title: 2011/136/EU: Doporučení Komise ze dne 1. března 2011 o pokynech pro uplatňování pravidel ochrany údajů v systému pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele (CPCS)

text:
               2.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 57/44

         DOPORUČENÍ KOMISE
   ze dne 1. března 2011
   o pokynech pro uplatňování pravidel ochrany údajů v systému pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele (CPCS)
   (2011/136/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Cílem nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele („nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“) (1) je zlepšit spolupráci při vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele na jednotném trhu, zřídit síť vnitrostátních veřejných donucovacích orgánů v rámci celé EU (dále jen „síť pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“) a stanovit rámcové a obecné podmínky, za nichž mají donucovací orgány členských států spolupracovat v zájmu ochrany kolektivních ekonomických zájmů spotřebitelů.

               (2)

               Spolupráce mezi vnitrostátními donucovacími orgány je zásadní pro účinné fungování jednotného trhu a v rámci této sítě pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele může kterýkoli orgán požádat ostatní orgány o pomoc při vyšetřování možného porušování zákonů EU na ochranu zájmů spotřebitele.

               (3)

               Cílem systému pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele (Consumer Protection Cooperation System, dále jen „CPCS“) je veřejným donucovacím orgánům umožnit, aby si vyměňovaly informace o možném porušení zákonů na ochranu zájmů spotřebitele ve stabilním a bezpečném prostředí.

               (4)

               Při výměně informací mezi členskými státy pomocí elektronických prostředků musí být dodržována pravidla týkající se ochrany osobních údajů, která jsou stanovena ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (2) (dále jen „směrnice o ochraně údajů“) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (3) (dále jen „nařízení o ochraně údajů“).

               (5)

               V článku 8 Listiny základních práv Evropské unie je uznáno právo na ochranu údajů. CPCS by měl zajistit, aby byly různé povinnosti a odpovědnosti sdílené mezi Komisí a členskými státy, pokud jde o pravidla ochrany údajů, jednoznačné, aby byly subjektům údajů poskytovány informace a aby byly k dispozici snadno dostupné mechanismy k prosazování jejich práv.

               (6)

               Je vhodné vypracovat pokyny k uplatňování pravidel ochrany údajů v rámci CPCS (dále jen „pokyny“), aby se zajistilo dodržování pravidel ochrany údajů při jejich zpracování prostřednictvím CPCS.

               (7)

               Pracovníci donucovacích orgánů by měli být vybízeni, aby se obrátili na své vnitrostátní orgány pro dohled nad ochranou údajů a vyžádali si pokyny a pomoc, pokud jde o nejlepší způsob uplatňování těchto pokynů v souladu s vnitrostátním právem, a aby v případě potřeby zajistili, že se na vnitrostátní úrovni provádějí postupy pro oznamování a předběžnou kontrolu činností spojených se zpracováváním údajů v rámci CPCS.

               (8)

               Měla by být důrazně doporučena účast na školeních, která Komise pořádá s cílem poskytnout pomoc při uplatňování zmíněných pokynů.

               (9)

               Nejpozději do dvou let od přijetí tohoto doporučení je nutno poskytnout Komisi zpětnou vazbu ohledně uplatňování zmíněných pokynů. Komise by poté měla úroveň ochrany údajů v CPCS dále posoudit a měla by vyhodnotit, zda jsou zapotřebí další nástroje, včetně regulačních opatření.

               (10)

               Je nutno přijmout potřebná opatření s cílem usnadnit zúčastněným stranám a uživatelům CPCS uplatňování zmíněných pokynů. Vnitrostátní orgány pro ochranu údajů a evropský inspektor ochrany údajů by měli pečlivě sledovat vývoj a uplatňování záruk ochrany údajů, pokud jde o CPCS.

               (11)

               Zmíněné pokyny doplňují rozhodnutí Komise 2007/76/ES (4) a berou v úvahu stanovisko pracovní skupiny pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízené podle článku 29 (5) směrnice o ochraně údajů a stanovisko evropského inspektora ochrany údajů (6) zřízeného článkem 41 nařízení o ochraně údajů (dále jen „EIOÚ“),

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   Členské státy by měly dodržovat pokyny stanovené v příloze.

      V Bruselu dne 1. března 2011.

            Za Komisi

         John DALLI

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 364, 9.12.2004, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.

      (3)  Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 32, 6.2.2007, s. 192.

      (5)  Stanovisko č. 6/2007 o problémech ochrany údajů v souvislosti se systémem pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, 01910/2007/EN – WP 130 – přijaté dne 21. září 2007.

      (6)  Stanovisko EIOÚ, ref. č. 2010-0692.

      PŘÍLOHA

         Pokyny k uplatňování pravidel ochrany údajů v systému pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele (CPCS)

      1.   ÚVOD
      Spolupráce mezi vnitrostátními orgány na ochranu spotřebitele je pro řádné fungování vnitřního trhu zásadní, jelikož neexistence účinného vymáhání práva v přeshraničních případech snižuje důvěru spotřebitelů při využívání přeshraničních nabídek, a tudíž jejich důvěru ve vnitřní trh, a vede rovněž k narušení hospodářské soutěže.
      CPCS je nástroj informačních technologií, jenž byl zřízen nařízením o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele a který poskytuje strukturovaný mechanismus pro výměnu informací mezi vnitrostátními orgány na ochranu spotřebitele, jež tvoří síť pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. Kterémukoli orgánu veřejné správy umožňuje požádat ostatní orgány veřejné správy v této síti o pomoc při vyšetřování a řešení možného porušování právních předpisů EU v oblasti ochrany zájmů spotřebitele a při přijímání donucovacích opatření, která mají ukončit nepovolené obchodní praktiky prodejců a dodavatelů, kteří se zaměřují na spotřebitele žijící v jiných zemích EU. Prostřednictvím CPCS se podávají žádosti o informace a uskutečňuje se veškerá komunikace mezi příslušnými orgány veřejné správy týkající se uplatňování nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.
      Cílem nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele je zlepšit vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele na celém vnitřním trhu, a to zřízením sítě vnitrostátních donucovacích orgánů v rámci celé EU, a stanovit podmínky, za nichž členské státy vzájemně spolupracují. V nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele je stanoveno, že tyto výměny informací a žádosti o vzájemnou pomoc mezi vnitrostátními donucovacími orgány je nutno uskutečňovat prostřednictvím určené databáze. CPCS byl proto navržen s cílem usnadnit tuto správní spolupráci a výměnu informací v zájmu vymáhání dodržování zákonů EU na ochranu zájmů spotřebitele.
      Rozsah spolupráce je omezen na porušování právních aktů uvedených v příloze nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, které chrání kolektivní ekonomické zájmy spotřebitelů, uvnitř Společenství.
      2.   OBLAST PŮSOBNOSTI A CÍL TĚCHTO POKYNŮ
      Cílem těchto pokynů je zabývat se hlavním problémem souvisejícím se zajištěním rovnováhy mezi účinnou a účelnou spoluprací mezi příslušnými orgány členských států při vymáhání práva a současně dodržováním základních práv na soukromí a ochranu osobních údajů.
      Osobní údaje jsou ve směrnici o ochraně údajů (1) definovány jako veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné osobě; identifikovatelnou osobou je osoba, kterou lze přímo či nepřímo identifikovat, zejména s odkazem na identifikační číslo nebo na jeden či více zvláštních prvků její fyzické, fyziologické, psychické, ekonomické, kulturní nebo sociální identity.
      Jelikož pracovníci vnitrostátních donucovacích orgánů (pracovníci, kteří vyřizují případy), jež jsou uživateli CPCS, nemusí být vždy odborníky v oblasti ochrany údajů a nemusí si být dostatečně vědomi požadavků na ochranu údajů, které ukládají jejich vnitrostátní právní předpisy týkající se ochrany údajů, je vhodné poskytnout uživatelům CPCS pokyny, v nichž je objasněno fungování CPCS z praktického hlediska ochrany údajů a kde jsou rovněž podrobně uvedena ochranná opatření, která jsou zabudována do systému, a možná rizika spojená s jeho používáním.
      Tyto pokyny by měly pokrýt nejdůležitější záležitosti v oblasti ochrany údajů, které souvisí s CPCS, a poskytnout uživatelsky přívětivé vysvětlení, které mohou využít všichni uživatelé CPCS. Nejedná se však o vyčerpávající analýzu důsledků ochrany údajů v souvislosti s CPCS.
      Důrazně se doporučuje konzultovat rovněž orgány pro ochranu údajů v členských státech s cílem zajistit, aby byly tyto pokyny doplněny specifickými povinnostmi uloženými ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se ochrany údajů. Uživatelé CPCS mohou od těchto vnitrostátních orgánů pro ochranu údajů získat rovněž další pomoc a pokyny v zájmu splnění požadavků na ochranu údajů. Seznam těchto orgánů s kontaktními údaji a adresami internetových stránek je k dispozici na adrese:
      http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/#eu
      Mělo by být zřejmé, že zpracovávání osobních údajů by mělo probíhat v souladu se zvláštními zásadami a podmínkami stanovenými ve směrnici o ochraně údajů. Pracovníci, kteří případy vyřizují, mají podle nařízení právo vyměňovat si prostřednictvím CPCS údaje, včetně osobních údajů, je-li účelem zpracování ukončení porušování zákonů EU na ochranu zájmů spotřebitele, které jsou uvedeny v příloze nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. Před zpracováváním těchto údajů je však nutné zajistit, že jsou dodržovány zásady ochrany údajů a že je zpracovávání údajů nezbytně nutné k dosažení cílů nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.
      Se zřetelem na tuto skutečnost musí pracovníci, kteří případy vyřizují a kteří mají přístup do CPCS, posoudit každý jednotlivý případ, než je možno provést zpracování osobních údajů (2). Cílem těchto pokynů je napomoci pracovníkům, kteří vyřizují případy, při tomto posuzování, a to uvedením některých hlavních zásad ochrany údajů, které je nutno vzít v úvahu.
      Cílem je objasnit rovněž některé složitosti architektury CPCS, co se týká společných činností spojených se zpracováváním údajů a společné správy, a to vymezením úlohy Komise a úlohy příslušných orgánů členských států jakožto „společných správců“ při výměnách údajů v CPCS.
      3.   CPCS – NÁSTROJ INFORMAČNÍCH TECHNOLOGIÍ PRO SPOLUPRÁCI PŘI VYMÁHÁNÍ PRÁVA
      CPCS je nástrojem informačních technologií, který byl navržen a je udržován Komisí ve spolupráci s členskými státy. CPCS má členským státům pomoci při praktickém uplatňování právních předpisů EU v oblasti ochrany zájmů spotřebitele. Je používán sítí pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele složené z orgánů veřejné správy, které byly členskými státy a zeměmi EHP určeny za účelem vzájemné spolupráce a výměny informací při vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele stanovených v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.
      V článku 10 nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele je uvedeno:

         „Komise vede elektronickou databázi, ve které ukládá a zpracovává informace obdržené podle článků 7, 8 a 9. Databáze je přístupná ke konzultaci pouze příslušným orgánům …“

      V čl. 12 odst. 3 nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele se doplňuje:

         „Žádosti o pomoc se podávají a veškeré informace se sdělují písemně na vzorových formulářích a zasílají se elektronicky prostřednictvím databáze vytvořené podle článku 10.“

      CPCS usnadňuje spolupráci a výměny informací, které jsou omezeny na případy, kdy uvnitř Společenství dojde k porušení směrnic a nařízení uvedených v příloze nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, jež se zabývají řadou témat, včetně nekalých obchodních praktik, prodeje na dálku, spotřebitelského úvěru, souborných služeb pro cesty, nepřiměřených smluvních podmínek, dočasného užívání, elektronického obchodu a dalších. CPCS nelze použít k výměně informací v legislativních oblastech, jež nejsou ve zmíněné příloze výslovně uvedeny.
      Příklady:

                  I.

