title: Doporučení Rady ze dne 21. března 2013 o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (9. ERF) za rozpočtový rok 2011

text:
               26.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 88/2

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 21. března 2013
   o absolutoriu, které má být uděleno Komisi za provádění operací Evropského rozvojového fondu (9. ERF) za rozpočtový rok 2011
   2013/C 88/02
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na Dohodu o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsanou v Cotonou dne 23. června 2000 (1) a pozměněnou dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (2),
   s ohledem na Vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k Dohodě o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Evropským společenstvím a jeho členskými státy podepsané v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000 a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o ES (3) (dále jen „vnitřní dohoda“), zřizující mimo jiné devátý Evropský rozvojový fond (9. ERF), a zejména na čl. 32 odst. 3 uvedené dohody,
   s ohledem na finanční nařízení ze dne 27. března 2003 pro 9. evropský rozvojový fond (4), a zejména na články 96 až 103 uvedeného nařízení,
   po přezkoumání účtu příjmů a výdajů a rozvahy týkající se operací 9. ERF, uzavřených k 31. prosinci 2011, a výroční zprávy Účetního dvora o činnostech financovaných z osmého, devátého a desátého Evropského rozvojového fondu (ERF) (5) za rozpočtový rok 2011 spolu s odpověďmi Komise obsaženými v uvedené výroční zprávě,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 32 odst. 3 vnitřní dohody uděluje Evropský parlament na doporučení Rady Komisi absolutorium za finanční řízení 9. ERF.

               (2)

               Provádění operací 9. ERF Komisí během rozpočtového roku 2011 bylo celkově uspokojivé,

         DOPORUČUJE, aby Evropský parlament udělil Komisi absolutorium za provádění operací 9. ERF za rozpočtový rok 2011.

      V Bruselu dne 21. března 2013.

            Za Radu

            předseda

         P. HOGAN

      (1)  Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  Úř. věst. L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  Úř. věst. L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  Úř. věst. C 344, 12.11.2012, s. 243.


title: Doporučení Komise ze dne 26. března 2009 o pokynech k ochraně údajů v rámci systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI) (oznámeno pod číslem K(2009) 2041) (Text s významem pro EHP)

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 100/12

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 26. března 2009
   o pokynech k ochraně údajů v rámci systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI)
   (oznámeno pod číslem K(2009) 2041)
   (Text s významem pro EHP)
   (2009/329/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 211 druhou odrážku této smlouvy,
   po konzultaci s Evropským inspektorem ochrany údajů,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 2004/387/ES ze dne 21. dubna 2004 o interoperabilním poskytování celoevropských služeb elektronické správy (eGovernment) orgánům veřejné správy, podnikům a občanům (IDABC) (1), a zejména článek 4 uvedeného rozhodnutí, stanoví provádění projektů společného zájmu s cílem umožnit účinnou, efektivní a bezpečnou výměnu informací mezi orgány veřejné správy na všech vhodných úrovních a mezi těmito orgány a orgány Společenství nebo jinými subjekty podle potřeby.

               (2)

               Dne 17. března 2006 zástupci členských států v Poradním výboru pro vnitřní trh (2) schválili obecný prováděcí plán pro systém pro výměnu informací o vnitřním trhu (dále jen „systém IMI“) a jeho vývoj zaměřený na zlepšení komunikace mezi správními orgány členských států.

               (3)

               V návaznosti na toto schválení Komise v rozhodnutích K(2006) 3606 ze dne 14. srpna 2006, K(2007) 3514 ze dne 25. července 2007 a K(2008) 1881 ze dne 14. května 2008 rozhodla o financování a zavedení systému pro výměnu informací o vnitřním trhu jako projektu společného zájmu

               (4)

               Systém IMI má poskytovat podporu příslušným aktům Společenství v oblasti vnitřního trhu, u kterých je požadována výměna informací mezi správními orgány členských států, tj. směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (3) a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (4).

               (5)

               Elektronická výměna informací mezi členskými státy a mezi členskými státy a Komisí by měla být v souladu s pravidly pro ochranu osobních údajů stanovenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (5) a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (6).

               (6)

               Právo na ochranu údajů uznává Listina základních práv Evropské unie, zejména její článek 8; díky informačním systémům, jako je IMI, by mělo být zajištěno, že se vyjasní různé povinnosti a závazky ve vztahu k pravidlům pro ochranu údajů, které sdílejí Komise a členské státy, a že subjekty údajů dostanou k dispozici jednoduché a snadno dostupné mechanismy k prosazení svých práv.

               (7)

               Rozhodnutí Komise 2008/49/ES ze dne 12. prosince 2007 týkající se provádění systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI), pokud jde o ochranu osobních údajů (7), stanovilo funkce, práva a závazky zúčastněných stran a uživatelů v systému IMI. Toto rozhodnutí Komise zohlednilo stanovisko pracovní skupiny zřízené podle článku 29 (8).

               (8)

               V návaznosti na přijetí uvedeného rozhodnutí přijal Evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) stanovisko (9), v němž vyzval k přijetí právního nástroje, nejlépe v podobě nařízení Rady a Evropského parlamentu, protože se očekává, že IMI bude postupně rozšiřovat oblast své působnosti na další právní předpisy v oblasti vnitřního trhu a bude narůstat složitost a počet účastnících se subjektů a výměn údajů. Na několika zasedáních a prostřednictvím výměny dopisů mezi EIOÚ a útvary Komise (10) bylo dohodnuto, že se bude postupovat po jednotlivých krocích, přičemž prvním bude přijetí pokynů k ochraně údajů, jejichž vypracování se bude intenzivně konzultovat s EIOÚ.

               (9)

               Těmito pokyny se doplní rozhodnutí 2008/49/ES a zohlední se doporučení pracovní skupiny zřízené podle článku 29 i doporučení EIOÚ,

         DOPORUČUJE ČLENSKÝM STÁTŮM, ABY:

               1.

               Podnikly kroky k tomu, aby zúčastněné strany v systému IMI i jeho uživatelé prováděli přiložené pokyny.

               2.

               Vyzvaly národní koordinátory systému IMI, aby navázali kontakty s příslušnými vnitrostátními orgány pro ochranu údajů a získali tak poradenství a pomoc při řešení toho, jak nejlépe provést tyto pokyny v rámci vnitrostátního práva.

               3.

               Za pomoci národních koordinátorů IMI poskytly Evropské komisi zpětnou vazbu týkající se provádění přiložených pokynů, a to nejpozději devět měsíců po přijetí tohoto doporučení. Zpětnou vazbu zohlední Evropská komise ve zprávě, kterou vypracuje nejpozději jeden rok po přijetí tohoto doporučení a v níž zhodnotí stav ochrany údajů v systému IMI a obsah a načasování veškerých budoucích opatření včetně případného přijetí právního nástroje.

      V Bruselu dne 26. března 2009.

            Za Komisi

         Charlie McCREEVY

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 144, 30.4.2004, s. 62.

      (2)  Zřízený rozhodnutím Komise 93/72/EHS (Úř. věst. L 26, 3.2.1993, s. 18).

      (3)  Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22.

      (4)  Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (5)  Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.

      (6)  Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1.

      (7)  Úř. věst. L 13, 16.1.2008, s. 18.

      (8)  Stanovisko 01911/07/EN, WP 140.

      (9)  Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů k rozhodnutí Komise 2008/49/ES ze dne 12. prosince 2007 týkajícímu se provádění systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI), pokud jde o ochranu osobních údajů (Úř. věst. C 270, 25.10.2008, s. 1).

      (10)  http://www.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/site/mySite/pid/87

      PŘÍLOHA

         POKYNY K PROVÁDĚNÍ PRAVIDEL PRO OCHRANU ÚDAJŮ V SYSTÉMU IMI

      1.   IMI – NÁSTROJ SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
      Systém IMI je softwarová aplikace přístupná prostřednictvím internetu, kterou vytvořila Evropská komise ve spolupráci s členskými státy. Jejím hlavním cílem je pomoci členským státům s praktickým prováděním právních předpisů EU stanovících vzájemnou pomoc a správní spolupráci. Systém IMI nepředstavuje databázi, v níž by se měly dlouhodobě ukládat informace; jde spíše o centralizovaný mechanismus, díky němuž si správní orgány jednotlivých členských států EHP mohou vzájemně vyměňovat informace a v němž se údaje uchovávají po omezenou dobu.

