou dotčena žádná probíhající či budoucí řízení o nesplnění povinnosti, jež Komise může zahájit v souvislosti se záležitostmi, jež jsou uvedeny v tomto doporučení.

               (6)

               Komise zároveň přijala koordinované kroky s cílem pomoci Řecku napravit nedostatky v jeho azylovém systému. Komise sledovala, jak Řecko provádí opatření obsažená v řeckém akčním plánu, a poskytla finanční a technickou podporu s důrazem mimo jiné na opatření, jejichž účelem je řešit otázky vznesené v řízení o nesplnění povinnosti. V říjnu 2014 byl Radě předložen pracovní dokument útvarů Komise (4), v němž se hodnotí provádění řeckého akčního plánu a zdůrazňují přetrvávající nedostatky řeckého azylového systému, jež je nutné naléhavě řešit.

               (7)

               Komise úzce spolupracovala se všemi zainteresovanými členskými státy a s Norskem prostřednictvím pravidelných ad hoc zasedání tzv. skupiny „přátelé Řecka“, jíž předsedá. Tato skupina slouží jako fórum pro výměnu informací o stavu provádění řeckého akčního plánu, které mimo jiné zainteresovaným členským státům umožňuje, aby navrhly opatření praktické spolupráce, přičemž poslední jednání proběhlo dne 27. února 2015. Kromě toho účast úřadu EASO, agentury Frontex, UNHCR a Mezinárodní organizace pro migraci (IOM) má pomoci zajistit dostupnost aktuálních informací o situaci na místě.

               (8)

               Řecku byla na období 2014–2020 přidělena významná částka z finančních prostředků Evropské unie určená na pomoc při provádění vnitrostátních opatření přijatých v oblasti azylu a migrace. V rámci Azylového, migračního a integračního fondu bylo vyčleněno celkem 294,5 milionu EUR a v rámci nástroje pro finanční podporu v oblasti vnějších hranic a víz celkem 214,8 milionu EUR. Dalších 133 milionů EUR bylo od roku 2014 Řecku přiděleno v rámci mimořádné pomoci. V období let 2008–2013 byly Řecku navíc poskytnuty značné finanční prostředky v rámci Evropského fondu pro uprchlíky, včetně nouzového financování v celkové výši přesahující 50,6 milionů EUR.

               (9)

               Problémy, s nimiž se Řecko potýká, výrazně zhoršil značný nárůst počtu migrantů v průběhu roku 2015, jehož důsledkem je mimořádný tlak na řecké zdroje a schopnost řešit velký příliv migrantů ze zemí mimo Evropskou unii, včetně velkého počtu osob, u nichž se předpokládá potřeba mezinárodní ochrany. V roce 2015 dorazilo na řecké ostrovy více než 868 000 nelegálních migrantů, což je situace, která představuje bezprecedentní migrační a humanitární krizi vyžadující naléhavá opatření.

               (10)

               V květnu 2015 předložila Komise evropský program pro migraci (5) a Rada dne 14. září 2015 přijala rozhodnutí o relokaci 40 000 osob, které jednoznačně potřebují mezinárodní ochranu, z Itálie a Řecka, přičemž v případě Řecka se jedná o relokaci 16 000 osob (6). Dne 22. září 2015 přijala Rada rozhodnutí o relokaci dalších 120 000 osob z Itálie a Řecka, z nichž z Řecka má být relokováno minimálně 50 400 osob (7). Celkem má tedy být na základě těchto dvou rozhodnutí Rady relokováno z Řecka do jiných členských států nejméně 66 400 osob, a to v průběhu dvou let (8).

               (11)

               V září 2015 se za podpory Komise, agentury Frontex, úřadu EASO a Europolu začalo v Řecku a Itálii s uplatňováním přístupu založeného na hotspotech. Dne 29. září 2015 přijala Komise sdělení, v němž jsou uvedena okamžitá operativní, rozpočtová a právní opatření v rámci evropského programu pro migraci a výzva k plnému uplatňování programu relokace a podpůrných týmů pro řízení migrace pracujících v hotspotech. Za tímto účelem Řecko dne 1. října 2015 předložilo Radě plán provádění programu relokace a hotspotů, v němž uvádí některá opatření, která je třeba upřednostnit, aby se zajistilo provádění zbývajících dohodnutých opatření v oblasti azylu a přijímání.

               (12)

               V návaznosti na vrcholnou schůzku vedoucích představitelů EU konanou dne 25. října 2015 se Řecko zavázalo, že za podpory UNHCR zvýší do konce roku 2015 přijímací kapacitu na 30 000 míst a že poskytne dotace nájemného a programy hostitelských rodin pro nejméně 20 000 osob. Tento celkový počet 50 000 ubytovacích míst má řešit potřeby přijímání jak nelegálních migrantů, tak žadatelů o azyl v Řecku, včetně těch, kteří jsou potenciálně způsobilí pro relokaci do jiných členských států.

               (13)

               Výbor ministrů Rady Evropy na svém zasedání ve dnech 8. a 9. prosince 2015 posoudil výkon rozsudku ve věci M.S.S. Uvítal vytvoření nového správního orgánu pro přistěhovalectví, vzal na vědomí zvýšení ubytovací kapacity pro žadatele o azyl, jakož i další plánovaná zvýšení, a vyzval příslušné orgány, aby zajistily udržitelný a nepřetržitý provoz otevřených přijímacích středisek a poskytování služeb, jež splňují odpovídající normy. Výbor důrazně vyzval příslušné orgány, aby pokračovaly ve svém úsilí, pokud jde o životní podmínky žadatelů o azyl obecně, a zejména pak ve vztahu k nezletilým osobám bez doprovodu (9).

               (14)

               Dne 15. prosince 2015 přijala Komise sdělení o pokroku dosaženého Řeckem při provádění přístupu založeného na hotspotech, které popsalo vývoj v Řecku s ohledem na zřízení hotspotů na ostrovech v Egejském moři (10). Tato zpráva poukázala na nové závazky, které přijalo Řecko a UNHCR v souvislosti s navyšováním přijímací kapacity, ale také upozornila, že je třeba, aby Řecko zlepšilo přijímací kapacitu na hotspotech a na pevnině, zejména pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu a zranitelné osoby.

               (15)

               V souvislosti s reformami, které Řecko uskutečnilo v rámci svého akčního plánu (2010–14), zaznamenal řecký azylový systém několik podstatných zlepšení. Byly vytvořeny tři nové správní služby nezávislé na řecké policii: služby prvotního přijetí a odvolací orgány (zřízené v roce 2011, nyní však nefunkční) a azylové služby (od roku 2013). Materiální podmínky v přijímacích a zajišťovacích zařízeních vykazují od roku 2011 jisté zlepšení, přičemž některá zajišťovací zařízení s nejhoršími podmínkami byla uzavřena. Je však zapotřebí, aby Řecko vyvinulo další úsilí s cílem zajistit, aby jeho azylový systém fungoval v plném souladu s požadavky práva Unie.

               (16)

               Řecké azylové služby čítají sedm regionálních operativních úřadů v Attice, na ostrově Lesbos, v severním Evrosu, v jižním Evrosu, na Rhodu a v Soluni, včetně regionálního azylového úřadu na ostrově Samos, který byl nově otevřen v roce 2016. Tři azylové jednotky působí rovněž v oblastech Amygdaleza, Patras a Xanthi, kde posuzují žádosti o mezinárodní ochranu podané nelegálními migranty při zajištění. Aby byly tyto úřady a jednotky plně funkční, je třeba zabezpečit jejich odpovídající personální potřeby. Řecké orgány se navíc zavázaly k otevření celkem 13 regionálních azylových úřadů. V souladu s relokačním plánem z roku 2015 musí Řecko ještě dokončit proces vytváření všech zbývajících regionálních azylových úřadů a zabezpečit jejich odpovídající personální obsazení tak, aby byl v celé zemi možný účinný přístup k azylovému řízení.

               (17)

               V Řecku se o něco zvýšila přijímací kapacita pro žadatele o azyl, ale tato kapacita je stále nedostačující. Řecko by mělo zajistit, aby podmínky přijímání v otevřených a uzavřených ubytovacích zařízeních pro účely přijímání, včetně psychosociálních služeb a přístupu k nezbytné zdravotní péči a léčbě, byly v souladu s normami příslušných právních předpisů Unie, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU o podmínkách přijímání (11), a aby tyto normy byly trvale udržovány. Řecko by mělo rovněž zajistit udržitelnost podmínek přijímání prostřednictvím vhodného financování ze státního rozpočtu nebo, v dostupném rozsahu, pomocí prostředků přidělených z fondů EU.

               (18)

               Aby zaručilo přístup k účinné právní ochraně pro žadatele o azyl, ustavilo Řecko odvolací orgán odpovědný za fungování odvolacích výborů, jež jsou příslušné pro posouzení odvolání podaných proti zamítavým rozhodnutím azylové služby v prvním stupni. Na konci září 2015 přestal odvolací výbor z důvodu vypršení příslušného mandátu fungovat, v důsledku čehož není možné projednat podaná odvolání proti zamítavým rozhodnutím v prvním stupni. Přístup k systému účinné nápravy tak v současné době není v praxi k dispozici. Tato situace ohrožuje účinné provádění relokačního řízení v případech, kdy žadatel podá opravný prostředek proti rozhodnutí o relokaci nebo přemístění.

               (19)

               Řadě žadatelů o azyl není v současné době poskytována bezplatná právní pomoc, která by jim v souladu s pravidly EU umožnila podat odvolání proti rozhodnutí o azylu v prvním stupni. Ustanovení vnitrostátního práva nebyla dosud uvedena do souladu s příslušnými ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU (12), ani tato směrnice nebyla provedena.

               (20)

               Pokud jde o postupy pro identifikaci zranitelných osob, došlo v Řecku ke zlepšení. Azylová služba ve spolupráci s úřadem EASO a UNHCR zavedla prověřovací postup, jehož cílem je identifikovat zranitelné žadatele, jako jsou například nezletilé osoby bez doprovodu, a zajistit jim podporu během řízení. Pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu, Řecko oznámilo, že postup identifikace a určení věku nezletilých osob bez doprovodu je uplatňován v rámci postupu prvotního přijetí a azylového řízení. Kromě toho nyní řecká policie, střediska prvotního přijetí a azylová služba vytvářejí pro zacházení s nezletilými osobami bez doprovodu příslušný postup.