                  Obchodník usazený v Belgii používá při svých obchodech se spotřebiteli, kteří mají bydliště ve Francii, nepřiměřené podmínky v rozporu se směrnicí o nepřiměřených smluvních podmínkách. Orgán na ochranu spotřebitele ve Francii může CPCS využít k předložení žádosti orgánu na ochranu spotřebitele v Belgii, aby vůči tomuto obchodníkovi přijal veškerá nezbytná donucovací opatření, která jsou dostupná v Belgii, s cílem neprodleně ukončit protiprávní jednání uvnitř Společenství.

                  II.

                  Orgán na ochranu spotřebitele v Dánsku obdrží stížnosti, že určité internetové stránky používají podvodné a klamavé obchodní praktiky na úkor spotřebitelů. Internetové stránky jsou hostovány ve Švédsku. Dánský orgán na ochranu spotřebitele potřebuje informace týkající se těchto internetových stránek. Může proto využít CPCS, aby si tyto informace vyžádal u švédského orgánu na ochranu spotřebitele, který je povinen požadované informace poskytnout.

            Informace jsou zasílány členskými státy, jsou uchovávány v CPCS, přístup k nim mají členské státy, jimž byly informace určeny, a jsou vymazány Komisí (3). CPCS se používá jako úložiště informací a jako prostředek k výměně informací prostřednictvím účinného a bezpečného komunikačního systému.
      Z hlediska ochrany údajů vytváří zřízení takovéto databáze vždy určitá rizika pro základní právo na ochranu osobních údajů: sdílení více údajů, než je nezbytně nutné pro účely účinné spolupráce, ponechání údajů, které již měly být vymazány, a uchovávání údajů, které již nejsou přesné či jsou nesprávné, a nezajištění ochrany práv subjektů údajů a povinností správců údajů. Je proto nutné se těmito riziky zabývat a zajistit, aby byli uživatelé CPCS náležitě informováni a školeni v pravidlech ochrany údajů a byli schopni zajistit dodržování platných právních předpisů týkajících se ochrany údajů.
      4.   PRÁVNÍ A DOHLEDOVÝ RÁMEC PRO OCHRANU ÚDAJŮ
      Evropská unie má pevně stanovený právní rámec pro ochranu údajů od roku 1995: směrnici o ochraně údajů (4), která upravuje zpracovávání osobních údajů členskými státy, a nařízení o ochraně údajů (5), které upravuje zpracovávání osobních údajů orgány a institucemi Evropské unie. Uplatňování právních předpisů týkajících se ochrany údajů v současné době závisí na tom, kdo je zúčastněnou stranou nebo uživatelem CPCS.
      Činnosti Komise spojené se zpracováváním údajů se řídí nařízením o ochraně údajů a činnosti pracovníků v příslušných vnitrostátních donucovacích orgánech, kteří případy vyřizují, spojené se zpracováváním údajů jsou upraveny vnitrostátními právními předpisy k provedení směrnice o ochraně údajů.
      Komise a určené příslušné orgány (jako společní správci) jsou jakožto dva hlavní uživatelé, kteří hrají v CPCS zvláštní úlohu, povinny oznamovat a předkládat své činnosti spojené se zpracováváním údajů k předběžné kontrole příslušným orgánům dohledu a zajistit soulad s pravidly ochrany údajů. Vnitrostátní předpisy, jimiž se provádí směrnice o ochraně údajů, však mohou stanovit výjimky z požadavků jak na oznamování, tak na předběžné schválení.
      Harmonizace právních předpisů týkajících se ochrany údajů měla zajistit vysokou úroveň ochrany údajů a zaručit základní práva fyzických osob a současně umožnit volný pohyb osobních údajů mezi členskými státy. Vzhledem ke skutečnosti, že vnitrostátní prováděcí opatření mohou mít za následek odlišná pravidla, uživatelům CPCS se důrazně doporučuje, aby v zájmu zajištění souladu s pravidly ochrany údajů tyto pokyny projednali se svými vnitrostátními orgány pro ochranu údajů, jelikož pravidla se mohou lišit, pokud jde např. o informace, které mají být poskytovány fyzickým osobám, nebo o povinnost oznámit určité činnosti spojené se zpracováváním údajů orgánům pro ochranu údajů.
      Důležitým znakem právního rámce EU pro ochranu údajů je dohled ze strany nezávislých orgánů pro ochranu údajů. Občané mají právo podat u těchto orgánů stížnosti a bezodkladně řešit své obavy v souvislosti s ochranou údajů mimosoudní cestou. Na zpracovávání osobních údajů na vnitrostátní úrovni dohlížejí vnitrostátní orgány pro ochranu údajů a na zpracovávání osobních údajů evropskými orgány dohlíží evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) (6). Komise proto podléhá dohledu ze strany EIOÚ a ostatní uživatelé CPCS dohledu ze strany vnitrostátních orgánů pro ochranu údajů.
      5.   KDO JE KDO V CPCS? – OTÁZKA SPOLEČNÉ SPRÁVY
      CPCS je jednoznačným příkladem společných činností spojených se zpracováváním údajů a společné správy. Ačkoliv osobní údaje shromažďují, zaznamenávají, zveřejňují a vzájemně si je vyměňují pouze příslušné orgány v členských státech, Komise odpovídá za uchovávání a výmaz těchto údajů na svých serverech. Komise nemá k těmto osobním údajům přístup, je však považována za správce systému a jeho provozovatele.
      Rozdělení jednotlivých úkolů a odpovědností mezi Komisi a členské státy lze proto shrnout následovně:

                  —

                  Každý příslušný orgán je správcem údajů s ohledem na vlastní činnosti spojené se zpracováváním údajů.

                  —

                  Komise není uživatelem, nýbrž provozovatelem systému a odpovídá především za údržbu a bezpečnost architektury systému. Komise však má přístup rovněž k upozorněním, zpětným informacím a ostatním údajům souvisejícím s daným případem (7). Tento přístup má Komise proto, aby mohla monitorovat uplatňování nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele a také předpisů na ochranu spotřebitelů uvedených v příloze nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele a shromažďovat statistické informace související s těmito povinnostmi. Komise však nemá přístup k informacím obsaženým v žádostech o vzájemnou pomoc a donucovací opatření, jelikož tyto jsou určeny pouze příslušným orgánům členských států, které se zabývají konkrétním dotyčným případem. Nařízení o ochraně údajů však nestanoví možnost, aby Komise mohla pomáhat příslušným orgánům v případě určitých sporů (8) a aby byla přizvána k účasti na koordinovaném šetření týkajícím se více než dvou členských států (9).

                  —

                  Zúčastněné strany CPCS sdílejí odpovědnost za zákonnost zpracovávání, poskytování informací a udělování práva na přístup, námitku a opravu.

                  —

                  Komise i příslušné orgány ve funkci správců odpovídají individuálně za zajištění toho, aby byla pravidla týkající se jejich činností spojených se zpracováváním údajů slučitelná s pravidly ochrany údajů.

            6.   ZÚČASTNĚNÉ STRANY A UŽIVATELÉ CPCS
      V rámci CPCS existují různé profily pro přístup: přístup k databázi je omezený a je přidělen pouze určenému pracovníkovi příslušného orgánu (ověřený uživatel), přičemž tento přístup je nepřenosný. Žádostem o přístup do CPCS lze vyhovět pouze v případě pracovníků, které příslušné orgány členských států oznámily Komisi. Pro vstup do systému je zapotřebí přihlašovací jméno a heslo, které lze získat u ústředního styčného úřadu.
      Úplný přístup k veškerým informacím, které byly v daném případě vyměněny, včetně všech příloh ve spisu CPCS, mají pouze uživatelé v dožádaném a dožadujícím příslušném orgánu. Ústřední styčné úřady si mohou přečíst pouze hlavní informace o případu, aby mohly určit příslušný orgán, jemuž je nutno žádost postoupit. Nemohou si přečíst důvěrné dokumenty přiložené k žádosti nebo upozornění.
      V případech týkajících se vymáhání práva jsou obecné informace sdíleny mezi uživateli ve všech příslušných orgánech, které byly oznámeny jako příslušné pro porušené právní akty. To se uskutečňuje prostřednictvím oznámení. Tato oznámení by měla obsahovat podrobný popis případu a neměly by v nich být uvedeny osobní údaje. Existují však výjimky, jako např. jméno prodejce či dodavatele (jedná-li se o fyzickou osobu).
      Komise nemá přístup k žádostem o informace a donucovací opatření či důvěrným dokumentům, dostává však oznámení a upozornění.
      7.   ZÁSADY OCHRANY ÚDAJŮ VZTAHUJÍCÍ SE NA VÝMĚNY INFORMACÍ
      Zpracovávání osobních údajů uživateli CPCS v členských státech se může uskutečnit pouze za podmínek a v souladu se zásadami, jež jsou stanoveny ve směrnici o ochraně údajů. Správce údajů odpovídá za zajištění toho, že při zpracovávání osobních údajů v CPCS jsou dodržovány zásady ochrany údajů.
      Je třeba rovněž zmínit, že se na CPCS vztahují pravidla týkající se důvěrnosti údajů i ochrany údajů. Pravidla týkající se důvěrnosti údajů a profesního tajemství se mohou vztahovat na údaje obecně, zatímco pravidla ochrany údajů jsou omezena na osobní údaje.
      Je důležité mít na paměti, že uživatelé CPCS v členských státech odpovídají za mnoho jiných činností spojených se zpracováváním údajů a nemusí být odborníky v oblasti ochrany údajů. Dodržování pravidel ochrany údajů v CPCS nesmí být zbytečně složité, ani představovat nadměrnou administrativní zátěž. Nemusí se rovněž jednat o univerzální systém. Tyto pokyny představují doporučení týkající se zacházení s osobními údaji a je nutno připomenout, že ne všechny údaje, které jsou v rámci CPCS vyměňovány, jsou osobními údaji.
      Před každým odesláním informací do CPCS musí pracovníci donucovacích orgánů posoudit, zda jsou osobní údaje, které mají být zaslány, nezbytně nutné k dosažení účelů účinné spolupráce, a rovněž uvážit, komu osobní údaje zasílají. Pracovník donucovacího orgánu se musí sám sebe zeptat, zda příjemce tyto informace skutečně potřebuje pro účely upozornění nebo žádosti o vzájemnou pomoc.
      Níže uvedený seznam základních zásad ochrany údajů má pracovníkům donucovacích orgánů, kteří mají přístup do CPCS, pomoci při provádění posouzení v každém jednotlivém případě, zda jsou dodržována pravidla ochrany údajů související se zpracováváním osobních údajů, a to pokaždé, když osobní údaje zpracovávají v systému. Pracovníci donucovacích orgánů by měli mít rovněž na paměti, že na vnitrostátní úrovni mohou existovat výjimky a omezení týkající se uplatňování zásad ochrany údajů, jež jsou uvedeny níže, a doporučuje se, aby své vnitrostátní orgány pro ochranu údajů konzultovali (10).