         Stránka pro přihlášení do systému IMI

      Systém IMI v současné době podporuje výměny informací podle směrnice o odborných kvalifikacích a od konce roku 2009 bude rovněž podporovat výměny informací podle směrnice o službách. Je možné, že v budoucnu bude podporovat výměny informací v dalších oblastech právních předpisů upravujících vnitřní trh. Aktuální seznam těchto oblastí právních předpisů v každém případě najdete v příloze rozhodnutí 2008/49/ES. Příloha bude čas od času pozměňována. Systém IMI nelze použít k výměnám informací v legislativních oblastech, které v této příloze nejsou uvedeny.

         Příklad použití stránek příslušnými orgány zabývajícími se odbornými kvalifikacemi

      Pro dobré fungování vnitřního trhu je spolupráce mezi správními orgány jednotlivých členských států nesmírně důležitá. Bez účinných praktických opatření při správní spolupráci mohou mít občané EU ze základních práv v oblasti vnitřního trhu, jako jsou svoboda usazování v jiném členské státě nebo svoboda přeshraničního poskytování služeb, prospěch jen sotva.

         Několik příkladů

      Lékařka, německá státní příslušnice s bydlištěm v Berlíně, si vezme Francouze a rozhodne se začít nový život v Paříži. Chce ve Francii vykonávat svou profesi, a předloží tedy své tituly a diplomy francouzské lékařské komoře. Pracovník odpovědný za její případ má pochybnosti o pravosti jednoho diplomu. Ke kontrole u příslušného orgánu v Berlíně použije systém IMI.
      Francouzská úklidová společnost působící ve Francii poskytuje úklidové služby rovněž za hranicemi, v katalánském regionu ve Španělsku. K příslušnému katalánskému orgánu pro životní prostředí podá stížnost španělská nevládní organizace, která uvede, že francouzská společnost nedisponuje specializovanými pracovníky pro manipulaci s některými čisticími prostředky. Příslušný katalánský orgán použije systém IMI a zjistí, zda úklidová společnost působí ve Francii legálně.
      Správní spolupráce v EU není snadná. Ztěžuje ji jazyková bariéra (v EU je 23 úředních jazyků), chybějící správní postupy pro přeshraniční spolupráci, rozdíly ve správní struktuře a zvyklostech a to, že v ostatních členských státech nejsou jasně určeni partneři.
      Přestože účinné provádění právních předpisů o vnitřním trhu na příslušném území je úkolem členských států, Komise se domnívá, že členské státy potřebují, aby příslušné nástroje fungovaly v součinnosti. Systém IMI byl vytvořen s cílem zjistit orgán v jiném členském státě příslušný pro daný případ (vyhledávací funkce), řídit výměny informací na základě jednoduchých jednotných postupů a obejít jazykovou bariéru za pomoci předem vytvořeného a přeloženého souboru otázek.

         Snímky obrazovky s otázkami v jazycích dvou příslušných orgánů, které se účastní výměny informací

      2.   OBLAST PŮSOBNOSTI A CÍL TĚCHTO POKYNŮ
      Uživateli systému IMI jsou odborníci v oblastech své pravomoci, ať už jde o předpisy vztahující se k vykonávání určitého povolání nebo předpisy platné v oblasti poskytování služeb. Nejsou nicméně odborníky v oblasti ochrany údajů a je možné, že nemají dostatečné povědomí o požadavcích na ochranu údajů vyplývajících z vnitrostátních právních předpisů v této oblasti.
      Je tudíž žádoucí, aby uživatelé systému IMI měli k dispozici pokyny s vysvětlením, jak tento systém funguje po stránce ochrany údajů, jaké záruky v tomto ohledu již systém obsahuje a jaká rizika mohou být s využíváním systému spojena (1).
      Pokyny nepředstavují komplexní přehled všech otázek ochrany údajů souvisejících se systémem IMI, jsou spíše návodem, s nímž by se všem uživatelům systému IMI mělo dobře pracovat a jemuž budou rozumět. Podle potřeby mohou uživatelé IMI vždy získat další poradenství a pomoc od orgánů pro ochranu údajů v jednotlivých členských státech. Seznam orgánů pro ochranu údajů s příslušnými kontakty a internetovými stránkami:
      http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/index_en.htm
      3.   PROSTŘEDÍ S DOBROU ÚROVNÍ OCHRANY ÚDAJů
      Systém IMI byl vytvořen tak, aby vyhovoval požadavkům právních předpisů o ochraně údajů, a již od počátku udržuje dobrou úroveň ochrany údajů.
      Uživatelé systému IMI mají jistotu, že po stránce ochrany údajů představuje tento systém spolehlivou softwarovou aplikaci, což může snadno dokreslit několik příkladů:

                  a)

                  Systém IMI používají pouze příslušné orgány v Evropském hospodářském prostoru (členské státy EU plus Norsko, Island a Lichtenštejnsko) a mimo EHP se osobní údaje nepřenášejí.

                  b)

                  Evropská komise a koordinátoři systému IMI (2) nemají přístup k osobním údajům pracovníků ani poskytovatelů služeb, které se v rámci systému vyměňují.

                  c)

                  K osobním údajům poskytovatelů služeb mají přístup pouze příslušné orgány zapojené do vyřizování žádosti o informace (3). Díky této ochraně je v podstatě vyloučeno, aby měl adresát žádosti přístup k osobním informacím o poskytovateli služby, dokud adresát žádost formálně nepřijme.

                     Příklad informací, které jsou dispozici předtím, než adresát žádost přijme

                  d)

                  Všechny osobní údaje vztahující se k žádostem se ze systému automaticky odstraňují šest měsíců po uzavření žádosti nebo dříve, pokud o to požádají příslušné orgány zapojené do vyřizování žádosti (podrobněji viz kapitola 12 věnující se době uchovávání).

            4.   KDO JE KDO V RÁMCI SYSTÉMU IMI? OTÁZKA SPOLEČNÉ SPRÁVY
      Systém IMI je dobrým příkladem společného zpracování a společné správy údajů. Např. přestože si osobní údaje předávají pouze příslušné orgány v členských státech, za uložení těchto údajů na serverech je odpovědná Evropská komise. I když Evropská komise nemá k těmto osobním údajům přístup, je provozovatelem systému, který prakticky provede odstranění údajů a jejich opravu.
      Z rozdělení odpovědnosti mezi Komisi a členské státy jinými slovy vyplývá, že:

                  a)

                  každý příslušný orgán a každý koordinátor systému IMI vykonává správu údajů v rámci svých činností zpracování údajů;

                  b)

                  Komise není uživatelem, nýbrž provozovatelem systému, a prvotní odpovědnost má za údržbu a bezpečnost systému (4);

                  c)

                  zúčastněné strany v systému IMI sdílejí odpovědnost za oznamovací povinnost a udělování práva přístupu, námitky a nápravy.