               (21)

               Více pozornosti by mělo být věnováno opatrovnickému systému pro nezletilé osoby, jelikož státní zástupci jmenovaní jako zástupci nezletilých osob nemají dostatečné zdroje, aby zvládli velké množství případů, jež jim byly postoupeny, a k dispozici není žádný orgán ani subjekt, na který by se státní zástupci mohli obrátit s žádostí o jmenování stálých opatrovníků. Rovněž by měla být přijata konkrétní opatření, aby se zajistilo, že všechny nezletilé osoby bez doprovodu budou okamžitě poslány do zvláštní ubytovacích středisek a bude jim pomáhat odborný personál.

               (22)

               Pozastavení přemísťování osob do Řecka podle dublinského nařízení, které trvá od roku 2011, výrazně oslabilo účinnost fungování dublinského systému v Evropské unii. Nemožnost takového přemísťování rovněž oslabuje účinnost relokačních opatření přijatých ve prospěch Řecka v září 2015, zejména v důsledku odstranění jednoho z hlavních stimulů, který má migranty odrazovat od druhotného pohybu do jiných členských států.

               (23)

               Řecko přijalo důležité kroky ke zlepšení fungování svého azylového systému, ale nedostatky přetrvávají. Řecko by tedy mělo okamžitě přijmout veškerá nezbytná opatření, aby mohlo být obnoveno přemísťování podle dublinského nařízení, zejména aby osoby přemístěné podle dublinského nařízení mohly požívat všechna práva, která jim náleží podle acquis Evropské unie v oblasti azylu, včetně přístupu k účinné právní ochraně v případech, kdy byla rozhodnutím zamítnuta žádost o mezinárodní ochranu, a přiměřených podmínek přijímání.

               (24)

               Toto doporučení uvádí hlavní opatření, která by mělo Řecko přijmout s ohledem na přetrvávající nedostatky.

               (25)

               Řeckem pravidelně předkládané zprávy o pokroku při provádění těchto opatření, jakož i další relevantní prvky, včetně nadcházejících zpráv UNHCR a dalších příslušných organizací, by měly vnést světlo do posouzení skutečnosti, zda jsou podmínky takové, aby členské státy mohly obnovit postup individuálních přemístění do Řecka podle dublinského nařízení, přičemž je třeba mít na paměti, že počet přemístění a kategorie osob, které mají být přemístěny, by měly odpovídat konkrétnímu pokroku, jehož bylo dosaženo.

               (26)

               Jakékoli obnovení přemísťování do Řecka podle dublinského nařízení by rovněž mělo zohlednit skutečnost, že Řecko nadále denně přijímá velký počet potenciálních žadatelů o azyl, a mělo by se zabránit tomu, aby na Řecko byla kladena nepřiměřená zátěž.

               (27)

               Odpovědnost za rozhodování o takovémto obnovení přemísťování nesou výhradně orgány členských států pod dohledem soudního orgánu, který může vznést žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud jde o výklad dublinského nařízení, Evropskému soudnímu dvoru,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   1.   Řecko by mělo zajistit, aby podmínky přijímání poskytované všem žadatelům o mezinárodní ochranu v Řecku splňovaly normy požadované směrnicí 2013/33/EU.
   2.   Řecko by mělo přijmout nezbytná opatření k zajištění účinného přístupu k azylovému řízení na celém svém území, a to zřízením a provozováním 13 regionálních azylových úřadů. Zejména regionální úřady a azylové služby by měly být dostatečně personálně obsazeny tak, aby byly plně funkční a schopné zpracovávat všechny žádosti o azyl. Potřebné lidské zdroje by měly být vypočítány na základě počtu žádostí o azyl, jež byly v Řecku podány v průběhu minulého roku. Za tímto účelem by měly být bezodkladně ukončeny nezbytné postupy týkající se náboru pracovníků.
   3.   Řecko by mělo zajistit, aby odvolací výbory byly plně funkční a dostatečně personálně obsazené tak, aby zajišťovaly účinnou soudní ochranu proti veškerým nově přijatým správním rozhodnutím o žádostech o mezinárodní ochranu, a mohly zpracovat všechny nevyřízené žádosti o soudní přezkum správních rozhodnutí o žádostech o mezinárodní ochranu co nejdříve, nejpozději však do konce roku 2016.
   4.   Řecko by mělo zajistit, aby všem žadatelům o azyl byla poskytována nezbytná právní pomoc v rámci postupů soudního přezkumu správních rozhodnutí o žádostech o mezinárodní ochranu v souladu s požadavky právních předpisů EU, a aby byl právní rámec pro poskytování právní pomoci okamžitě přijat a uplatňován.
   5.   Řecko by mělo zajistit, aby stávající struktury pro identifikaci zranitelných žadatelů, včetně nezletilých osob bez doprovodu, a zacházení s nimi byly uvedeny do souladu s normami požadovanými podle acquis EU v oblasti azylu, zejména pokud jde o ustanovení článků 21 až 25 směrnice 2013/33/EU a článku 25 směrnice 2013/32/EU. Řecko by tedy mělo zajistit, aby byl zaveden a plně uplatňován nezbytný právní rámec, jenž zaručí, že potřeby zranitelných osob, včetně nezletilých osob bez doprovodu, jsou vhodným způsobem řešeny, zejména pokud jde o ubytování a opatrovnictví.
   6.   Řecko by mělo zajistit, aby co nejdříve plně fungovalo všech 50 000 přijímacích míst, které se Řecko ve spolupráci s UNHCR zavázalo vytvořit do konce roku 2015, a aby byly k dispozici odpovídající finanční prostředky pro nepřetržité zajištění základního provozu a služeb, jako je stravování a hygiena.
   7.   Řecko by mělo zajistit, aby na provádění těchto doporučení bylo využíváno programování fondů EU a finanční prostředky ze státního rozpočtu.

      Podávání zpráv o přijatých opatřeních

               8.

               Řecko se žádá, aby do 4. března 2016 a dále každý měsíc informovalo Komisi o pokroku při provádění opatření uvedených v tomto doporučení.

      V Bruselu dne 10. února 2016

            Za Komisi

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            člen Komise

      (1)  M.S.S proti Belgii a Řecku (stížnost č. 30696/09), NS proti Secretary of State for the Home Department, C-411/10 a C-493/10.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, 25.2.2003, s. 1), nahrazeno nařízením (EU) č. 604/2013.

      (3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 31).

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final.

      (6)  Úř. věst. L 239, 15.9.2015, s. 146.

      (7)  Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 80.

      (8)  Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 80 a Úř. věst. L 239, 15.9.2015, s. 146.

      (9)  1 243. zasedání Výboru ministrů Rady Evropy (8.–9. prosince 2015).

      (10)  COM(2015) 678 final, 15. prosince 2015.

      (11)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 96) a Úř. věst. L 348, 24.12.2008, s. 98.

      (12)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180 29.6.2013, s. 60).


title: 2012/798/EU: Doporučení Komise ze dne 12. prosince 2012 o oznamovacím postupu stanoveném v čl. 22 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací  Text s významem pro EHP

text:
               19.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 349/72

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 12. prosince 2012
   o oznamovacím postupu stanoveném v čl. 22 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací
   (Text s významem pro EHP)
   (2012/798/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (1), a zejména na čl. 22 odst. 3 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Trh s fungující hospodářskou soutěží by měl přispívat k tomu, aby koneční uživatelé měli k dispozici široký výběr obsahů, aplikací a služeb v jimi požadované kvalitě služby. Vnitrostátní regulační orgány by měly podporovat možnost přístupu uživatelů k informacím a jejich šíření a jejich možnost používat aplikace a služby. Vnitrostátní regulační orgány pověřené prováděním čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES mohou pro podnik či podniky provozující veřejné komunikační sítě stanovit požadavky na minimální kvalitu služeb s cílem zabránit zhoršení kvality služeb nebo překážkám či zpomalování provozu v síti. Navrhovaná opatření by měla být náležitě odůvodněná a přiměřená ve vztahu k cílům a regulačním zásadám stanoveným v článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (2). Při navrhování těchto opatření by vnitrostátní regulační orgány měly zohlednit pokyny vydané Sdružením evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) (3).

               (2)

               Komise by měla všechna navrhovaná opatření posoudit a zajistit tak, aby plánované požadavky nepříznivě neovlivňovaly fungování vnitřního trhu. Za tímto účelem by vnitrostátní regulační orgány měly Komisi poskytnout návrhy opatření, jimiž se stanoví požadavky na minimální kvalitu služeb nebo jimiž se mění dříve uložené požadavky, postupem podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES. Oznamovací mechanismus by neměl na vnitrostátní regulační orgány klást zbytečnou administrativní zátěž. Návrhy opatření, jimiž se zrušují jakékoli dříve uložené požadavky, by se v současnosti měly oznamovat pouze pro účely transparentnosti.

               (3)

               Aby Komise mohla provést posouzení, měly by jí vnitrostátní regulační orgány poskytnout návrhy opatření s dostatečným předstihem před stanovením těchto požadavků. To by mělo být provedeno prostřednictvím oznámení shrnujícího důvody zavedení takových požadavků, obsah těchto požadavků a navrhovaný způsob jejich uplatňování. Vnitrostátní regulační orgány mohou své návrhy opatření před jejich oznámením neformálně projednat s Komisí.

               (4)

               Aby Komise mohla provést posouzení, měly by být k návrhům opatření poskytnuty určité minimální informace. Je třeba vzít v úvahu potřebu zajistit účinné posouzení na jedné straně a potřebu v co největší míře zjednodušit administrativu na straně druhé. S cílem zjednodušit posuzování oznámených návrhů opatření a urychlit tento postup by vnitrostátní regulační orgány měly pro oznamování používat standardní formáty.