         Jaké zásady ochrany údajů je třeba dodržovat?

      Obecné zásady týkající se ochrany údajů, jež je nutno mít na paměti před zpracováním osobních údajů, byly převzaty ze směrnice o ochraně údajů. Jelikož tato směrnice byla provedena do vnitrostátního práva, pracovníkům, kteří případy vyřizují, se připomíná, aby konzultovali své vnitrostátní orgány pro dohled nad ochranou údajů, pokud jde o uplatňování níže uvedených zásad, a doporučuje se, aby ověřili, zda se na uplatňování těchto zásad nevztahují případné výjimky nebo omezení.

         Zásada transparentnosti

      Podle směrnice o ochraně údajů má subjekt údajů právo být informován, jsou-li zpracovávány jeho osobní údaje. Správce údajů musí předložit svůj název a adresu, účel zpracování údajů, příjemce údajů a veškeré další informace požadované k zajištění korektního zpracování údajů (11).
      Údaje lze zpracovávat pouze za těchto okolností (12):

                  —

                  dal-li subjekt údajů ke zpracování souhlas,

                  —

                  je-li zpracování údajů nezbytné k plnění smlouvy nebo k jejímu uzavření,

                  —

                  je-li zpracování údajů nezbytné k dodržení právní povinnosti,

                  —

                  je-li zpracování údajů nezbytné k ochraně nezbytných zájmů subjektu údajů,

                  —

                  je-li zpracování údajů nezbytné k provedení úkolu ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce nebo třetí osoba, které jsou údaje sdělovány,

                  —

                  je-li zpracování údajů nezbytné pro uskutečnění oprávněných zájmů správce nebo třetí osoby či osob, kterým jsou údaje sdělovány.

         Zásada zákonnosti a korektnosti

      Osobní údaje nelze shromažďovat nekorektním či nezákonným způsobem, ani je používat pro účely, které nejsou v souladu s účely stanovenými v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. Aby bylo zpracování zákonné, musí pracovníci, kteří případy vyřizují, zajistit, že mají jednoznačné důvody pro zpracování. Zpracování musí být prováděno za specifickými, jednoznačnými a zákonnými účely a nelze k němu přistoupit v rozporu s těmito účely (13). Tyto důvody mohou být stanoveny pouze v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.
      Aby bylo zpracování korektní, musí být subjekty údajů informovány o účelech, pro něž mají být jejich údaje zpracovávány, a o existenci práva na přístup, opravu a námitku.

         Zásada přiměřenosti a přesnosti a lhůty pro uchovávání údajů

      Informace musí být přiměřené, podstatné a nepřesahující míru s ohledem na účely, pro které jsou shromažďovány a/nebo dále zpracovávány. Údaje musí být přesné a aktuální, je-li to nezbytné; musí být přijata veškerá rozumná opatření, aby nepřesné nebo neúplné údaje s ohledem na účely, pro které byly shromažďovány nebo dále zpracovávány, byly vymazány nebo opraveny; osobní údaje musí být uchovávány ve formě, jež neumožňuje identifikaci subjektů údajů déle, než je nutné pro účely, pro něž byly údaje shromážděny nebo zpracovány. Je třeba vytvořit vhodná ochranná opatření pro osobní údaje, jež jsou uchovávány delší dobu k historickému, statistickému nebo vědeckému využití.
      Pracovníci, kteří případy vyřizují, musí posoudit, zda informace, které zpracovávají, jsou nezbytně nutné pro účely, jichž má být dosaženo.

         Zásada omezení účelu

      Osobní údaje musí být shromažďovány pro stanovené účely, výslovně vyjádřené a legitimní, a nesmějí být dále zpracovávány způsobem neslučitelným s účely, na něž je subjekt údajů upozorněn. Pracovníci, kteří případy vyřizují, by měli zpracovávat osobní údaje pouze v případě, existuje-li jednoznačný účel zpracování, tj.: v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele existují právní důvody pro předání údajů.

         Právo na přístup

      Podle směrnice o ochraně údajů (14) mají subjekty údajů právo být informovány o zpracovávání svých osobních údajů, o účelech zpracovávání, o příjemcích údajů a o svých zvláštních právech, tj. právu na informace a opravu. Subjekt údajů má právo na přístup ke všem svým údajům, jež jsou zpracovávány. Subjekt údajů má rovněž právo požádat o opravu, výmaz nebo blokování neúplných nebo nepřesných údajů nebo údajů, jež nebyly zpracovány v souladu s pravidly ochrany údajů (15).

         Citlivé údaje

      Je zakázáno zpracovávání údajů, které odhalují rasový či etnický původ, politické názory, náboženské nebo filozofické přesvědčení, odborovou příslušnost, údajů týkajících se zdraví, sexuálního života, protiprávního jednání a rozsudků v trestních věcech. Směrnice o ochraně údajů (16) však stanoví určité výjimky z tohoto pravidla, kdy mohou být citlivé údaje za stanovených podmínek zpracovávány (17). Jelikož se uživatelé CPCS mohou ocitnout v situaci, kdy nakládají s citlivými údaji (18), doporučuje se přistupovat k citlivým údajům obezřetně. Uživatelům CPCS se doporučuje, aby se obrátili na svůj vnitrostátní orgán pro ochranu údajů a zjistili, zda se na zpracovávání citlivých údajů vztahují výjimky.

         Výjimky

      V souvislosti s předcházením trestným činům a jejich vyšetřováním, odhalováním a stíháním stanoví směrnice o ochraně údajů možnost některých výjimek. Pracovníkům, kteří případy vyřizují, se doporučuje prostudovat vnitrostátní právní předpisy, aby posoudili, zda jsou takovéto výjimky možné a v jakém rozsahu (19). Mají-li být použity výjimky, doporučuje se, aby byly jednoznačně uvedeny v prohlášení každého příslušného orgánu o ochraně osobních údajů.

         Uplatňování zásad ochrany údajů

      Uplatňování těchto zásad ochrany údajů na fungování CPCS vede k těmto doporučením:

                  1.

                  Používání CPCS by mělo být důsledně omezeno na účely stanovené v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. V čl. 13 odst. 1 nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele se uvádí, že sdělené informace lze použít pouze pro účely zajišťování souladu se zákony na ochranu zájmů spotřebitelů. Tyto zákony jsou uvedeny v příloze zmíněného nařízení.

                  2.

                  Doporučuje se, aby pracovníci donucovacích orgánů používali informace získané na základě žádosti o vzájemnou pomoc či upozornění pouze pro účely související s daným případem a za přísného dodržení zákonných požadavků na ochranu údajů a aby předem posoudili, zda je třeba zpracovávat údaje v rámci šetření, které je prováděno v zájmu široké veřejnosti.

                  3.

                  Při předávání údajů posoudí pracovníci donucovacích orgánů v každém jednotlivém případě to, kdo by měl být příjemcem informací, jež mají být zpracovávány.

                  4.

                  Uživatelé CPCS by měli pečlivě zvolit otázky uvedené v žádosti o vzájemnou pomoc a nevyžadovat více údajů, než je nezbytné. Jedná se nejen o otázku dodržování zásad pro kvalitu údajů, nýbrž rovněž o záležitost související se snižováním administrativní zátěže.

                  5.

                  Směrnice o ochraně údajů (20) vyžaduje, aby byly osobní údaje přesné a aktualizované. Doporučuje se, aby k zajištění přesnosti údajů uložených v CPCS přispíval příslušný orgán, který informace poskytl. V CPCS byly jako další funkce přidány zprávy ve vyskakovacích oknech, které pracovníkům, kteří případy vyřizují, pravidelně připomínají, aby ověřili, zda jsou osobní údaje přesné a aktualizované.

                  6.

                  Praktickým způsobem, jak subjekty údajů informovat o jejich právech, je využití podrobného prohlášení o ochraně údajů na internetových stránkách. Doporučuje se, aby každý příslušný orgán na svých internetových stránkách uvedl prohlášení o ochraně údajů. Každé prohlášení o ochraně údajů by mělo splňovat informační povinnosti stanovené ve směrnici o ochraně údajů, obsahovat odkaz na internetové stránky s prohlášením Komise o ochraně údajů a uvádět rovněž další informace, včetně kontaktních údajů dotyčného příslušného orgánu, jakož i případná vnitrostátní omezení týkající se práva na přístup nebo informace. Všichni dotčení správci údajů odpovídají za zajištění toho, aby byla zveřejněna prohlášení o ochraně údajů.

                  7.

                  Subjekt údajů může požádat o přístup, opravu a výmaz svých osobních údajů z více než jednoho zdroje. Ačkoliv každý příslušný orgán jakožto správce údajů odpovídá za vlastní činnosti spojené se zpracováváním údajů, mělo by se přistoupit ke koordinované reakci na žádosti týkající se přeshraničních případů. Doporučuje se, aby v těchto případech příslušné orgány o obdržení žádosti informovaly ostatní dotčené příslušné orgány.
                  Jestliže se příslušný orgán domnívá, že by vyhovění žádosti mohlo ovlivnit postup vyšetřování nebo vymáhání práva, který provádějí jiné příslušné orgány, měl by si první orgán dříve, než žádosti vyhoví, vyžádat stanovisko druhého orgánu.
                  Subjekt údajů se může se svou žádostí obrátit rovněž na Komisi. Komise může vyhovět pouze žádosti o údaje, k nimž má přístup. Po přijetí žádosti by Komise měla konzultovat příslušný orgán, který informace poskytl. Nejsou-li vzneseny žádné námitky, nebo pokud příslušný orgán nereaguje v přiměřené lhůtě, může Komise rozhodnout, zda žádosti vyhoví či nevyhoví, na základě nařízení o ochraně údajů. Komise by si měla vyžádat rovněž stanovisko příslušných orgánů, jejichž vyšetřovací činnosti nebo činnosti vymáhání práva mohou být ohroženy, bude-li žádosti vyhověno. Komise by měla přezkoumat, zda by takové výměny usnadnilo, kdyby byly do CPCS doplněny některé technické funkce.

                  8.

                  V rozhodnutí 2007/76/ES, kterým se provádí nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, je stanoveno, že v rámci CPCS budou vytvořeny kolonky pro jména ředitelů společností. Pracovníci donucovacích orgánů musí posoudit, zda je uvedení tohoto typu osobních údajů nezbytné pro vyřešení případu. Před každým odesláním informací do CPCS a před zasláním upozornění nebo žádosti o vzájemnou pomoc jinému příslušnému orgánu je třeba v každém jednotlivém případě posoudit, zda je nezbytné ve vyhrazené kolonce uvést jméno ředitele společnosti.

                  9.

                  Rozhodnutí 2007/76/ES, kterým se provádí nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, vyžaduje, aby příslušný orgán, který odesílá žádosti o informace nebo donucovací opatření či upozornění, uvedl, zda je nutno s informacemi nakládat jako s důvěrnými. Učiní tak v každém jednotlivém případě. Obdobně musí dožádaný orgán při poskytnutí informací uvést, zda se má s informacemi zacházet jako s důvěrnými. CPCS obsahuje implicitní funkci, pomocí níž musí uživatelé CPCS výslovně povolit přístup k dokumentům, a to kliknutím na příznak pro důvěrné údaje.