            Ve složitých případech společné správy, jako je tomu u systému IMI, je z hlediska zajištění shody pravděpodobně nejúčinnější včlenit ochranu údajů do systému již od samého počátku (viz oddíl: „Další práce na systému“ v kapitole 13: „Spolupráce s orgány pro ochranu údajů a s EIOÚ“) a vytvořit rámec pro zajištění shody podle těchto pokynů. Za zajištění shody s tímto rámcem jsou odpovědné všechny zúčastněné strany v systému IMI a všichni uživatelé systému IMI.
      5.   ZÚČASTNĚNÉ STRANY A UŽIVATELÉ SYSTÉMU IMI
      Všechny zúčastněné strany, které systém IMI používají, schvalují koordinátoři IMI. Zúčastněné strany v systému IMI a jeho uživatele, jakož i jejich funkce, práva a závazky, podrobně uvádějí články 6 až 12 rozhodnutí 2008/49/ES. Není je tedy třeba v těchto pokynech uvádět znovu.
      Je důležité si uvědomit, že systém IMI je velmi flexibilní a že členské státy smějí v jeho rámci udělit povinnosti a funkce příslušným orgánům a koordinátorům mnoha různými způsoby, aby to vyhovovalo jejich specifické správní struktuře a oblastem právních předpisů, kterých se má správní spolupráce týkat.
      Rovněž je důležité mít na zřeteli, že uživatelé systému IMI v členských státech jsou odpovědní za mnoho dalších operací zpracování údajů. Dosažení shody s požadavky na ochranu údajů v systému IMI by nemělo být nepřiměřeně komplikované ani by nemělo být spojeno s přílišnou administrativní zátěží. Nemělo by ani spočívat v nějakém paušální řešení.
      Ve většině případů je pouze nutné, aby příslušné orgány prováděly operace zpracování údajů v rámci systému IMI podle týchž pravidel a osvědčených postupů, které běžně na základě svých konkrétních potřeb uplatňují jakožto správci údajů a které odpovídají zákonům o ochraně údajů platným v jejich členských státech.
      Měly by také využít toho, že systém IMI nabízí dobrou úroveň ochrany údajů. Měly by například požadovat, aby se předávané osobní údaje ze systému IMI odstraňovaly už před skončením šestiměsíční doby uchovávání údajů, pokud již v rámci výměny informací v systému IMI nejsou potřeba.
      6.   PRÁVNÍ DŮVODY PRO VÝMĚNY OSOBNÍCH INFORMACÍ V SYSTÉMU IMI
      Komise přijala rozhodnutí 2008/49/ES, které stanoví funkce, práva a závazky zúčastněných stran a uživatelů v systému IMI, které se týkají provádění tohoto systému, pokud jde o ochranu osobních údajů.
      Ne všechny informace, které se v rámci systému IMI vyměňují, jsou osobní údaje. Vyměňované informace se například smějí týkat právnických osob (5) nebo se otázka a odpověď nemusí týkat žádného konkrétního jedince (např. obecná otázka na to, zda daná profese podléhá v daném členském státě regulaci).
      V mnoha případech se však výměny informací skutečně fyzických osob týkají, a ke zpracování jejich osobních údajů proto musí existovat právní důvody. Použití systému IMI je často v zájmu subjektu údajů. I když však výměna informací v zájmu subjektu údajů není, lze ji ze strany příslušných orgánů za použití systému IMI uskutečnit pouze tehdy, požaduje-li se taková výměna na konkrétním právním základě.
      Právní základ pro zpracování osobních údajů je uveden v článku 7 směrnice 95/46/ES. V článku 7 se výměny údajů v rámci systému IMI nejvíce týká písmeno c) a písmeno e).
      I.   Splnění právní povinnosti (čl. 7 písm. c))
      Obecnou zásadou je, že členské státy EU mají povinnost spolupracovat mezi sebou i s orgány Společenství. Povinnost správní spolupráce je jasně a konkrétně stanovena ve směrnici 2005/36/ES (uznávání odborných kvalifikací) a směrnici 2006/123/ES (směrnice o službách).
      Čl. 56 odst. 1 a 2 směrnice o uznávání odborných kvalifikací stanoví:

         „1.   Příslušné orgány hostitelského a domovského členského státu úzce spolupracují a poskytují si vzájemnou pomoc s cílem usnadnit uplatňování této směrnice. Zajistí důvěrnost údajů, které si vymění.
         2.   Příslušné orgány hostitelského a domovského členského státu si vyměňují informace o disciplinárních a trestněprávních sankcích nebo jiných závažných zvláštních okolnostech, které by mohly mít důsledky na výkon činností podle této směrnice, přitom je nutno dodržovat ustanovení o ochraně osobních údajů obsažená ve směrnicích Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (…) a 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích (Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s. 37)).“

      Čl. 28 odst. 1 a 6 směrnice o službách stanoví:

         „1.   Za účelem zajištění dohledu nad poskytovateli a službami, které poskytují, si členské státy poskytují vzájemnou pomoc a zavedou opatření pro účinnou vzájemnou spolupráci (…)
         6.   Členské státy poskytují informace, o něž požádaly jiné členské státy nebo Komise, elektronickou cestou a v co nejkratší možné době.“

      Čl. 34 odst. 1 směrnice o službách stanoví:

         „1.   Komise ve spolupráci s členskými státy zavede elektronický systém pro výměnu informací mezi členskými státy, a to s ohledem na stávající informační systémy.“

      II.   Vykonání úkolu ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce (čl. 7 písm. e))
      Zúčastněné strany a uživatelé IMI vykovávají úkoly ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterými byli pověřeni. Před schválením veškerých registrací do systému IMI ověří koordinátor IMI, zda v případě dotyčného příslušného orgánu skutečně jde o orgán vykonávající úkol ve veřejném zájmu (např. lékařské nebo veterinární subjekty zajišťující dodržování etických či hygienických předpisů ze strany svých členů) nebo při výkonu veřejné moci, kterým byl pověřen (např. ministerstvo školství zajišťující, aby středoškolští učitelé měli náležitou kvalifikaci).
      Na základě výše uvedených skutečností můžete používat systém IMI k výměně osobních údajů podle směrnice o odborných kvalifikacích a směrnice o službách pro účely uvedené v jejich ustanoveních. Informace vztahující se k jiným právním předpisům z oblasti vnitřního trhu v systému IMI vyměňovat nelze. Pokud bude oblast působnosti systému IMI v určité fázi rozšířena a bude zahrnovat další právní předpisy, bude do přílohy rozhodnutí 2008/49/ES doplněn odpovídající odkaz na příslušné akty Společenství.
      7.   OTÁZKA ROZHODNÉHO PRÁVA A VHODNÉHO DOHLEDU
      Rozhodné právo pro oblast ochrany údajů závisí na tom, o kterou zúčastněnou stranou v systému IMI se jedná nebo o kterého uživatele. Na Evropskou komisi se například vztahuje nařízení (ES) č. 45/2001 o ochraně údajů. V případě vnitrostátního uživatele (např. příslušného orgánu) jsou rozhodným právem jeho vnitrostátní právní předpisy pro oblast ochrany údajů, které musí být v souladu se směrnicí 95/46/ES (směrnice o ochraně údajů).
      Spolu s nařízením (ES) č. 45/2001 (6) poskytuje uvedená směrnice Evropské unii pro oblast ochrany údajů pevný právní rámec. Směrnice o ochraně údajů ponechává členským státům určitou flexibilitu. Národním koordinátorům IMI se tudíž doporučuje, aby tyto pokyny projednali s orgány pro ochranu údajů ve svém členském státě, např. pokud jde o podrobnosti týkající se informací, které se mají poskytovat fyzickým osobám (k této věci viz kapitola 9), nebo o povinnost oznamovat některé operace zpracování údajů orgánům pro jejich ochranu.
      Směrnice 95/46/ES je směrnice z oblasti vnitřního trhu a její účel je dvojí. Na jedné straně sladit vnitrostátní právní předpisy o ochraně údajů proto, aby se zajistila vysoká úroveň ochrany údajů, a na druhé straně je sladit proto, aby byla dodržována základní práva jednotlivců, a aby se tudíž mohly osobní údaje mezi členskými státy volně pohybovat. Vnitrostátní specifika by proto na používání systému IMI a výměnu informací požadovanou podle jiných aktů Společenství neměla mít praktický či významný dopad.
      Jedním z nejvýznamnějších rysů právního rámce EU týkajícího se ochrany údajů je dohled, který nad ní vykonávají nezávislé veřejné orgány pro ochranu údajů. Občané tedy mohou k těmto orgánům podat stížnost a problémy, které vznikly s ochranou jejich údajů, řešit rychle, mimosoudní cestou. Na zpracování osobních údajů na vnitrostátní úrovni dohlížejí vnitrostátní orgány pro ochranu údajů, na zpracování osobních údajů ze strany orgánů EU dohlíží Evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ). Evropská komise tedy podléhá dohledu EIOÚ a ostatní uživatelé systému IMI podléhají dohledu zapojených vnitrostátních orgánů pro ochranu údajů. Další informace o tom, jak nakládat se stížnostmi nebo žádostmi subjektů údajů, naleznete v kapitole 10 o právech k přístupu a opravě a v kapitole 13 o otázce spolupráce s orgány pro ochranu údajů a EIOÚ.
      8.   ZÁSADY OCHRANY ÚDAJŮ PLATNÉ PRO VÝMĚNY INFORMACÍ
      Zpracování osobních údajů podle práva ES lze uskutečnit pouze za určitých podmínek (viz kapitola 6: „Právní základ výměn osobních informací v systému IMI“) a v souladu s určitými zásadami nazývanými ve směrnici o ochraně údajů jako „zásady pro kvalitu údajů“ (viz článek 6 směrnice).
      Správci údajů by měli osobní údaje shromažďovat pouze k legitimním a konkrétním účelům a nezpracovávat údaje k účelům odlišným od těch, které byly uvedeny v době shromažďování údajů. Klasickým příkladem nekompatibility účelů by byla situace, kdy příslušný orgán prodá soukromým společnostem pro marketingové účely údaje s adresami, které shromažďoval z důvodu vyřizování případu migrujících odborníků podle směrnice o službách.
      Navíc je nutné, aby zpracování osobních údajů bylo úměrné (přiměřené, podstatné a nepřesahující míru) účelům, pro které jsou údaje shromažďovány, a správce musí rovněž přijmout veškerá rozumná opatření, aby byly údaje aktualizovány a aby byly anonymizovány, jakmile již není identifikace subjektu údajů nezbytná. Zásady pro kvalitu údajů dobře odpovídají potřebám správy informací; pokud totiž informační systém bez konkrétního důvodu uchovává gigabyty údajů, které brzo ztratí aktuálnost a spolehlivost, pak není dobrým informačním systémem. Dobrý elektronický informační systém by měl shromažďovat pouze údaje, které jsou nutné k předem vymezeným účelům, a tyto údaje by měl aktualizovat tak, aby bylo možné se na ně naprosto spolehnout.
      Z uplatnění těchto zásad ochrany údajů na fungování systému IMI vyplývají tato doporučení:

                  1)

                  Použití systému IMI by se mělo přísně omezit na účely stanovené v příslušných právních předpisech (např. případy oprávněných pochybností a ostatních důvodů stanovených v příslušných právních předpisech). Protože se očekává, že se systém IMI stane běžným způsobem výměny informací mezi příslušnými orgány, musí být naprosto jasné, že by se tento systém neměl soustavně používat k běžnému prověřování migrujících odborníků a poskytovatelů služeb.

                  2)

                  Žádající příslušný orgán by měl poskytnout pouze ty osobní údaje, které odpovídající příslušný orgán potřebuje k jednoznačné identifikaci dotčené osoby, nebo aby mohl odpovědět na otázky. Např. migrujícího odborníka lze identifikovat podle jména a registračního čísla v profesním rejstříku, nemělo by být nutné také poskytovat osobní identifikační číslo.

                  3)

                  Uživatelé systému IMI by měli pečlivě volit otázky a neptat se na více, než je naprosto nutné. Nejde zde pouze o dodržování zásad pro kvalitu údajů, ale rovněž o snížení administrativní zátěže. Pro účely transparentnosti jsou soubory předem vytvořených otázek zveřejněny na internetových stránkách IMI (7).

                     Co jsou citlivé údaje
                      (8)
                     ?

                  Jde o údaje o rasovém nebo etnickém původu, politických názorech, náboženském nebo filozofickém přesvědčení, členství v odborech, údaje týkající se zdraví nebo sexuálního života, protiprávního jednání, odsouzení za trestné činy nebo údaje týkající se bezpečnostních opatření. Některé členské státy mohou za citlivé údaje rovněž považovat informace o správních sankcích nebo rozsudcích.

                  4)

                  Příslušné orgány musejí být obzvláště ostražité, pokud se výměny informací týkají citlivých údajů. Výměny citlivých údajů se umožňují za velmi omezených podmínek. Nejvýznamnějšími požadavky na zpracování citlivých údajů v rámci systému IMI jsou:

                              a)

                              Zpracování citlivých údajů je nutné pro zjištění, výkon nebo obranu právních nároků před soudem (viz čl. 8 odst. 2 písm. e) směrnice o ochraně údajů a odpovídající ustanovení ve vnitrostátních právních předpisech).
                              Může se vztahovat na ty výměny údajů v systému IMI, v jejichž případě migrující odborník nebo poskytovatel služeb uplatňuje své právo na výkon profese nebo na usazení v jiném členském státě. Příslušné orgány musejí v každém případě pečlivě zvážit, zda je použití citlivých údajů ke zjištění nároku vskutku naprosto nutné.
                              S ohledem na některé konkrétní citlivé údaje vyměňované v rámci systému IMI přijaly členské státy ve směrnici o odborných kvalifikacích a směrnici o službách konkrétní ustanovení:

                                          1.

                                          V čl. 56 odst. 2 směrnice o odborných kvalifikacích se stanoví, že: „Příslušné orgány hostitelského a domovského členského státu si vyměňují informace o disciplinárních a trestněprávních sankcích nebo jiných závažných zvláštních okolnostech, které by mohly mít důsledky na výkon činností podle této směrnice, přitom je nutno dodržovat ustanovení o ochraně osobních údajů (…)“

                                          2.

                                          Článek 33 směrnice o službách stanoví konkrétní pravidla výměny informací o dobré pověsti migrujících poskytovatelů služeb: „Členské státy na žádost příslušného orgánu v jiném členském státě poskytnou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy informace o disciplinárních nebo správních opatřeních nebo o trestních sankcích a rozhodnutích týkajících se platební neschopnosti nebo konkursu (…)“

                              b)

                              Subjekt údajů dává svůj výslovný souhlas. Pokud je správní spolupráce v zájmu subjektu údajů, zřejmě nebude obtížné výslovný souhlas subjektu údajů ke zpracování osobních údajů získat.

                  5)

                  S mimořádnou obezřetností je třeba přistupovat k informacím o výpisech z trestního rejstříku, jejichž přesnost a aktuálnost má prvořadý význam. Kromě souladu s dalšími zásadami směrnice a nařízení o ochraně údajů uvedených v tomto doporučení (9) by u této kategorie informací tedy mělo platit, že si je lze vyžádat, pouze pokud je to povoleno příslušnými akty Společenství a pokud je to nezbytně nutné k rozhodnutí o konkrétním případu, s nímž je žádost přímo spojena. Jinými slovy musí zpracování přímo souviset s výkonem profesní činnosti nebo poskytováním služeb a musí být nutné k účelům ověření souladu s ustanoveními příslušné směrnice. Uživatelé systému IMI by měli mít neustále na paměti, že v mnoha případech se informace nutné k rozhodnutí o případu nemusejí konkrétně vztahovat k trestnímu rejstříku migrujícího odborníka nebo poskytovatele služeb.
                  Ve skutečnosti soubor otázek IMI obsahuje pouze několik otázek, které se týkají trestního rejstříku nebo jiných citlivých údajů (10). Kromě těchto zvláštních případů by mělo k výměně citlivých údajů docházet pouze ve výjimečných případech, kdy v důsledku konkrétních okolností případu souvisejí citlivé údaje přímo s výkonem dané činnosti a tyto údaje jsou nezbytně nutné ke zjištění právních nároků před soudem.
                  Příslušné orgány systém IMI nesmějí použít k běžným prověrkám případné trestné činnosti migrujících odborníků, jelikož by to nebylo v souladu s účelem, pro něž byl systém IMI vytvořen. Veškeré otázky týkající se trestných činů nebo disciplinárních opatření se rovněž musejí vztahovat k dotčené profesi nebo službě, a nikoli tedy k jiným trestným činům nebo disciplinárním opatřením, kterých se mohl dopustit nebo kterým byl podroben migrující odborník v zemi původu. Např. je-li potřeba zjistit, zda je lékař řádně registrován a zda se v lékařské komoře těší dobré pověsti, není nutné, aby se žádající příslušný orgán dozvídal, zda má tento lékař v trestním rejstříku záznam o dopravním přestupku, jelikož tomuto lékaři takový přestupek v jeho zemi nebrání ve výkonu lékařského povolání.