               (5)

               Vznese-li Komise k navrhovaným opatřením, jimiž se stanoví nebo mění minimální kvalita služeb, připomínky nebo vydá-li k nim doporučení, měly by k nim vnitrostátní regulační orgány při přijímání rozhodnutí o těchto požadavcích co možná nejvíce přihlížet. Vnitrostátní regulační orgány by měly rovněž přispět k zajištění transparentnosti tím, že přijatá opatření oznámí, včetně těch, jimiž se zrušují dříve uložené požadavky.

               (6)

               Komise by měla zveřejnit oznámení a všechny podpůrné informace, jakož i jakékoli připomínky či doporučení, nebo by měla zveřejnit oznámení, že nevydala žádné připomínky ani doporučení. Pokud vnitrostátní regulační orgán považuje informace za důvěrné v souladu s právními předpisy EU a vnitrostátními právními předpisy o obchodním tajemství, zajistí Komise a dotyčné vnitrostátní regulační orgány zachování této důvěrnosti podle článku 5 směrnice 2002/21/ES,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

      ÚČEL A OBLAST PŮSOBNOSTI

               1.

               Cílem tohoto doporučení je zajistit jednotný přístup, úplnou transparentnost a zjednodušený postup, jestliže vnitrostátní regulační orgány mají v úmyslu přijmout opatření, jimiž se stanoví minimální kvalita služeb podle č. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES.

               2.

               Za tímto účelem by vnitrostátní regulační orgány měly Komisi s dostatečným předstihem poskytnout:

                           a)

                           návrhy opatření, jimiž se stanoví minimální kvalita služeb podle č. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES;

                           b)

                           návrhy opatření, jimž se mění dříve uložené požadavky;

                           c)

                           návrhy opatření, jimž se zrušují dříve uložené požadavky.

      DEFINICE

               3.

               Pojmy definované ve směrnici 2002/21/ES, ve směrnici 2002/22/ES a v jiných zvláštních směrnicích mají při použití v tomto doporučení stejný význam. Kromě toho:

                           „oznámením“ se rozumí oznámení vnitrostátního regulačního orgánu Komisi o návrhu opatření podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES, provázené oznamovacím formulářem, který je uveden v tomto doporučení;

                           „návrhy opatření“ se rozumí opatření týkající se kvality služeb, jejichž cílem je zabránit zhoršení kvality služeb nebo překážkám či zpomalování provozu v síti, která vnitrostátní regulační orgán navrhuje uložit podniku či podnikům provozujícím veřejné komunikační sítě.

      OZNAMOVACÍ POSTUP

               4.

               Návrhy opatření uvedené v bodě 2 by měly být Komisi předkládány prostřednictvím oznamovacího formuláře uvedeného v příloze. Návrhy opatření oznamované tímto způsobem by případně měly obsahovat tyto informace:

                           a)

                           shrnutí oznámení zahrnující:

                                       i)

                                       název podniku či podniků provozujících veřejné komunikační sítě, na něž se návrh opatření vztahuje,

                                       ii)

                                       shrnutí důvodů zavedení takových požadavků,

                                       iii)

                                       obsah požadavků, které má vnitrostátní regulační orgán v úmyslu uložit,

                                       iv)

                                       navrhovaný způsob jejich uplatňování;

                           b)

                           návrh opatření vnitrostátního regulačního orgánu a všechny podpůrné dokumenty, včetně:

                                       i)

                                       významných skutečností a okolností daného případu, které byly podnětem k plánovanému uložení požadavků na minimální kvalitu služeb pro podnik či podniky provozující veřejné komunikační sítě,

                                       ii)

                                       posouzení navrhovaného opatření, zejména s ohledem na cíle politiky a regulační zásady podle článku 8 směrnice 2002/21/ES,

                                       iii)

                                       prozatímního časového rámce provádění požadavků na minimální kvalitu služeb,

                                       iv)

                                       konkrétních metod, s jejichž pomocí bude sledováno uplatňování těchto požadavků,

                                       v)

                                       výsledků veřejných konzultací provedených vnitrostátním regulačním orgánem a týkajících se navrhovaného opatření a

                                       vi)

                                       stanoviska vydaného vnitrostátním orgánem na ochranu hospodářské soutěže, je-li poskytnuto.

               5.

               Oznámení by měla být prováděna elektronickou cestou s žádostí o potvrzení příjmu. Dokumenty zaslané elektronickou cestou se považují za doručené adresátovi v den, kdy byly odeslány. Oznámení budou evidována v pořadí, v jakém budou přijata.

               6.

               Oznámení nabudou účinnosti k datu, kdy je Komise zaeviduje („datum zaevidování“). Na internetových stránkách Komise a elektronickou cestou bude všem vnitrostátním regulačním orgánům a sdružení BEREC sděleno datum zaevidování oznámení, předmět oznámení a případná přijatá podpůrná dokumentace, přičemž zůstane zachována důvěrnost v souladu s článkem 5 směrnice 2002/21/ES.

               7.

               Oznámení by měla být prováděna v jednom z úředních jazyků Evropské unie. Formulář oznámení může být vyplněn v jiném úředním jazyce než v jazyce použitém pro návrh opatření. Případné připomínky nebo doporučení přijatá Komisí podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES budou vyhotovena v jazyce oznamovaného návrhu opatření a případně přeložena do jazyka použitého v oznamovacím formuláři.

               8.

               Pokud si to vyžádá vnitrostátní regulační orgán, Komise návrh opatření neformálně projedná před oznámením.

               9.

               Vnitrostátní orgán se může kdykoliv rozhodnout, že své oznámení vezme zpět. V takovém případě se oznámené opatření vymaže z rejstříku a uvědomí se o tom dotyčný vnitrostátní regulační orgán a všechny ostatní vnitrostátní regulační orgány a sdružení BEREC. Komise o tom zveřejní oznámení na svých internetových stránkách.

      ČASOVÝ RÁMEC A DALŠÍ POSTUP

               10.

               V souladu s čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES může Komise zejména při posuzování návrhu opatření podle bodu 2 písm. a) nebo b) po přezkoumání všech příslušných informací vznést k návrhu opatření připomínky nebo vydat doporučení, zejména má-li za to, že by navrhované požadavky mohly nepříznivě ovlivňovat fungování vnitřního trhu.
               Lhůta na zkoumání by neměla přesahovat dva měsíce od oznámení navrhovaného opatření, pokud se Komise a vnitrostátní regulační orgány nedohodly jinak.

               11.

               Odchylně od bodu 10 může do 15 dnů od oznámení návrhu opatření

                           i)

                           vnitrostátní regulační orgán nebo Komise navrhnout prodloužení lhůty na zkoumání o přiměřenou dobu, zejména z důvodu obtížnosti posouzení, nebo

                           ii)

                           vnitrostátní regulační orgán navrhnout zkrácení lhůty na zkoumání, jestliže má v případě výjimečných okolností za to, že je třeba neprodleně jednat s cílem zajistit hospodářskou soutěž a chránit zájmy konečných uživatelů.

                     Mají-li vnitrostátní regulační orgán nebo Komise v úmyslu dvouměsíční lhůtu na zkoumání uvedenou výše v bodě i) nebo ii) prodloužit nebo zkrátit, měly by pro to uvést důvody.

               12.

               Délka možných odchylek od dvouměsíční lhůty na zkoumání uvedené v bodech 11 i) a ii) by měla podléhat předchozímu souhlasu Komise a vnitrostátních regulačních orgánů a měla by zohledňovat zejména obtížnost posouzení a zájem konečných uživatelů i jiných zúčastněných subjektů na platnosti jasných a předvídatelných pravidel vztahujících se na kvalitu služeb. Je-li záměrem uplatnit prodloužení v souladu s bodem 11 i), neměla by celková dohodnutá lhůta na zkoumání přesahovat dobu tří měsíců od oznámení návrhu opatření.
               Odchylně od bodu 11 může Komise vnitrostátní regulační orgán po prvním zkoumání oznámeného návrhu opatření informovat, že lhůta na zkoumání byla zkrácena na dobu jednoho měsíce.

               13.

               Je-li dohodnuta odchylka od dvouměsíční lhůty na zkoumání podle bodů 11 a 12, Komise o tom uvědomí dotyčné vnitrostátní regulační orgány, všechny ostatní vnitrostátní regulační orgány a sdružení BEREC a zveřejní na svých internetových stránkách příslušné oznámení, v němž uvede délku dohodnuté lhůty na zkoumání.

               14.

               Aniž jsou dotčeny body 11 a 12 výše, může Komise v souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2002/21/ES po zaevidování oznámení požadovat od dotyčného vnitrostátního regulačního orgánu další informace nebo vysvětlení a stanovit pro odpověď lhůtu. Časový rámec oznamovacího postupu se prodlouží o počet dní, které uplynou do obdržení odpovědi na žádost o poskytnutí informací. Vnitrostátní regulační orgány by měly usilovat o včasné poskytnutí požadovaných informací, pokud jsou k dispozici.

               15.

               Jestliže Komise k navrhovaným opatřením, jimiž se stanoví nebo mění minimální kvalita služeb, vznese připomínky nebo vydá doporučení v souladu s čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES, uvědomí o tom dotyčný vnitrostátní regulační orgán elektronickou cestou a zveřejní tyto připomínky nebo doporučení na svých internetových stránkách.

               16.

               Jestliže Komise nevznese připomínky a nevydá doporučení, uvědomí o tom dotyčný vnitrostátní regulační orgán, všechny ostatní regulační orgány a sdružení BEREC a zveřejní na svých internetových stránkách příslušné oznámení.

               17.

               Vnitrostátní regulační orgán by neměl přijímat žádné návrhy opatření podle bodu 2 písm. a) nebo b) před skončením lhůty na zkoumání stanovené v souladu s body 10 až 12. Jestliže Komise během stanoveného časového rámce pro oznamování nevznese žádné připomínky a nevydá doporučení, může vnitrostátní regulační orgán oznámený návrh opatření přijmout. Vnitrostátní regulační orgány mohou návrhy opatření podle bodu 2 písm. c) přijmout kdykoli po oznámení.

               18.

               Přijme-li vnitrostátní regulační orgán opatření podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES, měl by přijaté opatření sdělit Komisi. Komise každé přijaté opatření zveřejní na svých internetových stránkách, přičemž bude zachovávat předpisy o důvěrnosti v souladu s článkem 5 směrnice 2002/21/ES.