            8.   CPCS A OCHRANA ÚDAJŮ

         Prostředí příznivé pro ochranu údajů

      CPCS byl vytvořen s přihlédnutím k požadavkům právních předpisů v oblasti ochrany údajů:

                  —

                  CPCS používá s-TESTA, což jsou zabezpečené transevropské služby pro telematiku mezi správními orgány. Nabízejí řízenou, spolehlivou a bezpečnou celoevropskou komunikační platformu pro evropské a vnitrostátní správní orgány. Síť s-TESTA je založena na jednoúčelové uzavřené infrastruktuře zcela oddělené od internetu. Struktura systému obsahuje vhodná bezpečnostní opatření, jež mají zajistit co nejlepší ochranu sítě. Síť podléhá bezpečnostní akreditaci, čímž je zaručeno, že je schopná přenášet tajné informace na úrovni „EU Restricted“.

                  —

                  Byla zavedena řada technických funkcí: zabezpečená a osobní hesla pro oznámené příslušné pracovníky v určených orgánech, používání bezpečné sítě s-TESTA, zprávy ve vyskakovacích oknech, které pracovníkům, kteří případy vyřizují, připomínají, že při zpracovávání osobních údajů musí vzít v úvahu pravidla ochrany údajů, vytváření různých uživatelských profilů, které přístup k informacím upravují v závislosti na úloze uživatelů (příslušný orgán, ústřední styčný orgán nebo Komise), možnost omezit přístup k dokumentům tím, že jsou označeny jako důvěrné, a zpráva na domovské stránce CPCS, která upozorňuje na pravidla ochrany údajů.

                  —

                  Prováděcí pravidla (21), která zahrnují hlavní aspekty k zajištění dodržování ochrany údajů: jednoznačná pravidla pro výmaz (které informace; jak a kdy údaje vymazat); zásady, které upřesňují druhy přístupu k informacím (úplný přístup mají pouze přímo dotčené příslušné orgány a ostatní mají přístup pouze k obecným informacím).

                  —

                  Provozní pokyny (22), které blíže objasňují, co je nutno uvážit při vyplňování jednotlivých kolonek a uplatňování těchto pokynů (23).

                  —

                  Roční přezkumy s cílem zajistit, aby příslušné orgány ověřovaly přesnost osobních údajů (plánuje se označování, dosud však není zavedeno) a rovněž aby byly případy uzavřeny a/nebo vymazány, jak je stanoveno v pravidlech, k zajištění toho, aby se na tyto případy nezapomnělo. Komise bude se členskými státy pravidelně pořádat systematické posuzování jednotlivých případů, jež byly otevřeny podstatně déle, než průměrnou dobu pro řešení případů.

                  —

                  Automatický výmaz případů týkajících se vzájemné pomoci 5 let po uzavření případu, jak se vyžaduje v nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

                  —

                  CPCS je vyvíjejícím se nástrojem informačních technologií, který má být příznivý pro ochranu údajů. Do architektury systému již bylo zabudováno mnoho ochranných funkcí, jak bylo popsáno výše. V případě potřeby hodlá Komise vyvinout další zlepšení.

         Některé dodatečné pokyny

         Jak dlouho by měl být případ uložen a kdy by měl uzavřen a vymazán?

      Informace z CPCS může vymazat pouze Komise (24), která tak obvykle činí na žádost příslušného orgánu. V takovéto žádosti musí příslušný orgán uvést důvody pro výmaz. Jedinou výjimkou jsou žádosti o donucovací opatření. Tyto žádosti Komise automaticky vymaže 5 let po uzavření případu dožadujícím orgánem.
      Pravidla s danými lhůtami byla stanovena s cílem zajistit výmaz údajů, které již nejsou zapotřebí, nepřesných údajů, údajů, které se ukázaly jako nepodložené, a/nebo údajů, jež byly uloženy po maximální stanovenou dobu uchovávání.

         Proč je doba uchovávání údajů stanovena na 5 let?

      Doba uchovávání má usnadnit spolupráci mezi orgány veřejné správy příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitelů při řešení protiprávního jednání uvnitř Společenství a přispět k bezproblémovému fungování vnitřního trhu, kvalitnímu a jednotnému vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitelů, sledování ochrany ekonomických zájmů spotřebitelů a k zvýšení úrovně a jednotnosti při vymáhání práva. Během doby uchovávání údajů mohou ověření uživatelé – úředníci donucovacích orgánů pracující pro příslušný orgán, který se případem původně zabýval, nahlédnout do spisu, a stanovit tak souvislost s potenciálně se opakujícími případy protiprávního jednání, která pomůže lepšímu a účinnějšímu vymáhání práva.

         Jaké informace lze zahrnout do diskusního fóra?

      K CPCS je připojeno diskusní fórum, které představuje nástroj určený pro výměnu informací ohledně záležitostí, jako jsou nové donucovací pravomoci a osvědčené postupy. Diskusní fórum, přestože jej pracovníci donucovacích orgánů nevyužívají často, by obecně nemělo sloužit k výměně údajů souvisejících s případem a nemělo by odkazovat na osobní údaje.

         Jaký druh údajů lze zahrnout do stručných shrnutí a přiložených dokumentů?

      V rozhodnutí 2007/76/ES, kterým se provádí nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, je pro upozornění a žádosti o informace a donucovací opatření stanovena kolonka „přiložené dokumenty“. Stručná shrnutí jsou kolonky, v nichž je nutno uvést popis protiprávního jednání. Doporučuje se, aby do stručných shrnutí nebyly zahrnuty osobní údaje, jelikož účelem těchto kolonek je obecný popis protiprávního jednání. Osobní údaje v přiložených dokumentech, které nejsou naprosto nezbytné, by měly být začerněny nebo odstraněny.

         Co se rozumí „důvodným podezřením“, že došlo k protiprávnímu jednání?

      Důvodné podezření je nutno vykládat v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Doporučuje se však, aby podezření na protiprávní jednání byla do CPCS zařazena pouze tehdy, existují-li na podporu daného případu určité důkazy o protiprávním jednání nebo o pravděpodobném protiprávním jednání.

         Jak postupovat v případě předávání do třetích zemí?

      Nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele (25) stanoví, že informace sdělené podle tohoto nařízení může členský stát, který má dvoustrannou dohodu o pomoci, rovněž sdělit orgánu třetí země, dá-li k tomu souhlas příslušný orgán, který informace původně poskytl, a jsou-li splněny předpisy o ochraně údajů.
      Dokud Evropská unie neuzavře mezinárodní dohodu o ujednáních o vzájemné spolupráci (26) se třetí zemí, doporučuje se, aby jakékoli dvoustranné dohody o pomoci uzavřené s dotčenou třetí zemí stanovily přiměřená opatření na ochranu údajů a aby byly oznámeny příslušným orgánům pro dohled nad ochranou údajů, aby bylo možno provést předběžnou kontrolu, s výjimkou situace, kdy Komise zjistí, že třetí země zaručuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů přenášených z Unie v souladu s článkem 25 směrnice o ochraně údajů.

         (1)  Ustanovení čl. 2 písm. a).

         (2)  Je nutno uvést, že zásady ochrany údajů se vztahují na údaje uchovávané v elektronické i papírové podobě.

         (3)  Pokud jde o zvláštní pravidla týkající se výmazu údajů: viz rozhodnutí 2007/76/ES a „Síť pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele: provozní příručka“.

         (4)  Směrnice 95/46/ES.

         (5)  Nařízení (ES) č. 45/2001.

         (6)  http://www.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS.

         (7)  Články 8, 9 a 15 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

         (8)  Ustanovení čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

         (9)  Článek 9 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

         (10)  Ustanovení čl. 11 odst. 2 a článku 13 směrnice 95/46/ES.

         (11)  Články 10 a 11 směrnice 95/46/ES.

         (12)  Článek 7 směrnice 95/46/ES.

         (13)  Ustanovení čl. 6.1 písm. b) směrnice 95/46/ES.

         (14)  Články 10, 11 a 12 směrnice 95/46/ES.

         (15)  Článek 12 směrnice 95/46/ES.

         (16)  Ustanovení čl. 8 odst. 2 směrnice 95/46/ES.

         (17)  Článek 8 směrnice 95/46/ES.

         (18)  Kapitola 4 přílohy rozhodnutí 2007/76/ES.

         (19)  Stanovisko č. 6/2007 o problémech ochrany údajů v souvislosti se systémem pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, 01910/2007/EN – WP 130 – přijaté dne 21. září 2007, s. 24–26.

         (20)  Ustanovení čl. 6.1 písm. d) směrnice 95/46/ES.

         (21)  Rozhodnutí 2007/76/ES.

         (22)  Síť pro spolupráci na ochranu spotřebitele: provozní pokyny – schváleny výborem pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele dne 8. června 2010.

         (23)  Obsah těchto pokynů bude začleněn do budoucích školení týkajících se CPCS.

         (24)  Článek 10 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele a kapitola 2 přílohy rozhodnutí 2007/76/ES, kterým se provádí nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

         (25)  Ustanovení čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

         (26)  Článek 18 nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.


title: Doporučení Evropské centrální banky ze dne 23. srpna 2010 Radě Evropské unie o externím auditorovi Banca d’Italia (ECB/2010/11)

text:
               28.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/1

         DOPORUČENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
   ze dne 23. srpna 2010
   Radě Evropské unie o externím auditorovi Banca d’Italia
   (ECB/2010/11)
   2010/C 233/01
   RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
   s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.

               (2)

               Mandát stávajícího externího auditora Banca d’Italia skončil po provedení auditu za účetní rok 2009. Je proto nezbytné jmenovat externího auditora od účetního roku 2010.

               (3)

               Banca d’Italia vybrala za svého externího auditora pro účetní roky 2010 až 2015 společnost PricewaterhouseCoopers SpA,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   Doporučuje se, aby společnost PricewaterhouseCoopers SpA byla jmenována externím auditorem Banca d’Italia pro účetní roky 2010 až 2015.

      Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 23. srpna 2010.

            prezident ECB

         Jean-Claude TRICHET


title: Doporučení Komise ze dne 30. května 2008 o opatřeních na snižování rizik pro látky oxid chromový, dichroman amonný a dichroman draselný (oznámeno pod číslem K(2008) 2326) (Text s významem pro EHP)

text:
               18.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 158/65

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 30. května 2008
   o opatřeních na snižování rizik pro látky oxid chromový, dichroman amonný a dichroman draselný
   (oznámeno pod číslem K(2008) 2326)
   (Text s významem pro EHP)
   (2008/455/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek (1), a zejména na čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V rámci nařízení (EHS) č. 793/93 byly jako prioritní látky pro hodnocení v souladu s nařízením Komise (ES) č. 143/97 ze dne 27. ledna 1997, které se týká třetího seznamu prioritních látek ve smyslu nařízení (EHS) č. 793/93 (2), určeny následující látky:

                           —

                           oxid chromový,

                           —

                           dichroman amonný,

                           —

                           dichroman draselný.

               (2)

               Členský stát zpravodaj určený v souladu s uvedeným nařízením dokončil pro tyto látky hodnocení rizik s ohledem na člověka a životní prostředí v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1488/94 ze dne 28. června 1994, kterým se stanoví zásady hodnocení rizik existujících látek pro člověka a životní prostředí (3) a navrhl strategii omezování těchto rizik v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 793/93.