         Otázka dalšího zpracování a uložení mimo systém IMI

      Využití systému IMI bude často spojeno s poskytnutím vstupu pro další zpracování, které proběhne v členském státě (např. v souvislosti se žádostí o provedení služby nebo povolení dotčené činnosti). Je tedy přirozené, že příslušné orgány údaje získané k těmto účelům dále zpracují. V případě, že jsou údaje získány prostřednictvím systému IMI a dále zpracovávány mimo tento systém, stále platí vnitrostátní právní předpisy o ochraně údajů. Je tedy potřebné splnit tyto podmínky:

                  —

                  toto další zpracování není neslučitelné s účely shromáždění a výměny údajů, které se uskutečnily v systému IMI,

                  —

                  toto další zpracování je nezbytné a úměrné (přiměřené, podstatné a nepřesahující míru) původnímu účelu shromáždění údajů v systému IMI,

                  —

                  jsou přijata rozumná opatření, jejichž prostřednictvím budou údaje průběžně aktualizovány, a jakmile již nebudou potřeba, také odstraněny,

                  —

                  v případě, že jsou údaje v systému IMI vyhledány za účelem jejich sdělení třetí straně, je v zájmu zaručení jejich řádného zpracování nutné o této okolnosti subjekt údajů informovat, pokud to není nemožné, pokud to nevyžaduje neúměrné úsilí nebo pokud sdělení není výslovně stanoveno zákonem (viz čl. 11 odst. 2 směrnice o ochraně údajů 95/46/ES). Vzhledem k tomu, že je možné, že sdělení je stanoveno zákonem jen jednoho zapojeného členského státu, a jinde proto nemusí být obecně známo, Komise navrhuje, aby bylo vynaloženo úsilí a subjekt údajů byl informován, i pokud sdělení zákonem výslovně stanoveno je.

            9.   POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ SUBJEKTŮM ÚDAJŮ
      Jedním z pilířů každého režimu ochrany údajů je to, že správci údajů poskytují subjektům údajů informace o operacích zpracování, které mají v úmyslu provést s jejich osobními údaji.
      Článek 10 směrnice o ochraně údajů stanoví, že v době shromáždění údajů musí být subjektu údajů poskytnuta alespoň informace o totožnosti správce, účelech zpracování, příjemcích nebo kategorii příjemců údajů, o tom, zda jsou odpovědi na otázky povinné, a případných důsledcích neposkytnutí odpovědi a o právu na přístup k údajům a na jejich opravu.
      Při shromažďování údajů fyzické osoby musí proto příslušný orgán subjekt údajů informovat o tom, že údaje mohou být vloženy do systému IMI pro účely korespondence s jinou veřejnou správou v jiném členském státě v zájmu vyřízení žádosti, která se jej nebo jí týká, a že má jako subjekt údajů v případě potřeby možnost žádat o přístup k údajům, které se předávají z kteréhokoli příslušného orgánu zapojeného do vyřizování žádosti, či jejich opravu (další podrobnosti k této otázce viz kapitola 10 o právu na přístup a opravu).
      Každý příslušný orgán sám rozhodne, jakým způsobem tuto informaci subjektům údajů sdělí. Jelikož většina příslušných orgánů (ne-li všechny) provádí v systému IMI i jiné operace zpracování než výměnu informací, může se způsob sdělení informace fyzickým osobám podle potřeby shodovat se způsobem sdělení obdobných informací v případě ostatních operací zpracování podle vnitrostátního práva (např. oznámením, prostřednictvím korespondence se subjekty údajů a/nebo na internetových stránkách).

         Poskytování informací ve směrnici o ochraně údajů

      Článek 10 směrnice o ochraně údajů uvádí minimální soubor informací, které musejí být fyzickým osobám poskytnuty, pokud s nimi subjekt údajů již nebyl seznámen:

                  a)

                  totožnost správce nebo správců (příslušný orgán shromažďující údaje a obdobné orgány v dalších členských státech);

                  b)

                  účel zpracování (spolupráce s dalšími orgány, které jsou zapojeny do vyřizování žádosti týkající se migrujícího odborníka nebo poskytovatele služby);

                  c)

                  veškeré doplňující informace v míře, v jaké jsou nezbytné pro zajištění řádného zpracování, nebo pokud je poskytnutí doplňujících informací stanoveno vnitrostátním právním předpisem:

                              1)

                              příjemci nebo kategorie příjemců údajů;

                              2)

                              existence práva na přístup k údajům, které se jich týkají, a práva na jejich opravu, způsob výkonu těchto práv v praxi a veškeré výjimky z těchto práv podle vnitrostátních právních předpisů;

                              3)

                              právo na opravný prostředek (např. přístup k soudům a právo uplatňovat nárok na náhradu škody);

                              4)

                              doba uložení a uchovávání;

                              5)

                              bezpečnostní opatření;

                              6)

                              odkazy na související dokumenty a internetové stránky, včetně stránek Komise k systému IMI.

            Směrnice o ochraně údajů stanoví dva případy, v nichž musí být informace subjektům údajů poskytnuta: pokud byly údaje shromážděny přímo od jejich subjektů a pokud byly údaje získány od někoho jiného. Pro druhý případ však článek 11 směrnice obsahuje pravidlo rozumného uvážení, podle něhož by poskytnutí informace nebylo nutné, pokud by vyžadovalo neúměrné úsilí, nebo pokud právní předpisy výslovně upravují zaznamenávání nebo sdělování údajů (což je případ výměn informací v rámci systému IMI), ačkoli směrnice dodává, že v takových případech „členské státy stanoví vhodná ochranná opatření“.
      Je proto možné, že příslušné orgány budou potřebovat doladit poskytování informací subjektům údajů na základě příslušných vnitrostátních právních předpisů o ochraně údajů, po případné konzultaci s národními koordinátory IMI a vnitrostátními orgány pro ochranu údajů.
      Doporučuje se použít odstupňovaný přístup a základní informace poskytnout při shromažďování (např. v rámci formulářů podávaných příslušným orgánům) a zároveň upozornit, že v případě zájmu mohou subjekty údajů získat komplexnější informace.
      V rámci tohoto druhého, podrobnějšího stupně poskytnutí informací lze subjektům údajů účinně poskytnout informace uvedením zásad ochrany soukromí či prohlášení o ochraně osobních údajů na internetových stránkách.
      Pokud již taková prohlášení o ochraně osobních údajů příslušné orgány mají k dispozici, měly by je aktualizovat nebo doplnit, aby se konkrétně vztahovala na osobní údaje v systému IMI. Jestliže tomu tak není, měly by příslušné orgány rozhodnout, zda je používání systému IMI a objem shromažďovaných osobních údajů dostatečným důvodem k vytvoření online prohlášení o ochraně osobních údajů.
      V případě, že je používání systému IMI velmi sporadické, zřejmě postačí informovat fyzické osoby o systému IMI pouze stručně při shromáždění údajů a podle potřeby rovněž později. V případech, kdy příslušný orgán neposkytuje subjektu údajů konkrétní prohlášení o ochraně osobních údajů v souvislosti se systémem IMI, by měl příslušný orgán jasně označit, kde mohou subjekty údajů získat komplexnější informace, např. uvedením internetových stránek národního koordinátora IMI a internetových stránek Komise k systému IMI.
      Oddíl o ochraně údajů na stránkách Komise k systému IMI (11) obsahuje prohlášení Komise o ochraně údajů v systému IMI. Obsahuje rovněž další informace pro subjekty údajů týkající se výkonu jejich práv a získání případné pomoci od vnitrostátních příslušných orgánů nebo orgánů pro ochranu údajů:

         „Pokud jste přesvědčeni o tom, že systém IMI obsahuje vaše osobní údaje, a chcete k nim získat přístup s cílem tyto údaje změnit nebo opravit, můžete se obrátit na správní nebo odborný orgán, se kterým jste byli v kontaktu, nebo na kteréhokoli uživatele systému IMI, který se na dané žádosti podílel. Pokud nejste s obdrženou odpovědí spokojeni, můžete se obrátit na jiného uživatele systému IMI, který se na dané žádosti podílel, nebo můžete podat stížnost orgánu pro ochranu údajů v rámci některého z uživatelů systému IMI, který se na vyřizování žádosti podílel, jenž vám bezplatně poskytne pomoc. Seznam orgánů pro ochranu údajů je k dispozici na adrese:
         http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/index_en.htm
         Upozornění: v některých případech mohou vnitrostátní právní předpisy obsahovat určité výjimky týkající se vašich práv na přístup ke svým osobním údajům.“

      Významné zúčastněné strany v systému IMI, které pracují s velkými objemy žádostí, by rozhodně měly zveřejnit své zásady ochrany soukromí na svých internetových stránkách. Tyto zásady by měly zahrnovat odkaz na stránku o ochraně údajů z internetových stránek Komise k systému IMI. Ostatní příslušné orgány, které pracují s menšími objemy žádostí, se mohou v první řadě odvolat na odkaz na internetové stránky Komise k systému IMI.
      Příslušným orgánům by měli být nápomocni národní koordinátoři IMI. Mohli by např. pomoci s vypracováním vzorových prohlášení o ochraně soukromí, která budou vnitrostátní příslušné orgány moci využít jako šablonu. Lze také vypracovat společné, vnitrostátní prohlášení o ochraně soukromí, které by národní koordinátor zveřejnil na internetu, a veškeré příslušné orgány by prostě při kontaktu se subjekty údajů poskytovaly odkaz na toto prohlášení (např. ve formulářích nebo ostatních dokumentech, které se subjektům údajů poskytují).