      DODATEČNÁ USTANOVENÍ

               19.

               V souladu s nařízením Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 (4) budou případné lhůty uvedené v tomto doporučení počítány takto:

                           a)

                           je-li pro lhůtu vyjádřenou ve dnech, týdnech nebo měsících rozhodující okamžik, kdy událost nastala, pak se den, během něhož tato událost nastala, do dané lhůty nezapočítává;

                           b)

                           lhůta vyjádřená v týdnech nebo v měsících končí uplynutím dne v posledním týdnu nebo měsíci, který je stejným dnem týdne nebo připadá na stejné datum jako den, během něhož došlo k události, od níž se lhůta počítá. Není-li ve lhůtě vyjádřené v měsících v posledním měsíci den rozhodný pro její uplynutí, skončí tato lhůta uplynutím posledního dne tohoto měsíce;

                           c)

                           lhůty zahrnují úřední svátky, soboty a neděle;

                           d)

                           pracovní dny znamenají všechny dny jiné než úřední a/nebo státní svátky, soboty a neděle. Jestliže lhůta skončí v sobotu, v neděli nebo ve státní svátek, prodlužuje se až do konce prvního následujícího pracovního dne. Seznam úředních svátků stanovený Komisí je zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie před začátkem každého roku.

               20.

               Komise bude ve spolupráci s vnitrostátními orgány a sdružením BEREC sledovat provádění oznamovacího postupu. Komise posoudí potřebu revize tohoto doporučení podle potřeby dva roky po datu jeho zveřejnění v Uředním věstníku Evropské unie.

               21.

               Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 12. prosince 2012.

            Za Komisi

         Neelie KROES

            místopředsedkyně

      (1)  Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 51.

      (2)  Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (3)  Viz BEREC, Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality (pokyny pro kvalitu služeb v souvislosti s neutralitou sítě), BoR (12) 32.

      (4)  Úř. věst. L 124, 8.6.1971, s. 1.

      PŘÍLOHA

         Formulář pro oznamování návrhů opatření podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES

      ÚVOD
      Oznamovací formulář stanoví souhrnné informace, které mají být Komisi poskytnuty vnitrostátními regulačními orgány při oznamování návrhů opatření v souladu s čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES.
      Komise má v úmyslu projednat otázky týkající se provádění čl. 22 odst. 3 s vnitrostátními regulačními orgány především během zasedání, jež předcházejí oznámení. Proto Komise vnitrostátní regulační orgány vyzývá, aby s ní konzultovaly veškeré aspekty oznamovacího formuláře a zejména to, jaké informace mají poskytovat, nebo naopak možnost upuštění od povinnosti poskytovat určité informace v souvislosti s opatřeními, jimiž se stanoví požadavky na minimální kvalitu služeb podle čl. 22 odst. 3 směrnice 2002/22/ES.
      Je důležité Komisi poskytnout souhrnné informace zahrnující: i) název podniku či podniků provozujících veřejné komunikační sítě, na něž se návrh opatření vztahuje; ii) shrnutí zavedení takových požadavků; iii) obsah požadavků, jež má vnitrostátní regulační orgán v úmyslu uložit, a iv) navrhovaný způsob jejich uplatňování.
      K oznamovacímu formuláři by měl být připojen návrh opatření vnitrostátního regulačního orgánu, včetně odpovídajícího odůvodnění, proč je přijetí navrhovaných opatření v souladu s body 1 a 2 tohoto doporučení nutné a přiměřené. Návrh opatření by měl zahrnovat: i) významné skutečnosti a okolnosti dotyčného případu, které byly podnětem k plánovanému uložení požadavků na minimální kvalitu služeb pro podnik či podniky provozující veřejné komunikační sítě; ii) posouzení navrhovaného opatření, zejména s ohledem na cíle politiky a regulační zásady podle článku 8 směrnice 2002/21/ES; iii) prozatímní časový rámec provádění požadavků na minimální kvalitu služeb a konkrétní metody použité ke sledování uplatňování těchto požadavků; iv) výsledky předchozích veřejných konzultací provedených vnitrostátním regulačním orgánem a v) stanovisko vydané vnitrostátním orgánem na ochranu hospodářské soutěže, je-li poskytnuto.
      SOUHRNNÉ INFORMACE

                  Popište stručně obsah oznámeného návrhu opatření:

                  Uveďte jednací číslo podle článku 22 odst. 3 případných dřívějších oznámených návrhů opatření:

                  Uveďte podnik či podniky, jimž se tímto návrhem opatření ukládají povinnosti:

                  Uveďte stručně důvody zavedení požadavků:

                  Popište stručně obsah požadavků:

                  Popište stručně navrhovaný způsob uplatňování požadavků:

                  Referenční číslo oznámeného návrhu opatření (případně s internetovým odkazem):


title: Doporučení Komise ze dne 13. července 2010 o pokynech pro vytváření vnitrostátních opatření pro koexistenci k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách

text:
               22.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 200/1

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 13. července 2010
   o pokynech pro vytváření vnitrostátních opatření pro koexistenci k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách
   2010/C 200/01
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   s ohledem na čl. 26a odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Článek 26a směrnice 2001/18/ES stanoví, že členské státy mohou přijmout vhodná opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti geneticky modifikovaných organismů (dále jen „GMO“) v jiných produktech. Výše uvedené se týká zejména předcházení přítomnosti GMO v jiných plodinách, jako jsou konvenční a ekologické plodiny.

               (2)

               Zemědělské struktury, systémy hospodaření a hospodářské a přírodní podmínky, ve kterých zemědělci v Evropské unii pracují, jsou velmi rozmanité. Rozmanitost systémů hospodaření a přírodních a hospodářských podmínek v EU musí být zohledněna při přípravě opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti geneticky modifikovaných plodin v jiných plodinách.

               (3)

               V oblastech, kde se pěstují GMO, může být nutné, aby orgány veřejné moci členských států vymezily vhodná opatření, která spotřebitelům i výrobcům umožní vybrat si mezi konvenční, ekologickou a geneticky modifikovanou výrobou (dále jen „opatření pro koexistenci“).

               (4)

               Cílem opatření pro koexistenci v oblastech, kde se pěstují GMO, je předejít nezáměrné přítomnosti GMO v jiných produktech, a zamezit tak možným hospodářským ztrátám a dopadům míšení geneticky modifikovaných a geneticky nemodifikovaných plodin (včetně ekologických plodin).

               (5)

               V některých případech může být v závislosti na hospodářských a přírodních podmínkách nutné vyloučit pěstování GMO z rozsáhlých území. Tato možnost by měla být využívána v případech, kdy členské státy doloží, že jiná opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách jsou v těchto oblastech nedostačující. Omezující opatření dále musí být úměrná cíli (tj. ochraně zvláštních potřeb konvenčních a ekologických zemědělců).

               (6)

               V souvislosti se skloubením systému povolování Evropské unie založeného na vědeckých poznatcích se svobodou členských států rozhodnout se, zda na svém území chtějí pěstovat geneticky modifikované plodiny, či nikoli, se Komise domnívá, že opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách by měla být zavedena na úrovni členských států.

               (7)

               Je nutné nahradit doporučení 2003/556/ES (2) tak, aby byla lépe zohledněna možnost členských států uvedená v článku 26a, tj. stanovit opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách. Proto se současné pokyny obsahově omezují na hlavní zásady vytváření opatření pro koexistenci, přičemž uznávají, že členské státy potřebují dostatečnou flexibilitu, aby mohly zohlednit regionální a celostátní specifika, a zvláště pak potřeby konvenčních a ekologických plodin i dalších druhů plodin a výrobků.

               (8)

               Evropský úřad pro koexistenci (European Coexistence Bureau, dále jen „ECoB“) bude nadále společně s členskými státy vytvářet osvědčené postupy pro zajištění koexistence a technické pokyny k souvisejícím otázkám,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

               1)

               Při vytváření vnitrostátních opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách by se členské státy měly řídit pokyny uvedenými v příloze tohoto doporučení.

               2)

               Doporučení 2003/556/ES se zrušuje.

               3)

               Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 13. července 2010.

            Za Komisi

         John DALLI

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 106, 17.4.2001, s. 1.

      (2)  Doporučení Komise o pokynech pro vytváření vnitrostátních strategií a osvědčených postupů za účelem zajištění koexistence geneticky modifikovaných plodin s konvenčním a ekologickým zemědělstvím (Úř. věst. L 189, 29.7.2003, s. 36).