               (3)

               Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí (SCTEE) byl konzultován a vydal stanoviska týkající se hodnocení rizik prováděná zpravodajem. Stanoviska byla zveřejněna na internetových stránkách uvedeného vědeckého výboru.

               (4)

               Výsledky hodnocení rizik a další výsledky strategií omezování těchto rizik jsou uvedeny v odpovídajícím sdělení Komise (4).

               (5)

               Na základě uvedeného hodnocení je vhodné doporučit pro některé látky určitá opatření na snižování rizik.

               (6)

               Opatření na snižování rizik doporučená pro pracovníky by měla být zohledněna v rámci právních předpisů na ochranu pracovníků, u nichž se má za to, že poskytují odpovídající rámec pro omezení rizik příslušných látek v potřebném rozsahu.

               (7)

               Opatření na snižování rizik stanovená v tomto doporučení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 793/93,

         DOPORUČUJE:
   ODDÍL 1
   OXID CHROMOVÝ

         (č. CAS 1333-82-0; č. Einecs 215-607-8)

   DICHROMAN AMONNÝ

         (č. CAS 7789-09-05; č. Einecs 232-143-1)

   DICHROMAN DRASELNÝ

         (č. CAS 7778-50-9; č. Einecs 231-906-6)

   Opatření na snižování rizik pro pracovníky (1) a životní prostředí (2, 3, 4, 5, 6)

               1)

               Zaměstnavatelé, kteří používají sloučeniny šestivazného chromu při výrobě pigmentů a barviv, při formulaci prostředků k povrchové úpravě kovů, při elektrolytickém pokovování a jako mořidla při barvení vlny, by měli vzít na vědomí veškeré zvláštní pokyny pro dané odvětví vypracované na vnitrostátní úrovni a založené na nezávazných praktických pokynech, které lze získat od Komise, podle čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 98/24/ES (5).

               2)

               Příslušné orgány v dotyčných členských státech by měly v povoleních vydávaných podle směrnice Rady 2008/1/ES (6) stanovit podmínky, mezní hodnoty emisí či rovnocenné parametry nebo technická opatření týkající se sloučenin šestivazného chromu, aby byla dotyčná zařízení provozována v souladu s nejlepšími dostupnými technikami (dále jen „BAT“) se zřetelem k technickým charakteristikám dotyčných zařízení, k jejich zeměpisné poloze a k podmínkám životního prostředí v místě, kde se zařízení nacházejí.

               3)

               Členské státy by měly pečlivě sledovat zavádění BAT, pokud jde o sloučeniny šestivazného chromu, a oznámit veškerý důležitý vývoj Komisi v rámci výměny informací o BAT.

               4)

               Místní emise do životního prostředí by se v případě potřeby měly řídit vnitrostátními pravidly, aby se zajistilo, že nevznikne žádné riziko pro životní prostředí.

               5)

               Zejména s ohledem na vnitropodnikovou redukci sloučenin Cr(VI) na soli Cr(III) pro koželužský průmysl v závodech na vydělávání kůží a kožešin se doporučuje, aby do příští změny dokumentu BREF pro závody na vydělávání kůží a kožešin byly zahrnuty odpovídající odkazy, které stanoví, že vnitropodniková redukce sloučenin Cr(VI) k výrobě solí Cr(III) pro koželužský průmysl by neměla být považována za BAT.

               6)

               Pro vodní útvary, u nichž emise Cr(VI) mohou způsobit riziko, by příslušný členský stát nebo státy měly stanovit normy kvality životního prostředí a vnitrostátní opatření na snížení znečištění, jejichž prostřednictvím má být norem kvality životního prostředí dosaženo v roce 2015 v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (7).

         ODDÍL 2
   URČENÍ

               7)

               Toto doporučení je určeno všem odvětvím, která uvedené látky dovážejí, vyrábějí, přepravují, skladují, formulují do podoby přípravků či jinak zpracovávají, používají, likvidují či regenerují, a členským státům.

      V Bruselu dne 30. května 2008.

            Za Komisi

         Stavros DIMAS

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 84, 5.4.1993, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  Úř. věst. L 25, 28.1.1997, s. 13.

      (3)  Úř. věst. L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  Úř. věst. C 152, 18.6.2008, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 131, 5.5.1998, s. 11. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/30/ES (Úř. věst. L 165, 27.6.2007, s. 21).

      (6)  Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 8.

      (7)  Úř. věst. L 327, 22.12.2000, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2008/32/ES (Úř. věst. L 81, 20.3.2008, s. 60).


title: Doporučení Rady ze dne  14. března 2006  o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (7. ERF) za rozpočtový rok 2004

text:
               18.3.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 81/10

      DOPORUČENÍ RADY

   ze dne 14. března 2006
   o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (7. ERF) za rozpočtový rok 2004
   (2006/221/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na čtvrtou úmluvu AKT–ES, podepsanou v Lomé dne 15. prosince 1989, ve znění dohody podepsané na Mauriciu dne 4. listopadu 1995,
   s ohledem na interní dohodu 91/401/EHS o financování a správě pomoci Společenství podle čtvrté úmluvy AKT–ES (1), zřizující mimo jiné sedmý Evropský rozvojový fond (7. ERF), a zejména na čl. 33 odst. 3 uvedené dohody,
   s ohledem na finanční nařízení 91/491/EHS ze dne 29. července 1991 o spolupráci při financování rozvoje v rámci čtvrté úmluvy AKT–ES (2), a zejména na články 69 až 77 uvedeného nařízení,
   po přezkoumání účtu příjmů a výdajů a rozvahy týkající se operací 7. ERF, uzavřených k 31. prosinci 2004, a zprávy Účetního dvora týkající se rozpočtového roku 2004 včetně odpovědí Komise (3),
   vzhledem k tomu, že podle čl. 33 odst. 3 interní dohody uděluje Evropský parlament na doporučení Rady Komisi absolutorium za finanční řízení 7. ERF,
   vzhledem k tomu, že provádění operací 7. ERF Komisí během rozpočtového roku 2004 bylo celkově uspokojivé,
   DOPORUČUJE, aby Evropský parlament udělil Komisi absolutorium za provádění operací 7. ERF za rozpočtový rok 2004.

      V Bruselu dne 14. března 2006.

            Za Radu

            předseda

         K.-H. GRASSER

      (1)  Úř. věst. L 229, 17.8.1991, s. 288.

      (2)  Úř. věst. L 266, 21.9.1991, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 301, 30.11.2005, s. 249.


title: Doporučení Evropské centrální banky ze dne 30. dubna 2008 Radě Evropské unie o externím auditorovi Evropské centrální banky (ECB/2008/2)

text:
               9.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/1

      DOPORUČENÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY

   ze dne 30. dubna 2008
   Radě Evropské unie o externím auditorovi Evropské centrální banky
   (ECB/2008/2)
   (2008/C 114/01)
   RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
   s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.

               (2)

               Mandát stávajícího externího auditora ECB skončil po provedení auditu za účetní rok 2007. Je proto nezbytné jmenovat externího auditora od účetního roku 2008.

               (3)

               ECB si jako svého externího auditora pro účetní roky 2008 až 2012 vybrala společnost PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   Doporučuje se, aby společnost PricewaterhouseCoopers Aktiengesellschaft Wirtschaftsprüfungsgesellschaft byla jmenována externím auditorem ECB pro účetní roky 2008 až 2012.

      Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 30. dubna 2008.

            Prezident ECB

         Jean-Claude TRICHET


title: Doporučení Evropské rady pro systémová rizika ze dne 24. března 2016, kterým se mění doporučení ESRB/2015/2 o hodnocení přeshraničních účinků opatření makroobezřetnostní politiky a o jejich dobrovolné reciprocitě (ESRB/2016/3)

text:
               29.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/1

         DOPORUČENÍ EVROPSKÉ RADY PRO SYSTÉMOVÁ RIZIKA
   ze dne 24. března 2016,
   kterým se mění doporučení ESRB/2015/2 o hodnocení přeshraničních účinků opatření makroobezřetnostní politiky a o jejich dobrovolné reciprocitě
   (ESRB/2016/3)
   (2016/C 153/01)
   GENERÁLNÍ RADA EVROPSKÉ RADY PRO SYSTÉMOVÁ RIZIKA,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika (1), a zejména na článek 3 a články 16 až 18 tohoto nařízení,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (2), a zejména na čl. 458 odst. 8 tohoto nařízení,
   s ohledem na rozhodnutí Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2011/1 ze dne 20. ledna 2011, kterým se přijímá jednací řád Evropské rady pro systémová rizika (3), a zejména na čl. 15 odst. 3 písm. e) a články 18 až 20 tohoto rozhodnutí,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V zájmu zajištění účinnosti a konzistentnosti makroobezřetnostní politiky musí tvůrci politiky řádně zohlednit přeshraniční účinky opatření makroobezřetnostní politiky, která přijímají jednotlivé členské státy, a je-li to důvodné, přijmout vhodná reciproční opatření makroobezřetnostní politiky za účelem jejich řešení.

               (2)

               Rámec pro dobrovolnou reciprocitu opatření makroobezřetnostní politiky stanovený v doporučení Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2015/2 (4) by měl zajistit, že všechna opatření makroobezřetnostní politiky založená na expozicích, která byla aktivována v jednom členském státě, budou recipročně uplatněna v ostatních členských státech.

               (3)

               S ohledem na nedávné legislativní změny v Belgii týkající se navýšení rizikové váhy o pět procentních bodů, které se uplatňuje podle čl. 458 odst. 2 písm. d) bodu vi) nařízení (EU) č. 575/2013 na expozice úvěrových institucí, které používají přístup založený na interním ratingu, z belgických hypotečních úvěrů, se generální rada Evropské rady pro systémová rizika rozhodla zahrnout toto belgické opatření do seznamu opatření makroobezřetnostní politiky, jejichž reciproční uplatnění se doporučuje podle doporučení ESRB/2015/2,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
   ODDÍL 1

      ZMĚNY

   Doporučení ESRB/2015/2 se mění takto:

               1)

               V oddíle 1 se dílčí doporučení C 1) nahrazuje tímto:

                           „1.

                           Příslušným orgánům se doporučuje, aby recipročně uplatnily opatření makroobezřetnostní politiky, která byla přijata jinými příslušnými orgány a jejichž reciproční uplatnění doporučila ESRB. Doporučuje se, aby byla recipročně uplatněna tato opatření:
                           Belgie:

                                       —

                                       navýšení rizikové váhy o pět procentních bodů, které se uplatňuje podle čl. 458 odst. 2 písm. d) bodu vi) nařízení (EU) č. 575/2013 na expozice úvěrových institucí, které používají přístup založený na interním ratingu, z belgických hypotečních úvěrů, jak je podrobněji uvedeno v příloze.“

               2)

               Text uvedený v příloze se doplňuje jako příloha doporučení ESRB/2015/2.

      Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 24. března 2016.

            Předseda ESRB

         Mario DRAGHI

      (1)  Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (4)  Doporučení Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2015/2 ze dne 15. prosince 2015 o hodnocení přeshraničních účinků opatření makroobezřetnostní politiky a o jejich dobrovolné reciprocitě (Úř. věst. C 97, 12.3.2016, s. 9).

      PŘÍLOHA

            „PŘÍLOHA

               Belgie

            Navýšení rizikové váhy o pět procentních bodů, které se uplatňuje podle čl. 458 odst. 2 písm. d) bodu vi) nařízení (EU) č. 575/2013 na expozice úvěrových institucí, které používají přístup založený na interním ratingu (úvěrové instituce s přístupem IRB), z belgických hypotečních úvěrů
            I.   Popis opatření

                        1.