         Prohlášení Evropské komise o ochraně údajů

         Systém pro výměnu informací o vnitřním trhu – IMI

      1.   Cíle a uživatelé systému IMI

      Účelem systému IMI je usnadňovat správní spolupráci a vzájemnou pomoc mezi členskými státy s cílem zajistit řádné fungování vnitřního trhu a volný pohyb osob a služeb. Tuto činnost zajišťuje nástroj na výměnu informací (včetně některých osobních údajů) mezi národními správci členských států EHP.
      Toto prohlášení o ochraně osobních údajů se vztahuje na část systému IMI, za kterou odpovídá Komise, tedy na shromažďování, záznam, uchovávání a odstraňování osobních údajů prvních uživatelů v rámci národních koordinátorů IMI a na uchovávání a odstraňování osobních údajů ostatních uživatelů systému IMI a osob, které jsou předmětem výměny informací, nikoli však na jejich shromažďování, vyhledávání nebo zobrazování. Nevztahuje se tedy na část zpracování údajů, za kterou odpovídají členské státy.
      2.   Jakými právními předpisy se zpracování údajů řídí?

      Veškeré zpracování údajů, za které odpovídá Evropská komise, se řídí nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů.
      Rovněž se použije rozhodnutí Komise 2008/49/ES ze dne 12. prosince 2007 týkající se provádění systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI), pokud jde o ochranu osobních údajů.
      3.   Jaké údaje zpracovává Komise v systému IMI?

      Komise shromažďuje nezbytné kontaktní údaje prvních uživatelů v rámci národních koordinátorů IMI, jako jsou jméno, telefonní číslo do zaměstnání, faxová čísla a e-mailové adresy. Tyto osobní údaje a osobní údaje uživatelů v rámci pověřených koordinátorů IMI a příslušných orgánů jsou uloženy na serveru Komise.
      Osobní údaje osob, které jsou předmětem výměny informací, budou z technických důvodů uloženy rovněž na serveru Komise.
      4.   K jakému účelu se zpracovávají údaje v systému IMI?

      Kontaktní údaje národních koordinátorů IMI jsou nezbytné k nastavení a provozu systému IMI. Komise potřebuje mít přístup k těmto údajům, aby mohla účinně spolupracovat s členskými státy na správě systému IMI.
      Pokud jde o dočasné uchovávání osobních údajů osob, které jsou předmětem výměny informací mezi orgány jednotlivých států, je účelem zpracování v systému IMI zlepšení a usnadnění spolupráce mezi příslušných orgány členských států na základě právních předpisů EU přijatých k vytvoření vnitřního trhu v případech, kdy jsou zapotřebí informace od jiných členských států v souvislosti s dočasným přeshraničním poskytováním služeb nebo s usazováním poskytovatelů služeb v jiném členském státě.
      5.   Kdo má k údajům přístup?

      V mezích stanovených v čl. 12 odst. 7 rozhodnutí 2008/49/ES mají místní správci údajů v Komisi přístup k osobním údajům místních správců údajů v rámci národních koordinátorů IMI. V žádném případě nemají pracovníci Komise přístup k osobním údajům osoby, která je předmětem výměny informací.
      6.   Jak dlouho budou vaše údaje uchovávány?

      Osobní údaje uživatelů v rámci příslušných orgánů a koordinátorů se uchovávají po dobu, po kterou jsou tyto osoby uživateli systému IMI.
      Veškeré osobní údaje, které si vyměňují příslušné orgány a které jsou zpracovávány v systému IMI, Komise automaticky odstraní 6 měsíců od formálního uzavření výměny informací. Ze statistických důvodů bude výměna informací i nadále uchovávána v systému IMI, avšak všechny osobní údaje budou anonymizovány. Příslušný orgán zapojený do určité výměny informací může kdykoli po uzavření výměny informací požádat Komisi o odstranění konkrétních osobních údajů. Komise této žádosti vyhoví do 10 pracovních dní, pokud s tím bude druhý příslušný orgán souhlasit.
      7.   Jaká bezpečnostní opatření proti neoprávněnému přístupu se používají?

      Systém IMI je chráněn řadou technických opatření. Různé úrovně přístupu do databáze jsou zabezpečeny běžným heslem a dalším kódem jako u některých systémů osobního bankovnictví. Přístup k osobním údajům v systému IMI má pouze omezená skupina osob, jak je popsáno v bodu 5 „Kdo má k údajům přístup?“. Systém je rovněž chráněn speciálním zabezpečeným protokolem https.
      8.   Přístup k vašim osobním údajům

      Přístup k vlastním osobním údajům mohou národní koordinátoři IMI získat prostřednictvím kontaktní adresy uvedené v bodu 10.
      9.   Další informace

      Kromě tohoto prohlášení o ochraně osobních údajů platí i „důležité právní upozornění“ (http://europa.eu/geninfo/legal_notices_en.htm)
      Pokud jste přesvědčeni o tom, že systém IMI obsahuje vaše osobní údaje, a chcete k nim získat přístup s cílem tyto údaje změnit nebo opravit, můžete se obrátit na správní nebo odborný orgán, se kterým jste byli v kontaktu, nebo na kteréhokoli uživatele systému IMI, který se na dané žádosti podílel. Pokud nejste s obdrženou odpovědí spokojeni, můžete se obrátit na jiného uživatele systému IMI, který se na dané žádosti podílel, nebo můžete podat stížnost orgánu pro ochranu údajů v rámci některého z uživatelů systému IMI, který se na vyřizování žádosti podílel, jenž vám bezplatně poskytne pomoc. Seznam orgánů pro ochranu údajů je k dispozici na adrese:
      http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/nationalcomm/index_en.htm
      Upozornění: v některých případech mohou vnitrostátní právní předpisy obsahovat určité výjimky týkající se vašich práv na přístup ke svým osobním údajům.
      10.   Kontakt

      Systém IMI spravuje oddělení E.3 Generálního ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise. Odpovědná osoba (správce) je vedoucí oddělení Nicholas Leapman. Kontaktní adresa pro systém IMI:

                  European Commission

                  Internal Market and Services Directorate General

                  Unit E.3

                  B-1049 Brussels

                  markt-imi-dataprotection@ec.europa.eu

            Chcete-li podat stížnost na zpracování údajů, za které odpovídá Komise, můžete se obrátit na Evropského inspektora ochrany údajů:

                  European Data Protection Supervisor (EDPS)

                  Rue Wiertz 60 (MO 63)