      PŘÍLOHA
      1.   Úvod

      1.1   Vnitrostátní opatření pro koexistenci k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách

      Pěstování GMO v EU má důsledky pro organizaci zemědělské výroby. Možnost nezáměrné přítomnosti geneticky modifikovaných plodin v geneticky nemodifikovaných plodinách (konvenčních a ekologických) na jednu stranu vyvolává otázky ohledně toho, jakým způsobem zajistit pěstitelům možnost výběru, pokud jde o různé typy výroby. V zásadě by zemědělci měli mít možnost pěstovat takový typ zemědělských plodin, který si zvolí, ať už jde o geneticky modifikované, konvenční nebo ekologické plodiny. Tato možnost by se měla slučovat s přáním některých zemědělců a hospodářských subjektů, aby jejich plodiny obsahovaly co nejméně GMO.
      Na druhou stranu tato otázka také souvisí s možností výběru pro spotřebitele. Aby měl evropský spotřebitel možnost volby mezi geneticky modifikovanými a geneticky nemodifikovanými potravinami, je zapotřebí nejen správně fungující systém sledovatelnosti a označování, ale také zemědělství, které dokáže poskytovat různé druhy výrobků. Schopnost potravinářského průmyslu nabídnout dostatečné možnosti výběru pro spotřebitele úzce souvisí se schopností odvětví zemědělství provozovat různé výrobní systémy.
      Náhodný výskyt GMO přesahující prahovou hodnotu stanovenou právními předpisy EU vede k tomu, že plodina, která byla pěstována jako geneticky nemodifikovaná, musí být označena jako plodina obsahující GMO (1). To může vést ke ztrátě zisku způsobené nižší tržní hodnotou geneticky modifikované plodiny nebo potížemi s jejím prodejem. Pokud jsou zemědělci nuceni zavádět monitorovací systémy a opatření k minimalizaci míšení geneticky modifikovaných a geneticky nemodifikovaných plodin, může to pro ně znamenat další náklady.
      Riziko ztráty zisku, kterému jsou vystaveni výrobci konkrétních zemědělských výrobků, jako například ekologických produktů, se nemusí vztahovat pouze na případy, kdy dojde k překročení prahové hodnoty 0,9 % stanovené právními předpisy EU. V některých případech a v závislosti na poptávce na trhu a příslušných ustanoveních vnitrostátních právních předpisů (některé státy například vytvořily vnitrostátní normy pro různé druhy označování výrobků „bez přítomnosti GMO“) může přítomnost stop GMO v konkrétních potravinářských plodinách způsobit hospodářským subjektům, které chtějí tyto plodiny prodávat jako plodiny neobsahující GMO, hospodářské škody, a to i v případě, že nedošlo k překročení hranice 0,9 %.
      Přimíšení GMO má navíc konkrétní následky pro výrobce určitého druhu výrobků, jako například ekologické zemědělce (2), a pro konečného spotřebitele (3). Vzhledem k tomu, že tento druh výroby je často nákladnější, bude možná zapotřebí vynaložit větší úsilí při oddělování různých typů výroby, které zabrání výskytu GMO, aby bylo možné zaručit související vyšší cenu. Účinné uplatňování těchto zvláštních nároků na oddělování může být navíc v některých zeměpisných oblastech velmi složité a nákladné kvůli místním překážkám a podmínkám.
      Je proto třeba uznat, že členské státy potřebují dostatečnou flexibilitu, aby mohly zohlednit konkrétní regionální a místní potřeby, které vyvstávají při pěstování GMO, a dosáhnout tak co nejnižší přítomnosti GMO v ekologických a dalších výrobcích v případech, kdy dostatečná čistota produkce nemůže být dosažena jinými prostředky.
      1.2   Rozlišení mezi hospodářskými aspekty pěstování GMO a vědeckými aspekty zkoumanými při hodnocení rizika pro životní prostředí

      Je důležité jasně rozlišovat hospodářské aspekty pěstování GMO a aspekty zohledňované při hodnocení rizika pro životní prostředí v rámci postupů povolování na základě směrnice 2001/18/ES a nařízení (ES) č. 1829/2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech.
      V souladu s postupem stanoveným směrnicí 2001/18/ES a nařízením (ES) č. 1829/2003 se povolení k uvolnění GMO do životního prostředí vydává na základě komplexního hodnocení rizika pro zdraví a pro životní prostředí. Výsledky hodnocení rizika mohou být následující:

                  —

                  je zjištěno riziko nepříznivých účinků na životní prostředí nebo zdraví, které nelze odstranit – v takovém případě se povolení neuděluje,

                  —

                  není zjištěno žádné riziko nepříznivých účinků na životní prostředí nebo zdraví – v takovém případě je povolení uděleno bez dalších požadavků na provedení nápravných opatření nad rámec opatření konkrétně stanovených právními předpisy,

                  —

                  je zjištěno riziko, které však lze napravit prostřednictvím vhodných opatření (např. fyzické oddělení a/nebo sledování) – v tomto případě je vydáno povolení spolu se stanovením povinnosti provést opatření pro řízení rizika pro životní prostředí.

            Pokud dojde ke zjištění rizika pro životní prostředí nebo zdraví po udělení povolení, přikročí se k ukončení nebo upravení souhlasu nebo povolení EU podle postupu stanoveného směrnicí 2001/18/ES (čl. 20 odst. 3) a nařízením (ES) č. 1829/2003 (články 10 a 22). Členské státy mohou navíc uplatnit zvláštní ochrannou doložku směrnice 2001/18/ES (článek 23) nebo mimořádné opatření podle nařízení (ES) č. 1829/2003 (článek 34) a tak dočasně omezit nebo zakázat pěstování GMO na základě nových nebo dodatečných informací ohledně rizika pro zdraví nebo životní prostředí.
      Vzhledem k tomu, že v EU lze pěstovat pouze povolené GMO (4) a aspekty týkající se životního prostředí a zdraví jsou již zahrnuty do hodnocení rizika pro životní prostředí v rámci povolovacího procesu EU, se zbývající otázky, kterým bude nutné se v souvislosti s koexistencí věnovat, týkají hospodářských aspektů souvisejících s míšením geneticky modifikovaných a geneticky nemodifikovaných plodin.
      1.3   Uznání rozdílnosti podmínek pro zemědělství v EU

      Evropští zemědělci pracují ve velmi rozdílných podmínkách. Velikost zemědělských podniků a polí, výrobní systémy, střídání plodin a jejich skladba i přírodní podmínky se v různých částech Evropy liší. Tato různorodost musí být zohledněna při přípravě, provádění i monitorování vnitrostátních opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách. Použitá opatření musejí být vymezena podle struktury zemědělských podniků, zemědělských systémů, skladby plodin a přírodních podmínek v daném regionu.
      Je možné, že bude na celostátní nebo regionální úrovni nutné vyvinout a provádět strategie a osvědčené postupy v oblasti pěstování GMO za účasti zemědělců a dalších zúčastněných stran s ohledem na celostátní, regionální i místní faktory.
      Je tedy vhodné, aby byla opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách vytvářena na celostátní a někdy také na regionální či místní úrovni.
      1.4   Účel a oblast působnosti pokynů

      Tyto pokyny mají podobu nezávazných doporučení určených členským státům. Jejich cílem je poskytnout obecné zásady pro vytváření vnitrostátních opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách. Je uznávaným faktem, že mnoho z faktorů, které jsou v této souvislosti důležité, závisí na zvláštních celostátních, regionálních a místních podmínkách.
      2.   Obecné zásady pro vytváření vnitrostátních opatření pro koexistenci k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách

      2.1   Transparentnost, přeshraniční spolupráce a zapojení zúčastněných stran

      Vnitrostátní opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách by měla být vytvářena transparentně a ve spolupráci se všemi příslušnými zúčastněnými stranami. Členské státy by měly zajistit přeshraniční spolupráci se sousedními zeměmi, aby se zaručilo účinné fungování opatření pro koexistenci v pohraničních oblastech. V tomto ohledu by členské státy měly včas poskytnout a zajistit adekvátní informace o opatřeních, která se rozhodnou zavádět.
      2.2   Proporcionalita

      Opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v jiných plodinách by měla být úměrná sledovanému cíli (ochraně konkrétních potřeb konvenčních a ekologických zemědělců). Opatření pro koexistenci by měla vyloučit jakoukoli zbytečnou zátěž pro zemědělce, producenty osiv, družstva a další hospodářské subjekty spojené se všemi typy výroby. Při výběru opatření by měla být zohledněna místní omezení a specifika, jako například tvar a velikost polí v konkrétním regionu, rozčleněnost a zeměpisné rozložení polí patřících k jednotlivým zemědělským podnikům a regionální postupy řízení zemědělských podniků.
      2.3   Úroveň smíšení, které má být dosaženo prostřednictvím vnitrostátních opatření pro koexistenci k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách

      Vnitrostátní opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách by měla zohledňovat dostupné informace o pravděpodobnosti a zdrojích míšení geneticky modifikovaných plodin s geneticky nemodifikovanými plodinami. Tato opatření by měla být úměrná požadované úrovni smíšení, která bude záviset na regionálních a celostátních specificích a konkrétních místních potřebách konvenčních a ekologických plodin a dalších typů plodin a způsobů výroby.

                  2.3.1

                  V některých případech má přítomnost stop GMO v potravinách a krmivech hospodářský účinek pouze tehdy, když překročí prahovou hodnotu pro označování ve výši 0,9 %. V těchto případech by měly členské státy považovat opatření vedoucí k dosažení této prahové hodnoty pro označování ve výši 0,9 % za dostačující.

                  2.3.2

                  Členské státy by měly vzít v úvahu fakt, že v případech, kdy označení plodiny jako geneticky modifikované nemá žádný hospodářský dopad, nemusí být nutné usilovat o dosažení konkrétní úrovně smísení.

                  2.3.3

                  V některých dalších případech může přítomnost stop GMO v množství nepřesahujícím 0,9 % potenciálně vést ke ztrátě zisku. Týká se to ekologických a některých konvenčních výrobců (např. výrobců potravin). V uvedených případech a v zájmu ochrany konkrétních druhů výroby mohou dotčené členské státy vymezit opatření za účelem dosažení úrovně přítomnosti GMO v jiných plodinách nižší než 0,9 %.

            Bez ohledu na úroveň smíšení určenou prostřednictvím opatření pro koexistenci budou prahové hodnoty stanovené právními předpisy EU (5) nadále platit pro označování přítomnosti GMO v potravinách, krmivech a výrobcích určených k přímému zpracování.
      2.4   Opatření za účelem vyloučení pěstování GMO na rozsáhlých územích (v „oblastech bez GMO“)

      Rozdílné regionální aspekty, jako například klimatické podmínky (mající vliv na aktivitu opylovačů a přenos pylu šířeného vzduchem), topografie, skladba plodin, systém střídání plodin nebo struktura zemědělských podniků (včetně okolních struktur, jako jsou živé ploty, lesy, neobdělávané plochy a prostorové uspořádání polí), mohou ovlivňovat stupeň smíšení mezi geneticky modifikovanými a konvenčními a ekologickými plodinami a určovat, jaká opatření jsou nutná k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v jiných plodinách.
      Za určitých hospodářských a přírodních podmínek by členské státy měly zvážit možnost vyloučit pěstování GMO z rozsáhlých oblastí na svém území, aby tak předešly nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách. K takovému vyloučení by mělo dojít v případech, kdy členské státy doloží, že jiná opatření za účelem dosažení dostatečné čistoty plodin jsou v uvedených oblastech nedostačující. Rozsah omezení by také měl být úměrný sledovanému cíli (tj. ochraně zvláštních potřeb konvenčního a/nebo ekologického zemědělství).
      2.5   Předpisy o odpovědnosti

      Záležitosti týkající se finančních náhrad nebo odpovědnosti za hospodářské škody jsou ve výlučné pravomoci členských států.
      3.   Výměna informací na úrovni EU

      Komise bude nadále shromažďovat a koordinovat příslušné informace založené na studiích probíhajících na úrovni EU i na vnitrostátní úrovni a poskytovat odborné poradenství tak, aby pomohla zúčastněným členským státům definovat vnitrostátní postoje ke koexistenci.
      Bude pokračovat probíhající koordinace prostřednictvím skupiny COEX-NET (6) a technické poradenství poskytované Evropským úřadem pro koexistenci (ECoB). (7) ECoB bude provádět aktualizace orientačního katalogu opatření a seznamu agronomických a přírodních faktorů a faktorů souvisejících s konkrétními plodinami, na které by se měl brát ohled při vytváření vnitrostátních opatření k předcházení nezáměrné přítomnosti GMO v konvenčních a ekologických plodinách. Členské státy by se měly nadále podílet na odborné činnosti ECoB.