                        Belgické opatření spočívá v navýšení rizikových vah, které úvěrové instituce s přístupem IRB uplatňují na hodnotu expozice belgických hypotečních úvěrů, o pět procentních bodů. Konkrétně to znamená, že riziková váha vypočítávaná v souladu s čl. 154 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 se pro retailové expozice zajištěné obytnými nemovitostmi, které se nacházejí v Belgii, navyšuje o pět procentních bodů. Například riziková váha ve výši 10 procent, kterou úvěrové instituce s přístupem IRB uplatňují na belgické hypoteční úvěry, se zvýší na 15 procent.

                  II.   Reciprocita

                        2.

                        V souladu s čl. 458 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013 se příslušným orgánům doporučuje, aby uvedené belgické opatření recipročně uplatnily na hodnotu expozic belgických hypotečních úvěrů poskytnutých pobočkami s vnitrostátním povolením, které se nacházejí v Belgii a které jsou pobočkami úvěrových institucí s přístupem IRB usazených v jurisdikci příslušného orgánu. Pro účely tohoto odstavce se uplatňuje lhůta stanovená v dílčím doporučení C 3).

                        3.

                        Pokud se v ostatních členských státech nenacházejí úvěrové instituce s přístupem IRB, které mají v Belgii pobočky s podstatnými expozicemi na belgickém hypotečním trhu, mohou příslušné orgány rozhodnout, že nebudou čl. 458 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013 uplatňovat. Pokud bylo v souladu s čl. 458 odst. 9 nařízení (EU) č. 575/2013 přijato nové rozhodnutí o prodloužení doby uplatňování belgického opatření, příslušným orgánům se doporučuje, aby přezkoumaly situaci a v případě potřeby toto belgické opatření recipročně uplatnily.

                        4.

                        Příslušným orgánům se též doporučuje, aby uvedené belgické opatření recipročně uplatnily na hodnotu expozic belgických hypotečních úvěrů přímo poskytnutých úvěrovými institucemi s přístupem IRB usazenými v jejich jurisdikcích. V souladu s dílčím doporučením C 2) se příslušným orgánům doporučuje, aby po konzultaci s ESRB uplatnily opatření makroobezřetnostní politiky, které je k dispozici v jejich jurisdikci a jehož účinek je v nejvyšší míře rovnocenný uvedené reciprocitě, a to včetně přijetí opatření a uplatnění pravomocí v oblasti dohledu stanovených v hlavě VII kapitole 2 oddíle IV směrnice 2013/36/EU. Příslušným orgánům se doporučuje přijmout rovnocenné opatření do šesti měsíců.

                        5.

                        Pokud se v ostatních členských státech nenacházejí úvěrové instituce s přístupem IRB, které mají podstatné přímé expozice na belgickém hypotečním trhu, mohou příslušné orgány rozhodnout, že dotčené opatření nebudou recipročně uplatňovat. Pokud bylo v souladu s čl. 458 odst. 9 nařízení (EU) č. 575/2013 přijato nové rozhodnutí o prodloužení doby uplatňování belgického opatření, příslušným orgánům se doporučuje, aby přezkoumaly situaci a v případě potřeby toto belgické opatření recipročně uplatnily.“


				|

		52013PC0385

			Doporučení pro ROZHODNUTÍ RADY, kterým se zrušuje rozhodnutí 2010/286/EU o existenci nadměrného schodku v Itálii /* COM/2013/0385 final - 2013/ () */

			   	Doporučení pro
ROZHODNUTÍ RADY,
kterým se zrušuje rozhodnutí 2010/286/EU o
existenci nadměrného schodku v Itálii
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 126 odst. 12 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Rozhodnutím Rady 2010/286/EU
ze dne 2. prosince 2009[1]
bylo na základě doporučení Komise rozhodnuto, že v Itálii existuje
nadměrný schodek. Rada uvedla, že schodek veřejných financí plánovaný
na rok 2009 dosáhl 5,3 % HDP, a překročil tak referenční hodnotu
3 % HDP stanovenou ve Smlouvě, zatímco plánovaný hrubý veřejný
dluh měl v roce 2009 dosáhnout 115,1 % HDP, tedy více, než je
referenční hodnota 60 % HDP stanovená ve Smlouvě[2].
(2)       V souladu s čl. 126
odst. 7 SFEU a čl. 3 odst. 4 nařízení Rady (ES)
č. 1467/97 ze dne 7. července 1997 o urychlení a
vyjasnění postupu při nadměrném schodku[3] a na základě
doporučení Komise vydala Rada dne 2. prosince 2009 doporučení Itálii,
aby nejpozději do roku 2012 nadměrný schodek odstranila.
Doporučení bylo zveřejněno.
(3)       Podle článku 4 Protokolu
o postupu při nadměrném schodku připojeného ke Smlouvám je
to Komise, která poskytuje údaje nutné k provedení postupu při
nadměrném schodku. V rámci uplatňování tohoto protokolu musí členské
státy v souladu s článkem 3 nařízení Rady (ES)
č. 479/2009 ze dne 25. května 2009 o použití Protokolu o postupu
při nadměrném schodku, připojeného ke Smlouvě o založení
Evropského společenství[4],
oznamovat údaje o výši schodku veřejných financí a veřejného zadlužení
a dalších souvisejících proměnných dvakrát ročně, a to před
1. dubnem a 1. říjnem.
(4)       Při posuzování, zda by
rozhodnutí o existenci nadměrného schodku mělo být zrušeno, by
Rada měla přijmout rozhodnutí na základě oznámených údajů.
Kromě toho by rozhodnutí o existenci nadměrného schodku mělo být
zrušeno pouze tehdy, pokud z prognóz Komise vyplývá, že v horizontu prognózy
schodek nepřekročí referenční hodnotu 3 % HDP[5].
(5)       Podle údajů poskytnutých
Komisí (Eurostatem) v souladu s článkem 14 nařízení (ES)
č. 479/2009 na základě údajů oznámených Itálií před 1.
dubnem 2013, programu stability na rok 2013, podle prognózy útvarů Komise
z jara 2013 a posouzení dodatečných opatření přijatých
legislativním dekretem č. 54 ze dne 21. května 2013 jsou
oprávněné následující závěry:
–
Po dosažení nejvyšší hodnoty 5,5 % HDP
v roce 2009 byl celkový schodek veřejných financí v Itálii
postupně snižován a 3,0 % HDP dosáhl v roce 2012, což bylo
ve lhůtě, kterou stanovila Rada. Toto zlepšení způsobila
významná fiskální konsolidace, ačkoli byly výdaje na úroky v roce 2012
o 0,8 procentního bodu HDP vyšší než v roce 2009 a přestože
se v důsledku struktury hospodářské činnosti vybralo
méně daní.
–
Program stability pro období 2013–2017,
přijatý italskou vládou dne 10. dubna 2013 a schválený parlamentem
dne 7. května, předpokládá v plánu mírné snížení schodku
na 2,9 % HDP v roce 2013 a poté jeho pokles
na 1,8 % HDP v roce 2014. Za předpokladu, že nedojde ke
změně politiky, očekává prognóza útvarů Komise z jara
2013 schodek ve výši 2,9 % HDP v roce 2013 a 2,5 % HDP
v roce 2014. Jak program stability, tak uvedená prognóza zohledňují
dopad legislativního dekretu č. 35 ze dne 8. dubna 2013, v němž
se na léta 2013–2014 stanoví vyrovnání nesplacených obchodních závazků
v celkové výši 40 miliard EUR (nebo zhruba 2,5 % HDP), které sektor
vládních institucí má vůči soukromým dodavatelům. Ačkoli
tato částka představuje příslušný nárůst celkového
veřejného dluhu, má vliv pouze na tu část schodku, která se týká
kapitálových výdajů. V legislativním dekretu se výše těchto
plateb stanoví na 0,5 % HDP v roce 2013 s tím, že odpovídajícím
způsobem vzroste schodek. Obsahuje rovněž ochrannou doložku
opravňující vládu, aby oddálila vyrovnání nesplacených obchodních závazků
zvyšujících schodek nebo přijala jiná nápravná opatření, tak aby se
zajistilo dosažení rozpočtových cílů na rok 2013.
–
Italský parlament dne 7. května 2007
formálně schválil rozpočtové cíle obsažené v programu stability
na rok 2013. Dne 17. května, tedy po zveřejnění prognózy
útvarů Komise z jara 2013, vydala nová vláda formální prohlášení
potvrzující tyto závazky a oznámila přijetí nových opatření
při plném dodržení rozpočtových cílů programu stability. V
legislativním dekretu č. 54, přijatém téhož dne, jsou nová
opatření podrobně rozvedena. Mezi ně patří:
–
pozastavení červnových splátek daně z
nemovitostí obývaných vlastníky (vyjma luxusního bydlení), jakož i daně ze
zemědělského majetku, a závazek vlády k celkovému
přepracování právních předpisů týkajících se zdanění
nemovitostí. Ochranná doložka zajišťuje, že přepracování
proběhne při plném dodržení rozpočtových cílů (primárního
salda); nebude-li rozpočtově neutrální reforma schválena
do konce srpna 2013, budou se pozastavené splátky daně
z nemovitosti muset uhradit do 16. září,
–
rozšíření režimu mzdových příplatků
na ty pracovníky, kterých se tento režim netýkal již v roce 2013. Toho se
má dosáhnout přerozdělením dostupných rozpočtových zdrojů
ve výši přesahující rezervy vytvořené při reformě trhu
práce v roce 2012.
–
Celkově se odhaduje, že při
důsledném provedení nová ustanovení schodek nijak významně neovlivní.
Schodek by tak měl zůstat trvale nižší než referenční hodnota
3 % HDP.
–
Poté, co se v letech 2009 až 2012 strukturální
saldo (upravené o hospodářský cyklus a po odečtení
jednorázových a jiných dočasných opatření) celkově zlepšilo
téměř o 2¾ procentního bodu HDP, předpokládá se v roce
2013 další zlepšení o téměř 1 procentní bod
(na přibližně –½ % HDP) a mírné zhoršení v roce 2014,
a to na základě předpokladu, že nedojde ke změně
politiky.
–
Poměr dluhu k HDP se mezi rokem 2009
a 2012 zvýšil o 10,6 procentních bodů na 127,0 %, což je
rovněž způsobeno příspěvkem Itálie na finanční pomoc
členským státům eurozóny. Jelikož cyklické podmínky zůstávají
negativní, hrubý veřejný dluh by měl podle prognózy vzrůst
na 131,4 % HDP v roce 2013 a na 132,2 % v roce 2014,
mimo jiné z důvodu vyrovnání nesplacených obchodních závazků ve
výši 2,5 procentního bodu HDP, které je naplánováno na období 2013–2014.
(6)       Rada upozorňuje, že
počínaje rokem 2013, tj. rokem následujícím po odstranění
nadměrného schodku, by Itálie měla vhodným tempem pokročit
směrem k dosažení svého střednědobého cíle, což mimo jiné
obnáší dodržení výdajového kritéria a směrem k dosažení
dostatečného pokroku v úsilí o dodržení doporučené výše
dluhu v souladu s čl. 2 odst. 1a nařízení Rady (ES)
č. 1467/97 ze dne 7. července 1997 o urychlení
a vyjasnění postupu při nadměrném schodku.
(7)       V souladu
s čl. 126 odst. 12 Smlouvy má být rozhodnutí Rady
o existenci nadměrného schodku zrušeno, bude-li napraven podle názoru
Rady nadměrný schodek v dotyčném členském státě.
(8)       Podle názoru Rady byl
nadměrný schodek v Itálii napraven a rozhodnutí 2010/286/EU by proto
mělo být zrušeno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Z celkového hodnocení vyplývá, že
nadměrný schodek v Itálii byl napraven.
Článek 2
Rozhodnutí 2010/286/EU se tímto zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Italské
republice.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               Úř. věst. L 125, 21.5.2010, s. 40.
[2]               Schodek veřejných financí a veřejný dluh za
rok 2009 byly následně revidovány na 5,5 % HDP a 116,4 % HDP.
[3]               Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 6.
[4]               Úř. věst. L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               V souladu dokumentem „Technické podmínky
provádění Paktu o stabilitě a růstu a obecné zásady pro formu
a obsah programů stability a konvergenčních programů“ ze
dne 3. září 2012. Viz:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Doporučení Komise ze dne 22. září 2006 o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření a o uváděných tvrzeních, která s nimi souvisí (oznámeno pod číslem K(2006) 4089)   (Text s významem pro EHP)

text:
               26.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 265/39

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 22. září 2006
   o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření a o uváděných tvrzeních, která s nimi souvisí
   (oznámeno pod číslem K(2006) 4089)
   (Text s významem pro EHP)
   (2006/647/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 211 druhou odrážku této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření jsou kosmetickými prostředky ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků (1).