                  B-1047 Brussels

                  Tel. +32 2 283 19 00

                  Fax: +32 2 283 19 50

                  edps@edps.europa.eu

            10.   PRÁVO NA PŘÍSTUP A OPRAVU
      Transparentnost ve vztahu k subjektu údajů má prvořadý význam. Lze jí dosáhnout jak tím, že jsou subjektu údajů nejprve poskytnuty informace, o nichž pojednávala předcházející kapitola, ale poté rovněž tím, že je mu uděleno právo na přístup k jeho osobním údajům a podle potřeby právo na jejich odstranění či opravu nebo blokování, jsou-li údaje nepřesné nebo zpracované v rozporu se zákonem.
      Složitost systému IMI, do jehož společných operací zpracování a společné správy je zapojeno mnoho zúčastněných stran a uživatelů, vyžaduje, aby byl vůči subjektu údajů zaujat otevřený přístup. Subjekty údajů nejsou povinny znát technické záležitosti společného zpracovávání údajů nebo fungování IMI.
      Je tedy potřeba zaujmout jasný a přímý přístup: obecným pravidlem, které podléhá pouze odůvodněným výjimkám, s nimiž souhlasí subjekt údajů a všechny ostatní dotčené strany, je, že subjekty údajů budou moci uplatnit své právo na přístup, opravu a odstranění tak, že se obrátí na kterýkoli příslušný orgán zapojený do vyřizování žádosti. Žádný příslušný orgán by neměl přístup, opravu či odstranění odmítnout s tím, že údaje do systému nevložil nebo že subjekt údajů se má obrátit na jiný příslušný orgán. Příslušný orgán, jemuž je požadavek vznesen, jej prozkoumá a vyhoví mu nebo jej odmítne podle jeho odůvodněnosti a ustanovení vnitrostátních právních předpisů o ochraně údajů. Je-li to nutné a vhodné, může se příslušný orgán předtím, než o požadavku rozhodne, obrátit na jiný příslušný orgán. V případě, že se příslušné orgány mezi sebou nedohodnou, by se měly obrátit na příslušné orgány pro ochranu údajů a včas a účinně dosáhnout dohody.
      Není-li subjekt údajů s přijatým rozhodnutím spokojen, může se obrátit na jiný příslušný orgán zapojený do výměny informací nebo na vnitrostátní orgán pro ochranu údajů, který je příslušný k jednomu ze zapojených příslušných orgánů a který subjektu údajů nejvíc vyhovuje: např. orgán země, kde je usazen, nebo vnitrostátní orgán pro ochranu údajů své země nebo tento orgán v zemi, kde pracuje. Je-li to nutné a vhodné, měly by orgány pro ochranu údajů mezi sebou na vyřízení stížnosti spolupracovat (viz článek 28 směrnice o ochraně údajů).
      Je třeba zdůraznit, že subjekty údajů mají v každém případě právo zahájit kdykoli soudní řízení a případně podat opravný prostředek (viz články 22 a 23 směrnice o ochraně údajů a odpovídající ustanovení ve vnitrostátním právu).
      V čl. 12 písm. c) směrnice o ochraně údajů se stanoví, že správce třetí osobě, které byly údaje sděleny, oznámí veškeré opravy, výmazy nebo blokování, pokud se to neukáže jako nemožné nebo to nevyžaduje nepřiměřené úsilí. To se rovněž vztahuje na informace dále zpracovávané mimo systém IMI.
      V návaznosti na doporučení pracovní skupiny zřízené podle článku 29 a doporučení EIOÚ nyní Komise pracuje na tom, aby byla do systému IMI zavedena funkce (v souladu s již platným postupem časnějšího odstranění údajů, prováděného na žádost příslušných orgánů, viz kapitola 12) umožňující online opravy údajů doprovázené automatickými oznámeními zapojeným příslušným orgánům. Protože jde z technického pohledu o složitější operaci, měl by se v případě nutnosti oprav osobních údajů do doby, než bude funkce zavedena, příslušný orgán obracet s požadavkem na opravu přímo na správce údajů v systému IMI při Evropské komisi (viz předchozí oddíl „Prohlášení Evropské komise o ochraně údajů“).
      Směrnice o ochraně údajů a vnitrostátní právní předpisy, které ji provádějí, přiznávají subjektům údajů rovněž právo na námitku vůči zpracování údajů, které se jich týkají, a v případě odůvodněnosti námitky i právo zpracování ukončit. Obrátí-li se na vás subjekt údajů, který má námitky proti zpracování údajů, které se jej týká, obraťte se prosím na vnitrostátní orgán pro ochranu údajů ve vašem státě a informujte se, jak je právo na námitku ošetřeno ve vašem členském státě.
      11.   BEZPEČNOST ÚDAJŮ
      K zajištění bezpečnosti systému IMI se používá řada organizačních a technických opatření obdobných jako opatření používaná v některých systémech osobního bankovnictví. Internetová komunikace se systémem IMI je rovněž chráněna speciálním zabezpečeným protokolem https. Je nutné, aby byla technická opatření na ochranu systému IMI interoperabilní v celé Evropské unii. Technická ochrana systému se bude dále propracovávat s ohledem na současné technické možnosti a náklady na jejich zavedení (viz článek 17 směrnice 95/46/ES a článek 22 nařízení (ES) č. 45/2001).
      Podrobnější informace o pravidlech pro bezpečnost informačních systémů užívaných v Evropské komisi lze získat v rozhodnutí Komise K(2006) 3602, jehož znění je uvedeno v oddíle o ochraně údajů na internetových stránkách IMI:
      http://ec.europa.eu/internal_market/imi-net/data_protection_en.html
      12.   OBDOBÍ UCHOVÁVÁNÍ
      Pravidla ohledně období uchovávání údajů jsou uvedena v článcích 4 a 5 rozhodnutí 2008/49/ES.
      Veškeré osobní údaje zahrnuté do výměn informací se zpravidla automaticky vymazávají šest měsíců po formálním ukončení výměny informací. Komise v současnosti zavádí do systému určité úpravy (připomínání a seznamy naléhavých případů), jejichž cílem je žádosti formálně uzavírat co nejrychleji.
      Existuje rovněž možnost, že o odstranění osobních údajů zažádá příslušný orgán před skončením šestiměsíčního období uchovávání. Pokud ostatní příslušné orgány souhlasí, Komise na takový požadavek zareaguje do deseti pracovních dní.
      Příslušné orgány by si měly být vědomy toho, že žádat o odstranění osobních údajů lze online, jednoduše vyvoláním příslušné uzavřené žádosti a kliknutím na tlačítko „Požádat o odstranění osobních údajů“.

         Snímek obrazovky s požadavkem příslušného orgánu na časnější odstranění osobních údajů

         Snímek obrazovky s konzultací s příslušným orgánem týkající se časnějšího odstranění osobních údajů

      Komise bude rovněž systém zdokonalovat, např. zavedením automatického připomínání přijetí odpovědí nebo formálního uzavření žádostí v případě, že byla uspokojivě vyřízena.
      Rovněž je důležité připomenout, že na ukládání veškerých osobních údajů mimo systém IMI prováděné příslušnými orgány se vztahují vnitrostátní předpisy o ochraně údajů.
      13.   SPOLUPRÁCE S VNITROSTÁTNÍMI ORGÁNY PRO OCHRANU ÚDAJŮ A EIOÚ
      Jednou z největších záruk řádného fungování našeho systému ochrany údajů je síť vnitrostátních orgánů pro ochranu údajů a EIOÚ. Příslušné orgány se na ni mohou spolehnout, pokud by kdykoli potřebovaly poradenství se složitějším případem, který není uveden v těchto pokynech. Vnitrostátní koordinátoři IMI se vyzývají, aby v tomto ohledu zastávali významnou úlohu. Seznam s kontakty v orgánech pro ochranu údajů je k dispozici v oddíle o ochraně údajů na internetových stránkách IMI.
      Příslušné orgány si dále musí být vědomy toho, že před zahájením účasti v systému IMI bude zřejmě nutné o ní uvědomit jim příslušné vnitrostátní orgány pro ochranu údajů. Je možné, že v některých členských státech bude potřeba i předchozí povolení. Podle potřeby by při kontaktování orgánů pro ochranu údajů měli aktivní koordinační úlohu sehrát koordinátoři IMI.

         Další práce na systému

      V připravované verzi systému IMI bude úroveň ochrany údajů během roku 2009 zvýšena takto:

                  a)

                  Pokud se výměny informací týkají citlivých údajů (např. údajů o zdraví nebo výpisů z trestního rejstříku nebo údajů o disciplinárních řízeních), bude systém připomínat, že vyměňované informace jsou citlivé a že pracovník, který případ vyřizuje, má o tyto informace žádat, pouze pokud je to nezbytně nutné a přímo to souvisí s výkonem profesní činnosti nebo poskytováním dané služby.

                  b)

                  Bude zaveden online postup (vedle již fungujícího postupu časnějšího odstranění údajů, na žádost příslušného orgánu) opravy, vymazání nebo blokování údajů, které jsou zpracovány v rozporu se zákonem nebo jsou nepřesné.

                  c)

                  Přijetí odpovědi bude zdokonaleno za pomoci automatického připomínání a seznamů naléhavých případů, aby žádosti nezůstávaly v systému otevřeny déle, než je nezbytné.

                  d)

                  S novými toky informací v souvislosti se směrnicí o službách se systém vyrovná přijetím odpovídajících opatření – výstražného mechanismu a individuálních výjimek. Tato opatření budou většinou postupovat obdobně jako u obecných výměn informací, např. budou připomínat citlivou povahu uvedených informačních toků, připomínat, že je třeba výstrahu uzavřít co nejdříve, a různým způsobem informovat fyzické osoby o výměně informací a jejich právu na přístup k údajům a případně na jejich blokování, odstranění nebo opravu. Je možné, že budou potřeba další záruky ochrany údajů. V takovém případě budou vytvořeny ve spolupráci s EIOÚ.