         (1)  V souladu s články 12 a 24 nařízení (ES) č. 1829/2003 se označovací povinnost nevztahuje na potraviny a krmiva obsahující materiál, který obsahuje GMO, sestává z nich nebo je z nich vyroben a jehož podíl není vyšší než 0,9 %: i) v jednotlivých složkách nebo ii) v jednosložkové potravině nebo iii) v krmivu a ve složkách, z nichž se toto krmivo skládá, za předpokladu, že přítomnost tohoto materiálu je náhodná nebo technicky nevyhnutelná.

         (2)  V souladu s čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 834/2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů se GMO nesmí v ekologické produkci používat, ať už se jedná o osivo, potraviny nebo krmivo. Cílem je, aby byl výskyt GMO v ekologických produktech co nejnižší (viz 10. bod odůvodnění).

         (3)  KOM(2009) 153, zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu o koexistenci geneticky modifikovaných plodin s konvenčním a ekologickým zemědělstvím.

         (4)  Aby bylo možné GMO pěstovat v EU, musí mít povolení k pěstování podle směrnice 2001/18/ES nebo podle nařízení (ES) č. 1829/2003.

         (5)  Články 12 a 24 nařízení (ES) č. 1829/2003 a čl. 21 odst. 3 směrnice 2001/18/ES.

         (6)  Cílem styčné skupiny pro výměnu a koordinaci informací o koexistenci geneticky modifikovaných, konvenčních a ekologických plodin (COEX-NET) je usnadnit výměnu informací mezi členskými státy a Komisí.

         (7)  ECoB vypracovává pro technická opatření v oblasti koexistence dokumenty uvádějící osvědčené postupy pro jednotlivé plodiny. ECoB tvoří sekretariát a odborné pracovní skupiny zaměřené na jednotlivé plodiny, které jsou složeny z odborníků z členských států.


				|

		52013DC0248

			Doporučení pro ROZHODNUTÍ RADY o jmenování evropského hlavního města kultury pro rok 2017 v Dánsku a na Kypru a evropského hlavního města kultury pro rok 2018 na Maltě /* COM/2013/0248 final */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
č. 1622/2006/ES ze dne 24. října 2006 o zavedení akce
Společenství na podporu projektu „Evropské hlavní město kultury“ pro
roky 2007 až 2019[1]
stanoví postup jmenování evropských hlavních měst kultury. Podle
článku 2 uvedeného rozhodnutí budou počínaje rokem 2009 evropskými
hlavními městy kultury jmenována dvě města ze dvou
členských států v pořadí stanoveném v příloze uvedeného
rozhodnutí. V roce 2017 mají nárok na pořádání projektu Dánsko a Kypr. Malta
je jedním ze dvou členských států (vedle Nizozemska), které mají
nárok na pořádání projektu v roce 2018, a rozhodla se,
že bude pokračovat ve svém výběrovém řízení s ročním
předstihem před obvyklým harmonogramem.
Nominace na evropská hlavní města kultury
pro rok 2017 a 2018 bude probíhat níže popsaným způsobem.
Výzvu k předkládání žádostí
zveřejňuje každý z dotyčných členských států
nejpozději šest let před předpokládaným zahájením projektu.
Nejpozději pět let před zahájením projektu se sejde porota složená
ze 13 nezávislých odborníků v oblasti kultury a provede
předběžný výběr. Zhodnotí předložené žádosti s ohledem na
kritéria stanovená v článku 4 rozhodnutí č. 1622/2006/ES
a dohodne se na užším výběru kandidátských měst, která budou
nadále přicházet v úvahu poté, co svoji žádost doplní.
Za účelem konečného výběru
svolá každý z dotyčných členských států příslušnou porotu,
a to devět měsíců po její schůzi k předběžnému
výběru. Po rozsáhlém zhodnocení předběžně vybraných
měst podle kritérií, která byla pro akci stanovena, doporučí porota
na uvedený titul v každém dotyčném členském státě jedno
město.
Na základě těchto doporučení
nominuje každý z členských států jedno město na evropské hlavní
město kultury a sdělí tuto nominaci Evropskému parlamentu, Radě,
Komisi a Výboru regionů, a to nejpozději čtyři roky
před předpokládaným zahájením projektu.
Evropský parlament může Komisi zaslat
stanovisko k nominacím, a to nejpozději tři měsíce poté, co mu
byly nominace sděleny.
Rada na základě doporučení Komise
oficiálně jmenuje příslušná města pro rok, na který byla
navržena.
Po dokončení dvoukolové soutěže
popsané výše doporučila porota ve svých zprávách ze září 2012,
aby byla pořadatelskými městy projektu v roce 2017 města
Aarhus (Dánsko) a Paphos (Kypr), a ve své zprávě
z listopadu 2012 doporučila pro rok 2018 město Valetta (Malta).
Všechny tři členské státy oznámily tyto nominace na podzim roku 2012
Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Výboru regionů.
Evropský parlament zaslal Komisi svá kladná
stanoviska v únoru 2013.
Komise následně v souladu s čl. 9
odst. 3 rozhodnutí č. 1622/2006/ES předložila Radě
přiložené doporučení pro oficiální jmenování měst Aarhus a
Paphos evropskými hlavními městy kultury pro rok 2017 v Dánsku a na Kypru
a pro oficiální jmenování města Valetta evropským hlavním městem
kultury pro rok 2018 na Maltě.
Doporučení pro
ROZHODNUTÍ RADY
o jmenování evropského hlavního
města kultury pro rok 2017 v Dánsku a na Kypru a evropského
hlavního města kultury pro rok 2018 na Maltě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie,
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu
a Rady č. 1622/2006/ES ze dne 24. října 2006 o zavedení
akce Společenství na podporu projektu „Evropské hlavní město kultury“
pro roky 2007 až 2019[2],
a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na
doporučení Evropské komise,
s ohledem na
zprávy poroty ze září 2012 týkající se výběru evropského
hlavního města kultury v Dánsku a na Kypru,
s ohledem na
zprávu poroty z listopadu 2012 týkající se výběru evropského hlavního
města kultury na Maltě,
vzhledem
k tomu, že:
kritéria
stanovená v článku 4 rozhodnutí č. 1622/2006/ES jsou splněna
v plném rozsahu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
„Evropskými hlavními městy kultury pro
rok 2017“ v Dánsku a na Kypru jsou jmenována města Aarhus
a Paphos.
„Evropským hlavním městem kultury pro rok
2018“ na Maltě je jmenováno město Valetta.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním
dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.

V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               Úř.
věst. L 304, 3.11.2006, s. 1.
[2]               Úř.
věst. L 304, 3.11.2006, s. 1.


title: Doporučení Rady ze dne 10. července 2012 k národnímu programu reforem Irska na rok 2012 a stanovisko Rady k programu stability Irska na období 2012-2015

text:
               24.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 219/44

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 10. července 2012
   k národnímu programu reforem Irska na rok 2012 a stanovisko Rady k programu stability Irska na období 2012-2015
   2012/C 219/13
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této Smlouvy,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (1), a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
   s ohledem na doporučení Evropské komise,
   s ohledem na závěry Evropské rady,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost,
   po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 26. března 2010 schválila Evropská rada návrh Komise zahájit novou strategii pro zaměstnanost a růst, Evropa 2020, založenou na posílené koordinaci hospodářských politik, které se zaměří na klíčové oblasti, v nichž je třeba přijmout opatření, aby se posílil evropský potenciál pro udržitelný růst a konkurenceschopnost.

               (2)

               Dne 13. července 2010 přijala Rada doporučení o hlavních směrech hospodářských politik členských států a Unie (2010 až 2014) a dne 21. října 2010 přijala rozhodnutí o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (2), které společně tvoří „integrované hlavní směry“. Členské státy byly vyzvány, aby vzaly integrované hlavní směry v úvahu v rámci svých vnitrostátních politik v oblasti hospodářství a zaměstnanosti.

               (3)

               Dne 12. července 2011 přijala Rada doporučení (3) k národnímu programu reforem Irska na rok 2011 a stanovisko k aktualizovanému programu stability Irska na období 2011-2015.

               (4)

               Dne 23. listopadu 2011 přijala Komise druhou roční analýzu růstu, která zahájila druhý evropský semestr integrované koordinace politiky ex ante vycházející ze strategie Evropa 2020.

               (5)

               Evropský parlament byl řádně zapojen do evropského semestru v souladu s nařízením (ES) č. 1466/97 a dne 15. února 2012 přijal usnesení o hledisku zaměstnanosti a sociálním hledisku v roční analýze růstu na rok 2012 a usnesení o příspěvku k roční analýze růstu 2012.

               (6)

               Dne 2. března 2012 potvrdila Evropská rada priority pro zajištění finanční stability, fiskální konsolidace a opatření na podporu růstu. Zdůraznila potřebu další diferencované fiskální konsolidace podporující růst, návratu ke standardním podmínkám pro poskytování úvěrů ekonomice, podpory růstu a konkurenceschopnosti, řešení nezaměstnanosti a sociálních dopadů krize a modernizace veřejné správy.

               (7)

               Dne 2. března 2012 Evropská rada rovněž vyzvala členské státy, které se účastní Paktu euro plus, aby včas představily své závazky, aby mohly být zahrnuty do jejich programů stability či konvergenčních programů a národních programů reforem.