               (2)

               Podle čl. 2 prvního pododstavce směrnice 76/768/EHS nesmí kosmetické prostředky uvedené na trh ve Společenství poškozovat lidské zdraví, jsou-li aplikovány za obvyklých nebo rozumně předvídatelných podmínek použití, s přihlédnutím zejména k obchodní úpravě výrobku, jeho označení a návodu k použití.

               (3)

               Ustanovení čl. 6 odst. 3 směrnice 76/768/EHS ukládá členským státům povinnost provést veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby nebyly při označování, nabízení k prodeji a propagaci kosmetických prostředků používány texty, názvy, obchodní značky, vyobrazení a názorné nebo jiné symboly, které by přisuzovaly těmto výrobkům vlastnosti, jež nemají.

               (4)

               Kromě toho podle článku 7a směrnice 76/768/EHS musí výrobce nebo jeho zástupce nebo osoba, na jejíž objednávku je kosmetický prostředek vyroben, nebo osoba odpovědná za uvedení dovezeného kosmetického prostředku na trh Společenství uchovávat pro kontrolní účely údaje týkající se důkazu o účinku připisovaném kosmetickému prostředku, pokud to odůvodňuje povaha účinku nebo výrobku, jež musí být snadno přístupné pro příslušné orgány dotyčného členského státu.

               (5)

               S cílem přispět k vysoké úrovni ochrany zdraví by měly být vypracovány pokyny ohledně důsledků ustanovení obsažených v čl. 6 odst. 3 směrnice 76/768/EHS pro tvrzení o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření.

               (6)

               V tomto směru již průmysl jisté úsilí vyvinul, i přesto je však vhodné uvést příklady tvrzení, která by ve spojitosti s prostředky na ochranu proti slunečnímu záření neměla být uváděna, zvláštní opatření, která by měla být dodržena, a pokyny k použití, které by pro některé deklarované vlastnosti měly být doporučeny.

               (7)

               Dále je třeba zabývat se některými dalšími aspekty tvrzení o prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření a o jejich účinnosti, konkrétně o minimální účinnosti prostředku na ochranu proti slunečnímu záření v zájmu zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví, a možnostmi jednoduchého a srozumitelného označování prostředků na ochranu proti slunečnímu záření s cílem usnadnit spotřebitelům výběr vhodného prostředku.

               (8)

               Sluneční záření se mimo jiné skládá z (krátkovlnného) ultrafialového záření B (dále jen „UVB záření“) a (dlouhovlnného) ultrafialového záření A (dále jen „UVA záření“). Zánět kůže (spálení sluncem) a následné zarudnutí kůže (erytém) způsobuje především UVB záření. Riziko rakoviny vzniká zejména při UVB záření, avšak zanedbatelné není ani riziko spojené s UVA zářením. UVA záření je kromě toho příčinou předčasného stárnutí kůže. Podle výsledků výzkumu má nadměrná expozice UVB a UVA záření dopady na imunitní systém.

               (9)

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření mohou být účinné pro předcházení spálení sluncem. Podle vědeckých poznatků mohou prostředky na ochranu proti slunečnímu záření rovněž zamezit poškození spojenému s předčasným stárnutím kůže účinkem záření a chránit před potlačením imunitního systému v důsledku expozice slunečnímu záření. Epidemiologické studie prokázaly, že používání prostředků na ochranu proti slunečnímu záření může zabránit vzniku některých forem karcinomu kůže.

               (10)

               Aby prostředky na ochranu proti slunečnímu záření měly tyto ochranné vlastnosti, musí chránit před UVB i UVA zářením. Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by proto měly poskytovat ochranu před UVB i UVA, ačkoliv se ochranný sluneční faktor vztahuje pouze na ochranu před zářením způsobujícím zarudnutí kůže (erytém), tedy především před UVB zářením.

               (11)

               Dokonce i velmi účinné prostředky na ochranu proti slunečnímu záření, které mají chránit před UVB i UVA zářením, nemohou zaručit úplnou ochranu před zdravotními riziky způsobenými ultrafialovým zářením. Žádný prostředek na ochranu proti slunečnímu záření nemůže odfiltrovat veškeré ultrafialové záření. Kromě toho dosud neexistují jednoznačné vědecké důkazy o tom, že používání prostředků na ochranu proti slunečnímu záření zabraňuje vzniku melanomu kůže. Prostředkům na ochranu proti slunečnímu záření by tedy nemělo být připisováno, že poskytují úplnou ochranu před riziky způsobenými nadměrnou expozicí ultrafialovému záření, ani by takový dojem tyto prostředky neměly vytvářet.

               (12)

               Toto platí zejména pro vystavování kojenců a malých dětí slunci. Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by neměly budit dojem, že pro kojence a malé děti poskytují dostatečnou ochranu, neboť vystavování slunci během dětství významně přispívá ke vzniku rakoviny kůže v pozdějším věku.

               (13)

               Nesprávným představám o vlastnostech prostředků na ochranu proti slunečnímu záření by se mělo předcházet prostřednictvím vhodných varování.

               (14)

               Na základě několika studií upozornila Mezinárodní agentura pro výzkum rakoviny Světové zdravotnické organizace na důležitost vztahu mezi správnou aplikací prostředku na ochranu proti slunečnímu záření a účinností ochranného slunečního faktoru jemu připisovaného. Důležité je zejména časté a opakované nanášení prostředků na ochranu proti slunečnímu záření. Aby bylo dosaženo stupně ochrany, který je vyznačen uvedením ochranného slunečního faktoru, musí být tyto prostředky nanášeny v množství, které odpovídá množství použitému při zkouškách, tj. 2 mg/cm 2, které se rovná 6 čajovým lžičkám přípravku (přibližně 36 gramům) na tělo jedné průměrné dospělé osoby. Jedná se o vyšší množství, než které spotřebitelé obvykle aplikují. Nanášením menšího množství prostředku na ochranu proti slunečnímu záření se ochrana nepoměrně snižuje. Například, pokud je aplikované množství přípravku snížené na polovinu, může se účinnost ochrany snížit až o dvě třetiny.

               (15)

               V zájmu zajištění vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví by prostředky na ochranu proti slunečnímu záření měly být dostatečně účinné proti UVB a UVA záření. Prostředek na ochranu proti slunečnímu záření by proto měl poskytovat minimální ochranu před UVB a UVA zářením. Vyšší ochranný sluneční faktor (tj. především ochrana před UVB zářením) by měl obsahovat rovněž vyšší ochranu před UVA zářením. Ochrana před UVB a UVA zářením by proto měla být spojená. Z vědeckých poznatků vyplývá, že některým biologickým poškozením kůže lze zabránit a snížit jejich výskyt, pokud ochranný faktor měřený metodou přetrvávající pigmentace kůže (tj. především UVA záření) se rovná alespoň 1/3 faktoru měřeného metodou pro zkoušení ochranného slunečního faktoru (tj. především UVB záření). V zájmu zajištění rozsáhlé ochrany kromě toho dermatologové doporučují, aby kritická vlnová délka činila nejméně 370 nm.

               (16)

               K zajištění reprodukovatelnosti a srovnatelnosti doporučované minimální ochrany před UVB zářením by se měla používat mezinárodní metoda pro zkoušení ochranného slunečního faktoru (2006) v podobě z roku 2006, kdy ji aktualizoval evropský, japonský a jihoafrický průmysl a průmysl Spojených států amerických. V zájmu posouzení minimální ochrany před UVA zářením by se měla používat metoda přetrvávající pigmentace kůže v podobě používané japonským průmyslem a upravené francouzskou zdravotní agenturou Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps a rovněž kritická vlnová délka. Tyto zkušební metody byly předloženy Evropskému výboru pro normalizaci (CEN) za účelem vypracování evropské normy v této oblasti (2).

               (17)

               Třebaže by tyto zkušební metody měly být používány jako referenční metody, upřednostňovány by měly být zkušební metody in vitro, které poskytují rovnocenné výsledky, neboť metody in vivo jsou z etických důvodů sporné. Průmysl by měl více usilovat o vývoj zkušebních metod in vitro pro ochranu před UVB i UVA zářením.

               (18)

               Tvrzení o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření by měla být jednoduchá a jednoznačná a měla by se zakládat na stejných kritériích, aby bylo spotřebiteli umožněno snazší srovnání výrobků a snazší výběr prostředku vhodného pro danou expozici a daný typ kůže.

               (19)

               S cílem usnadnit spotřebiteli výběr prostředku, který chrání před UVB i UVA zářením, je zejména nutné, aby tvrzení o ochraně před UVA byla jednotná.

               (20)

               Velké množství různých číselných údajů používaných na etiketách k označení ochranného slunečního faktoru nijak nepřispívají k tomu, aby byla tvrzení jednodušší a jednoznačnější. Zvyšování stupně ochrany z nižšího čísla na vyšší je bezvýznamné, zejména pokud jde o čísla vyšších faktorů. Zvyšování ochrany je navíc v případě spálení sluncem pouze lineární, to znamená, že prostředek s ochranným slunečním faktorem 30 chrání před spálením sluncem dvakrát lépe než ochranný sluneční faktor 15. Prostředek s ochranným slunečním faktorem 15 však pohlcuje 93 % UVB záření, zatímco prostředek s ochranným slunečním faktorem 30 pohlcuje 97 % UVB záření. Ochranu před ultrafialovým zářením kromě toho ochranné sluneční faktory nad 50 nikterak významně nezvyšují. Škálu označovaných ochranných slunečních faktorů je proto možné zúžit, aniž by se spotřebiteli omezil výběr různých stupňů ochrany.