               (8)

               Dne 27. dubna 2012 předložilo Irsko svůj program stability na období 2012-2015 a svůj národní program reforem na rok 2012.

               (9)

               Dne 7. prosince 2010 přijala Rada prováděcí rozhodnutí 2011/77/EU (4), kterým se poskytuje finanční pomoc Irsku do konce roku 2013 v souladu s nařízením Rady (EU) č. 407/2010 ze dne 11. května 2011 o zavedení evropského mechanismu finanční stabilizace (5). Doprovodné memorandum o porozumění podepsané dne 16. prosince 2010 a jeho následné dodatky stanoví podmínky v oblasti hospodářské politiky, na jejichž základě se tato finanční pomoc vyplácí.

               (10)

               Irsko celkově provedlo podmínky programu finanční pomoci s podrobnostmi uvedenými v memorandu o porozumění. Konkrétně byl dosažen cílový fiskální schodek pro rok 2011 (10,6 %) s výraznou rezervou a rozpočet na rok 2012 si klade za cíl fiskální schodek ve výši 8,6 % HDP v souladu se stropem programu finanční pomoci. Střednědobé plány fiskální konsolidace odpovídají stropům schodku programu finanční pomoci a dosažení schodku pod úrovní 3 % do roku 2015. Rekapitalizace domácích bank plánovaná v rámci obezřetnostního vyhodnocení kapitálové přiměřenosti irské centrální banky z roku 2011 byla z podstatné části dokončena a oddlužení domácích bank jako celek překročilo cíle programu finanční pomoci pro rok 2011. Výrazně pokročily strukturální reformy, které mají posílit konkurenceschopnost a tvorbu pracovních míst.

               (11)

               Hospodářství Irska se v roce 2011 vrátilo k mírnému růstu o výši 0,7 %, jak se v rámci programu finanční pomoci zhruba očekávalo. Růst byl založen na vývozu, těžil z posílení konkurenceschopnosti a solidní vnější poptávky. Čistý vývoz přispěl k růstu HDP 4,7 procentního bodu, zatímco domácí poptávka se nadále zmenšovala v důsledku fiskální konsolidace, klesající zaměstnanosti a korekce rozvahy v oblasti domácností. V roce 2012 by měl růst kvůli nepříznivému vnějšímu prostředí a pokračujícímu přizpůsobování domácí poptávky dosáhnout přibližně 0,5 %. Korekce rozvahy v oblasti domácností a podniků bude i nadále zatěžovat spotřebu a investice ve střednědobém horizontu. Očekává se, že růst založený na vývozu vzhledem k příznivému demografickému rozvoji, flexibilnímu trhu práce a značné nevyužité kapacitě hospodářství posílí a zvýší se v roce 2013 na 1,9 % a v roce 2015 na 2,8 %.

               (12)

               Na základě hodnocení programu stability podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1466/97 došla Rada k závěru, že makroekonomický scénář, na němž jsou založeny rozpočtové projekce programu, je realistický. Předpovědi hospodářského růstu v programu stability přibližně odpovídají prognóze útvarů Komise z jara 2012. Cílem rozpočtové strategie programu stability je snížit celkový schodek veřejných financí pod referenční hodnotu 3 % HDP do konce roku 2015, což je v souladu s lhůtou, kterou Rada stanovila pro odstranění nadměrného schodku. Program stability v současnosti předpokládá schodek ve výši 8,3 % HDP (nižší než cílová hodnota programu ve výši 8,6 % HDP) v roce 2012, 7,5 % HDP v roce 2013, 4,8 % HDP v roce 2014 a 2,8 % HDP do konce programového období v roce 2015. Tato cesta se opírá o konsolidační opatření v rozsahu 2,7 % HDP zavedená v rozpočtu na rok 2012 a o široká konsolidační opatření v rozsahu 3,9 % HDP v období 2013-14 a o další nespecifikované konsolidační úsilí v rozsahu 1,1 % HDP v roce 2015. Program stability znovu stanoví střednědobý rozpočtový cíl pro strukturální schodek veřejných financí ve výši 0,5 % HDP, který v programovém období není dosažen. Střednědobý rozpočtový cíl přiměřeně odráží požadavek Paktu o stabilitě a růstu. Celkový veřejný dluh překračuje hodnotu 60 % HDP a má se zvýšit ze 108 % HDP v roce 2011 na 120 % v roce 2013, než začne klesat. Po dobu trvání postupu při nadměrném schodku do roku 2015 a v následujících třech letech se bude Irsko nacházet v přechodném období a rozpočtové plány by zajistily dostatečný pokrok k dodržení referenční hodnoty pro snížení dluhu stanovené v Paktu o stabilitě a růstu.

               (13)

               Irsko přijalo řadu závazků v rámci Paktu euro plus. Tyto závazky souvisejí s posilováním konkurenceschopnosti, podporou zaměstnanosti, zvyšováním udržitelnosti veřejných financí a finanční stability,

         DOPORUČUJE, aby Irsko v období 2012-2013 provedlo tato opatření:
   Provést opatření stanovená v prováděcím rozhodnutí 2011/77/EU a dále specifikovaná v memorandu o porozumění ze dne 16. prosince 2010 a v jeho následných dodatcích.

      V Bruselu dne 10. července 2012.

            Za Radu

            předseda

         V. SHIARLY

      (1)  Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Platnost uvedeného rozhodnutí byla rozhodnutím Rady 2012/238/EU ze dne 26. dubna 2012 o hlavních zásadách politik zaměstnanosti členských států (Úř. věst. L 119, 4.5.2012, s. 47) prodloužena i na rok 2012.

      (3)  Úř. věst. C 215, 21.7.2011, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 30, 4.2.2011, s. 34.

      (5)  Úř. věst. L 118, 12.5.2010, s. 1.


title: (2014/193/EU): Doporučení Komise ze dne 4. dubna 2014 o omezování přítomnosti kadmia v potravinách  Text s významem pro EHP

text:
               8.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 104/80

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 4. dubna 2014
   o omezování přítomnosti kadmia v potravinách
   (Text s významem pro EHP)
   (2014/193/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Nařízení Komise (ES) č. 1881/2006 ze dne 19. prosince 2006, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách (1), stanoví maximální limity pro kadmium v řadě potravin.

               (2)

               Vědecká komise pro kontaminující látky v potravinovém řetězci (dále jen „komise Contam“) při Evropském úřadu pro bezpečnost potravin (dále jen „úřad EFSA“) přijala dne 30. ledna 2009 stanovisko o kadmiu v potravinách (2). Úřad EFSA v tomto stanovisku určil nový tolerovatelný týdenní příjem (dále jen „TWI“), který činí 2,5 μg/kg tělesné hmotnosti. Ve svém prohlášení nazvaném „Přehodnocení tolerovatelného týdenního příjmu kadmia stanoveného komisí Contam v roce 2009“ (3) úřad EFSA zohlednil posouzení rizika, které nedávno provedl Společný výbor odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA) (4), a potvrdil, že TWI činí 2,5 μg/kg tělesné hmotnosti.

               (3)

               Komise Contam dospěla ve vědeckém stanovisku k závěru, že se průměrná dietární expozice v evropských zemích blíží hodnotě TWI 2,5 μg/kg tělesné hmotnosti nebo ji mírně překračuje. U některých podskupin populace může dietární expozice převyšovat hodnotu TWI zhruba dvojnásobně. Komise Contam dále dospěla k závěru, že i když není pravděpodobné, že by expozice jednotlivce na této úrovni měla nepříznivé účinky na funkci ledvin, je třeba expozici kadmiu na úrovni populace snížit.

               (4)

               Podle vědeckého stanoviska vypracovaného komisí Contam patří mezi skupiny potravin mající hlavní podíl na dietární expozici kadmiu, zejména vzhledem k vysoké spotřebě, obiloviny a výrobky z obilovin, zelenina, ořechy a luštěniny, škrobovitá kořenová zelenina nebo brambory a maso a masné výrobky. Nejvyšší koncentrace kadmia v potravinářských komoditách byla zjištěna v mořských řasách, rybách a mořských plodech, v čokoládě a v potravinách pro zvláštní výživu, jakož i v houbách, olejnatých semenech a jedlých drobech.

               (5)

               V roce 2001 byly stanoveny maximální limity pro kadmium u celé řady potravin, mimo jiné u obilovin, zeleniny, masa, ryb, mořských plodů, drobů a doplňků stravy. S přihlédnutím k nedávným závěrům úřadu EFSA byly posouzeny nové maximální limity pro kojeneckou výživu a čokoládové či kakaové výrobky a očekává se, že budou v nejbližší době přijaty.

               (6)

               Dále Komise na základě vědeckých stanovisek komise Contam o kadmiu rovněž zkoumala možnosti vedoucí ke snížení některých stávajících maximálních limitů pro kadmium v potravinách, které zásadním způsobem přispívají k expozici (např. obiloviny, zelenina, brambory).

               (7)

               Komise se domnívá, že dosáhnout okamžitého snížení maximálních limitů by bylo obtížné. Přítomnost kadmia v potravinách není jednotná, ale vysoce proměnlivá, například v závislosti na zeměpisné poloze oblasti pěstování (různé úrovně přítomnosti přírodního kadmia v půdě z důvodu různého rozšíření v zemské kůře), na dostupnosti kadmia z půdy (různá míra přenosu ze země do plodin v závislosti na pH půdy a dalších půdních složkách), na různých odrůdách rostlin s různými modely kumulace kadmia, ale také na antropogenních faktorech, jako jsou zemědělské používání kalů z čistíren odpadních vod, hnoje nebo fosfátových hnojiv a další faktory. Pokud jde o přítomnost kadmia ve fosfátových hnojivech, probíhají v této oblasti práce a Komise si je vědoma potřeby přijmout opatření v souladu se svojí strategií omezování rizik pro kadmium a oxid kademnatý přijatou v roce 2008 (5).

               (8)

               Nicméně některé metody pro omezení přítomnosti kadmia v potravinách již existují, jen potřebují určitou dobu k tomu, aby je zemědělci a provozovatelé potravinářských podniků plně zavedli. V některých případech je třeba stávající metody specificky uzpůsobit daným plodinám a zeměpisným oblastem, kde mají být použity, a lépe o nich zemědělce informovat a propagovat je s cílem omezit obsah kadmia v potravinách ve střednědobém a dlouhodobém horizontu. Členské státy by proto měly přijmout nezbytná opatření s cílem zajistit informování zemědělců o již dostupných metodách pro omezení obsahu kadmia a jejich propagaci, tak aby se tyto metody začaly používat nebo se nadále používaly s cílem omezit obsah kadmia v potravinách. Je-li to nezbytné, je třeba provádět další výzkum a šetření k doplnění poznatků o těchto metodách.

               (9)

               Pokrok v účincích přijatých opatření by měl být pravidelně sledován a hlášen Komisi. Další údaje o výskytu kadmia by měly být shromažďovány a pravidelně hlášeny úřadu EFSA, tak aby Komise mohla do 31. prosince 2018 znovu posoudit situaci a rozhodnout o dalších vhodných opatřeních,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

               1)

               Členské státy by měly zajistit, aby zemědělci a provozovatelé potravinářských podniků postupně zaváděli dostupná opatření pro omezení obsahu kadmia v potravinách, zejména v obilovinách, zelenině a bramborách. K tomu patří účinné způsoby informování zemědělců a provozovatelů potravinářských podniků o známých metodách pro omezení obsahu kadmia a propagace těchto metod.

               2)

               Členské státy by měly zajistit, aby v případech, kdy jsou nezbytné další poznatky pro určení vhodných opatření pro omezení obsahu kadmia, například pro určité plodiny nebo v určité zeměpisné oblasti, se provedlo šetření nebo výzkum s cílem doplnit chybějící poznatky.

               3)

               Členské státy by měly pravidelně sledovat pokrok v prováděných opatřeních, a to shromažďováním údajů o výskytu kadmia v potravinách. Členské státy by měly zajistit, že:

                           1.

                           výsledky analýz budou pravidelně poskytovány úřadu EFSA za účelem zanesení do společné databáze a že

                           2.

                           Evropské komisi bude v prosinci 2015 předložena zpráva o pokroku v provádění tohoto doporučení, po níž bude nejpozději v únoru 2018 následovat závěrečná zpráva. V těchto zprávách by měla být zvláštní pozornost věnována těm úrovním obsahu kadmia, které se blíží maximálním limitům nebo je přesahují.

               4)

               Odběr vzorků a analýzy by měly být prováděny v souladu s ustanoveními nařízení Komise (ES) č. 333/2007 ze dne 28. března 2007, kterým se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu obsahu olova, kadmia, rtuti, anorganického cínu, 3-MCPD a polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách (6).

      V Bruselu dne 4. dubna 2014.

            Za Komisi

         Tonio BORG

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 364, 20.12.2006, s. 5.

      (2)  The EFSA Journal (2009) 980, 1–139.

      (3)  The EFSA Journal (2011); 9(2):1975.

      (4)  WHO Food Additives Series 64, 73. schůze Společného výboru odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA), Světová zdravotnická organizace, Ženeva, 2011.

      (5)  Sdělení Komise o výsledcích hodnocení rizik a strategiích omezování rizik pro látky: kadmium a oxid kademnatý (Úř. věst. C 149, 14.6.2008, s. 6).

      (6)  Úř. věst. L 88, 29.3.2007, s. 29.


title: ES: Doporučení Komise ze dne 4. února 2005 o dalším zjišťování obsahu polycyklických aromatických uhlovodíků v některých potravinách (oznámeno pod číslem K(2005) 256) (Text s významem pro EHP)

text:
               8.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 34/43

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 4. února 2005
   o dalším zjišťování obsahu polycyklických aromatických uhlovodíků v některých potravinách
   (oznámeno pod číslem K(2005) 256)
   (Text s významem pro EHP)
   (2005/108/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na druhou odrážku článku 211 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 (1) stanoví maximální limity pro polycyklické aromatické uhlovodíky (PAU), zejména benzo(a)pyren, v některých potravinách. S ohledem na přetrvávající nejistotu týkající se obsahu karcinogenních polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách stanoví nařízení, aby opatření byla přezkoumána do 1. dubna 2007. Pro toto přezkoumání je třeba shromáždit informace.

               (2)

               Vědecký výbor pro potraviny ve stanovisku ze dne 4. prosince 2002 dospěl k závěru, že řada polycyklických aromatických uhlovodíků jsou genotoxické karcinogeny. Vzhledem k bezprahovým účinkům genotoxických látek by obsah polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách měl být snížen na co nejnižší rozumně dosažitelnou úroveň. Vědecký výbor pro potraviny dospěl k závěru, že benzo(a)pyren by mohl být použit jako indikátor výskytu a účinku karcinogenních polycyklických aromatických uhlovodíků, uvedených v příloze, v potravinách. Aby se při příštím přezkoumání vědělo, zda je vhodné nadále využívat benzo(a)pyren jako indikátor, je třeba provést další analýzy příslušných podílů těchto polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách. K dispozici jsou metody zjišťování více polycyklických aromatických uhlovodíků.

               (3)

               Polycyklické aromatické uhlovodíky se mohou v potravinách vytvořit během zahřívání, sušení nebo uzení, kdy může dojít k přímému kontaktu s produkty spalování. Pokud byly v potravinách zjištěny vysoké obsahy polycyklických aromatických uhlovodíků, měly by být prozkoumány výrobní metody a metody zpracování. Například v důsledku procesů sušení a ohřívání na přímém ohni, které se používají při výrobě jedlých olejů, např. olivového oleje z pokrutin, může být obsah polycyklických aromatických uhlovodíků vysoký. Při rafinaci olejů může být benzo(a)pyren odstraněn prostřednictvím aktivního uhlíku, avšak není jasné, zda procesy rafinace účinně odstraní všechny příslušné polycyklické aromatické uhlovodíky. Je třeba používat výrobní metody a metody zpracování, které zabraňují počáteční kontaminaci surových olejů polycyklickými aromatickými uhlovodíky,

         DOPORUČUJE ČLENSKÝM STÁTŮM:

               1.

               Zjistit příslušné obsahy benzo(a)pyrenu a dalších polycyklických aromatických uhlovodíků uvedených v příloze, zejména těch, které Vědecký výbor pro potraviny prohlásil za karcinogenní (2). Zhodnotit příslušné podíly těchto polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách uvedených v nařízení (ES) č. 208/2005. Zjistit rovněž obsahy polycyklických aromatických uhlovodíků v jiných potravinách, které mohou obsahovat vysoké obsahy PAU, jako je sušené ovoce a potravinové doplňky. Obsah každého karcinogenního polycyklického aromatického uhlovodíku změřený v jednotlivých vzorcích konkrétních potravin by měl být oznámen. Je například třeba uvést příslušný obsah polycyklických aromatických uhlovodíků změřený v každém jednotlivém vzorku olivového oleje z pokrutin nebo slunečnicového oleje nebo uzené ryby (se jménem druhu) nebo uzené šunky atd. Hrubé údaje budou shromážděny a předloženy Komisí. Sdělit výsledky zkoumání Komisi do 31. října 2006, aby se při přezkoumání do 1. dubna 2007 vědělo, jaké jsou maximální limity benzo(a)pyrenu a zda je jej vhodné nadále používat jako indikátor.

               2.

               Zjistit, jaké metody se používají pro výrobu a zpracování jedlých olejů a tuků. Pokud se jedlé oleje a tuky vyrábějí za použití metod, které mohou způsobit kontaminaci surových olejů nebo tuků vysokým obsahem polycyklických aromatických uhlovodíků, spolu s výrobci hledat náhradní nebo optimalizované metody, které by obsahy snížily. Podat do 31. října 2006 Komisi zprávu o výsledcích zkoumání a o pokroku dosaženém při úsilí vyhnout se používání metod, které mohou způsobit kontaminaci.

               3.

               Zjistit, jaké metody se používají pro uzení a sušení potravin. Pokud se používají metody, které mohou způsobit vysoký obsah polycyklických aromatických uhlovodíků, spolu s výrobci hledat náhradní nebo optimalizované metody, které by obsahy snížily. Podat do 31. října 2006 Komisi zprávu o výsledcích zkoumání a o pokroku dosaženém při úsilí vyhnout se používání metod, které mohou způsobit kontaminaci.

               4.

               Zjistit, zda se polycyklické aromatické uhlovodíky nacházejí v kakaovém másle a jak tomu předejít, a do 31. října 2006 podat Komisi zprávu o výsledcích zkoumání. Požadují se informace o obsahu benzo(a)pyrenu a dalších polycyklických aromatických uhlovodících v kakaovém másle, o zdrojích případné kontaminace a o možných způsobech jejího snížení. Tyto informace se použijí pro přezkoumání odchylek pro kakaové máslo uvedených v nařízení (ES) č. 208/2005.

               5.

               Poskytnout informace o všech dalších zkoumáních týkajících se environmentálních zdrojů kontaminace potravin polycyklickými aromatickými uhlovodíky.

      V Bruselu dne 4. února 2005.

            Za Komisi

         Markos KYPRIANOU

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 77, 16.3.2001, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 208/2005 (viz stranu 3 tohoto Úředního věstníku).

      (2)  Pokud je to možné, jsou vítány rovněž nové informace o jiných PAU, než které Vědecký výbor pro potraviny prohlásil za karcinogenní, jestliže mají dopad na lidské zdraví.

      PŘÍLOHA
      Polycyklické aromatické uhlovodíky (PAU) prohlášené Vědeckým výborem pro potraviny (1) za karcinogenní, pro něž se požaduje další zjišťování příslušných obsahů v některých potravinách.

                  benzo(a)anthracen

                  benzo(b)fluoranthen

                  benzo(j)fluoranthen

                  benzo(k)fluoranthen

                  benzo(g,h,i)fluoranthen

                  benzo(a)pyren

                  chrysen

                  cyklopenta(c,d)pyren

                  dibenz(a,h)anthracen

                  dibenzo(a,e)pyren

                  dibenzo(a,h)pyren

                  dibenzo(a,i)pyren

                  dibenzo(a,l)pyren

                  indeno(1,2,3-cd)pyren

                  5-methylchrysen