               (21)

               Označování pomocí jedné ze čtyř kategorií „nízká ochrana“, „střední ochrana“, „vysoká ochrana“ a „velmi vysoká ochrana“) představuje jednodušší a jednoznačnější údaj o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření než různé číselné údaje. Kategorie by proto měla být na etiketě uvedena alespoň tak dobře viditelně jako ochranný sluneční faktor.

               (22)

               Spotřebitelé by měli být informováni o rizicích souvisejících s nadměrnou expozicí slunci. Kromě toho potřebují spotřebitelé vodítko pro výběr vhodného stupně účinnosti prostředku na ochranu proti slunečnímu záření s ohledem na míru expozice slunci a typ kůže,

         DOPORUČUJE:
   ODDÍL 1
   PŘEDMĚT A DEFINICE

               1.

               Toto doporučení obsahuje následující pokyny:

                           a)

                           oddíl 2 se týká použití čl. 6 odst. 3 směrnice 76/768/EHS v souvislosti s některými vlastnostmi o prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření a tvrzeními uváděnými ohledně jejich účinnosti;

                           b)

                           oddíly 3, 4 a 5 se týkají minimální účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření v zájmu zajištění vysokého stupně ochrany před UVB a UVA zářením a jednoduchého a srozumitelného označování prostředků na ochranu proti slunečnímu záření s cílem usnadnit spotřebiteli výběr vhodného prostředku.

               2.

               Pro účely tohoto doporučení se:

                           a)

                           „prostředkem na ochranu proti slunečnímu záření“ rozumí jakýkoliv přípravek (např. krém, olej, gel nebo sprej) určený k aplikaci na lidskou pokožku, jehož výhradním či převážným účelem je chránit ji před ultrafialovým zářením pohlcením, rozptylem či odrazem záření;

                           b)

                           „tvrzením“ rozumí jakékoliv prohlášení o vlastnostech prostředku na ochranu proti slunečnímu záření ve formě textu, názvů, obchodních značek, vyobrazení a názorných nebo jiných symbolů, které jsou používány při označování, nabízení k prodeji a propagaci prostředků na ochranu proti slunečnímu záření;

                           c)

                           „UVB zářením“ rozumí sluneční záření se spektrem 290–320 nm;

                           d)

                           „UVA zářením“ rozumí sluneční záření se spektrem 320–400 nm;

                           e)

                           „kritickou vlnovou délkou“ rozumí vlnová délka, při které úsek pod integrovanou křivkou optické hustoty začínající na 290 nm je roven 90 % integrovaného úseku mezi 290 až 400 nm;

                           f)

                           „minimální erytémovou dávkou“ rozumí množství energie potřebné k vyvolání erytému;

                           g)

                           „ochranným slunečním faktorem“ rozumí poměr minimální erytémové dávky pro kůži chráněnou prostředkem na ochranu proti slunečnímu záření k minimální erytémové dávce pro nechráněnou kůži;

                           h)

                           „ochranným faktorem proti UVA“ rozumí poměr minimální dávky UVA potřebné k navození přetrvávající pigmentace u kůže chráněné prostředkem na ochranu proti slunečnímu záření k minimální dávce UVA potřebné k navození minimálního tmavnutí u nechráněné kůže.

         ODDÍL 2
   OCHRANA PŘED UVA/UVB, TVRZENÍ, OPATŘENÍ PRO POUŽITÍ A POKYNY K POUŽITÍ

               3.

               Pro účely souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice 76/768/EHS by měly být zohledněny vlastnosti a tvrzení uvedená v bodech 4 až 8.

               4.

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly chránit před UVB i UVA zářením.

               5.

               Používána by neměla být tvrzení, která výrobkům přisuzují tyto vlastnosti:

                           a)

                           100 % ochrana před ultrafialovým zářením (např. „sunblock“, „sunblocker“ nebo „úplná ochrana“);

                           b)

                           opakovaná aplikace výrobku není za žádných okolností nutná (např. „celodenní ochrana“).

               6.

               Na prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření by měla být uváděna varování, že neposkytují 100 % ochranu, a doporučení týkající se opatření, která by měla být navíc při jejich použití dodržena. Jednat se může např. o tato varování:

                           a)

                           „Nezůstávejte na slunci příliš dlouho, i když jste použili prostředky na ochranu proti slunečnímu záření“;

                           b)

                           „Nevystavujte kojence a malé děti přímému slunci“;

                           c)

                           „Nadměrná expozice slunci představuje vážné zdravotní riziko“.

               7.

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly být opatřeny pokyny k použití, které zajistí docílení deklarované účinnosti výrobku. Jednat se může např. o tyto pokyny:

                           a)

                           „Aplikujte prostředek před zahájením slunění“;

                           b)

                           „K udržení ochrany aplikaci opakujte, zejména při pocení, po koupání nebo osušení ručníkem“.

               8.

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly být opatřeny pokyny k použití, které zajistí, aby byly na kůži aplikovány v množství dostatečném k docílení účinnosti, která jim je připisována. Potřebné množství může být vyjádřeno například pomocí piktogramu či obrázku nebo odměřeno pomocí dávkovače. Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly být opatřeny upozorněním na rizika vyplývající z aplikace sníženého množství, např. „Varování: Snížení tohoto množství prostředku podstatně snižuje stupeň ochrany“.

         ODDÍL 3
   MINIMÁLNÍ ÚČINNOST

               9.

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly poskytovat minimální stupeň ochrany před UVB a UVA zářením. Stupeň ochrany by měl být měřen standardizovanými, reprodukovatelnými zkušebními metodami a měl by zohledňovat fotodegradaci. Upřednostňovány by měly být zkušební metody in vitro.

               10.

               Prostředky na ochranu proti slunečnímu záření by měly poskytovat tento minimální stupeň ochrany:

                           a)

                           ochranu před UVB s ochranným slunečním faktorem 6, jaké se dosáhne při použití mezinárodní metody pro zkoušení ochranného slunečního faktoru (2006), nebo rovnocenný stupeň ochrany dosažený metodou in vitro;

                           b)

                           ochranu před UVA s ochranným faktorem proti UVA rovnající se 1/3 ochranného slunečního faktoru, jaké se dosáhne při použití metody přetrvávající pigmentace kůže v podobě upravené francouzskou zdravotní agenturou Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, nebo rovnocenný stupeň ochrany dosažený metodou in vitro;

                           c)

                           kritickou vlnovou délku 370 nm, jaké se dosáhne při použití zkušební metody ke stanovení kritické vlnové délky.

         ODDÍL 4
   JEDNODUCHÁ A SMYSLUPLNÁ TVRZENÍ O ÚČINNOSTI

               11.

               Tvrzení o účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření by měla být jednoduchá, jednoznačná a smysluplná a měla by se zakládat na standardizovaných, reprodukovatelných kritériích.

               12.

               Tvrzení o ochraně před UVB a UVA by měla být uváděna pouze tehdy, pokud je ochrana rovna či vyšší než stupně stanovené v bodu 10.

               13.

               Účinnost prostředků na ochranu proti slunečnímu záření by měla být na etiketě uváděna odkazem na kategorie jako „nízká ochrana“, „střední ochrana“, „vysoká ochrana“ a „velmi vysoká ochrana“. Každá kategorie by měla být rovna standardizovanému stupni ochrany před zářením UVB a UVA.

               14.

               Používání různých číselných údajů uváděných na etiketách k označování ochranných slunečních faktorů by mělo být zamezeno, aby se různé výrobky snadněji srovnávaly, aniž by v důsledku toho měli spotřebitelé menší výběr. Pro jednotlivé kategorie a jejich příslušné označení se doporučují tyto ochranné sluneční faktory:

                           Kategorie uvedená na výrobku

                           Ochranný sluneční faktor uvedený na výrobku

                           Naměřený ochranný sluneční faktor (měřen v souladu se zásadami doporučenými v bodu 10 písm. a))

                           Doporučený minimální ochranný faktor proti UVA (měřen v souladu se zásadami doporučenými v bodu 10 písm. b))

                           Doporučená minimální kritická vlnová délka (měřena v souladu se zásadami doporučenými v bodu 10 písm. c))

                           „Nízká ochrana“

                           „6“

                           6–9,9

                           1/3 ochranného slunečního faktoru uvedeného na výrobku

                           370 nm

                           „10“

                           10–14,9

                           „Střední ochrana“

                           „15“

                           15–19,9

                           „20“

                           20–24,9

                           „25“

                           25–29,9

                           „Vysoká ochrana“

                           „30“

                           30–49,9

                           „50“

                           50–59,9

                           „Velmi vysoká ochrana“

                           „50 +“

                           60 ≤

               15.

               Kategorie prostředků na ochranu proti slunečnímu záření by měla být na etiketě uváděna alespoň tak dobře viditelně jako ochranný sluneční faktor.

         ODDÍL 5
   INFORMACE PRO SPOTŘEBITELE

               16.

               Spotřebitelé by měli být informováni o rizicích souvisejících s nadměrnou expozicí ultrafialovému záření a o kategorii prostředků na ochranu proti slunečnímu záření vhodné pro danou míru expozice slunci a daný typ kůže. Tyto informace mohou být poskytovány například na vnitrostátních internetových stránkách, v letácích nebo tiskových zprávách.

         ODDÍL 6
   URČENÍ

               17.

               Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 22. září 2006.

            Za Komisi

         Günter VERHEUGEN

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/65/ES (Úř. věst. L 198, 20.7.2006, s. 11).

      (2)  Pověření udělené CEN ohledně metod pro zkoušení účinnosti prostředků na ochranu proti slunečnímu záření, pověření M/389 ze dne 12. července 2006.


title: Doporučení Rady ze dne 16. února 2010 o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (10. ERF) za rozpočtový rok 2008

text:
               20.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 45/17

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 16. února 2010
   o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (10. ERF) za rozpočtový rok 2008
   (2010/104/EU)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na Dohodu o partnerství AKT-ES, podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 (1), ve znění dohody podepsané v Lucemburku dne 25. června 2005 (2),
   s ohledem na vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování pomoci Společenství v rámci víceletého finančního rámce pro období 2008–2013 v souladu s dohodou o partnerství AKT-ES (3) (dále jen „vnitřní dohoda“), zřizující mimo jiné desátý Evropský rozvojový fond (10. ERF), a zejména na čl. 11 odst. 8 uvedené dohody,
   s ohledem na finanční nařízení ze dne 18. února 2008 pro 10. Evropský rozvojový fond (4), a zejména na články 142 až 144 uvedeného nařízení,
   po přezkoumání účtu příjmů a výdajů a rozvahy týkající se operací 10. ERF, uzavřených k 31. prosinci 2008, a zprávy Účetního dvora týkající se rozpočtového roku 2008 včetně odpovědí Komise (5),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 11 odst. 8 vnitřní dohody uděluje Evropský parlament na doporučení Rady Komisi absolutorium za finanční řízení 10. ERF.

               (2)

               Provádění operací 10. ERF Komisí během rozpočtového roku 2008 bylo celkově uspokojivé,

         DOPORUČUJE, aby Evropský parlament udělil Komisi absolutorium za provádění operací 10. ERF pro rozpočtový rok 2008.

      V Bruselu dne 16. února 2010.

            Za Radu

            předsedkyně

         E. SALGADO

      (1)  Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  Úř. věst. L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  Úř. věst. L 247, 9.9.2006, s. 32.

      (4)  Úř. věst. L 78, 19.3.2008, s. 1.

      (5)  Úř. věst. C 269, 10.11.2009, s. 257.