            14.   USTANOVENÍ O PŘEZKUMU
      Systém IMI představuje průkopnický informační systém, který se stále vyvíjí. Komise i nadále shromažďuje podněty na zdokonalení systému od koordinátorů a příslušných orgánů, a proto je pravděpodobné, že budou do systému v příštích měsících zavedeny změny. Některé z nich zřejmě nebudou mít žádné důsledky pro ochranu údajů – jiné by mohly mít.
      Tyto pokyny tedy nejsou neměnné, bude je potřeba aktualizovat na základě každodenních zkušeností s fungováním systému IMI. Nejpozději jeden rok po přijetí tohoto doporučení vypracuje Komise zprávu, v níž situaci zhodnotí a zahrne rovněž posouzení možnosti přijetí dalšího právního opatření.

         (1)  Členské státy by měly zvážit zařazení informací o ochraně údajů do školení o systému IMI.

         (2)  Viz článek 12 rozhodnutí 2008/49/ES.

         (3)  Příslušné orgány mohou „napojit“ jiné orgány pro účely dohledu (např. regionální orgán napojí federální orgán). Tyto „napojené orgány“ mohou tímto způsobem získat představu o počtu a povaze žádostí, aniž by měly přístup k osobním údajům poskytovatelů služeb nebo migrujících odborníků.

         (4)  Jak stanoví čl. 10 odst. 3 rozhodnutí 2008/49/ES, Komise se může zúčastnit výměny informací pouze ve zvláštních případech, ve kterých se podle příslušného aktu Společenství má uskutečnit výměna informací mezi členskými státy a Komisí. V takových případech má Komise povinnosti obdobné povinnostem příslušného orgánu. Například musí subjektům údajů předat řádné oznámení o ochraně a umožnit přístup k jejich údajům, pokud o to požádají.

         (5)  V některých členských státech (Itálie, Lucembursko, Rakousko a Dánsko) přesto oblast působnosti právních předpisů o ochraně údajů do jisté míry zahrnuje rovněž právnické osoby.

         (6)  Směrnice 95/46/ES se vztahuje na členské státy, kdežto nařízení (ES) č. 45/2001 se vztahuje na orgány EU.

         (7)  http://ec.europa.eu/internal_market/imi-net/docs/questions_and_data_fields_en.pdf

         (8)  Právní vymezení viz článek 8 směrnice 95/46/ES a článek 10 nařízení (ES) č. 45/2001.

         (9)  Tj. odpovídající informace by se měly poskytnout subjektům údajů, zpracování by mělo být úměrné a údaje by se neměly dále zpracovávat k účelům neslučitelným s účelem jejich shromáždění.

         (10)  Konkrétní seznam těchto otázek je k dispozici na internetových stránkách IMI:
      http://ec.europa.eu/internal_market/imi-net/docs/questions_and_data_fields_en.pdf

         (11)  Oddíl o ochraně údajů na stránkách IMI obsahuje veškeré dokumenty týkající se konkrétně ochrany údajů v systému IMI a odkaz na seznam veškerých právních předpisů o ochraně údajů na úrovni EU:
      http://ec.europa.eu/internal_market/imi-net/data_protection_en.html


title: 2014/53/EU: Doporučení Komise ze dne 29. ledna 2014 ohledně důsledků odebrání volebního práva občanům Unie, kteří vykonávají své právo volného pohybu

text:
               1.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 32/34

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 29. ledna 2014
   ohledně důsledků odebrání volebního práva občanům Unie, kteří vykonávají své právo volného pohybu
   (2014/53/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Lisabonská smlouva posiluje úlohu občanů Evropské unie jakožto účastníků politického života tím, že vytváří úzkou vazbu mezi občany, uplatňováním jejich politických práv a jejich zapojením do demokratického života Unie. V čl. 10 odst. 1 a 3 Smlouvy o Evropské unii (SEU) se stanoví, že fungování Unie je založeno na zastupitelské demokracii a že každý občan Unie má právo podílet se na demokratickém životě Unie. V čl. 10 odst. 2 SEU, který představuje vyjádření těchto zásad, se stanoví, že občané jsou na úrovni Unie přímo zastoupeni v Evropském parlamentu a že hlavy států nebo předsedové vlád a vlády, které zastupují členské státy v Evropské radě a v Radě, jsou demokraticky odpovědni buď svým vnitrostátním parlamentům, nebo svým občanům.

               (2)

               Podle článku 20 SFEU občanství Unie doplňuje občanství členského státu.

               (3)

               Článek 21 SFEU a článek 45 Listiny základních práv Evropské unie přiznávají občanům EU základní právo svobodně se pohybovat a pobývat v Evropské unii.

               (4)

               Cílem tohoto doporučení je posílit právo občanů EU, kteří využívají své právo volného pohybu v rámci Unie, podílet se na demokratickém životě Unie a členských států.

               (5)

               Jak bylo zdůrazněno ve zprávě o občanství EU za rok 2010 (1), jedním z problémů, s nímž se občané Unie z některých členských států jako účastníci politického života v rámci Unie setkávají, je, že přicházejí o právo volit (je jim „odebráno volební právo“) ve vnitrostátních volbách svého domovského členského státu, jakmile po určitou dobu pobývali v jiném členském státě.

               (6)

               V současné době nemá žádný členský stát obecnou politiku, která občanům Unie z jiných členských států pobývajícím na jejich území přiznává právo volit ve vnitrostátních volbách. Občané Unie, jimž je odebráno volební právo, tudíž obvykle přicházejí o právo volit ve vnitrostátních volbách v jakémkoli členském státě.

               (7)

               Současná situace může být vnímána jako nesplnění základního předpokladu občanství Unie, totiž že občanství Unie doplňuje občanství členského státu a má občanům Unie poskytovat další práva, avšak v tomto případě může výkon práva volného pohybu vést ke ztrátě práva na účast na politickém životě.

               (8)

               Ačkoli občanům Unie, jimž bylo takto odebráno volební právo, zůstává právo volit členy Evropského parlamentu, nemají právo účastnit se vnitrostátních procesů, které vedou ke složení vlád členských států, z jejichž členů se skládá Rada, jeden ze spolutvůrců právních předpisů Unie.

               (9)

               Tato ztráta práva volit ve vnitrostátních volbách v zemi státní příslušnosti z důvodu výkonu práva volného pohybu v jiné zemi EU je občany Unie vnímána jako mezera v jejich politických právech.

               (10)

               Ve zprávě o občanství EU pro rok 2013 „Občané EU: vaše práva, vaše budoucnost“ (2) Komise zdůraznila, že plná účast občanů Unie na demokratickém životě Unie na všech úrovních představuje samotnou podstatu občanství Unie. Komise oznámila, že navrhne konstruktivní způsob, jak umožnit občanům EU, kteří žijí v jiném členském státě, plně se podílet na demokratickém životě EU zachováním jejich práva volit ve vnitrostátních volbách v zemi jejich původu.

               (11)

               Právo volit je základním občanským právem. Jak uznal Evropský soud pro lidská práva, právo volit není výsadou. Jakékoli obecné, automatické a svévolné odchýlení se od zásady všeobecného volebního práva může ohrozit demokratickou platnost takto zvoleného zákonodárce a právních předpisů, jež vyhlašuje (3). V demokratickém státě by presumpce tedy měla být ve prospěch začlenění. Tento soud dále zjistil, že existuje jasný trend ve prospěch povolovat účast ve volbách státním příslušníkům nerezidentům, i když žádný společný evropský přístup dosud neexistuje.

               (12)

               Pravidla, která se v současnosti používají v některých členských státech, mohou vést k situaci, kdy by občané Unie, kteří pobývají v jiných členských státech, mohli přijít o volební právo pouze z toho důvodu, že v zahraničí pobývají po určitou dobu. To vychází z předpokladu, že pobyt v zahraničí po určitou dobu znamená, že byla přetržena vazba s politickým děním v zemi původu. Tento předpoklad však není v každém jednotlivém případě správný. Proto by mohlo být vhodné dát občanům, jimž hrozí riziko, že by jim mohlo být odebráno volební právo, možnost prokázat svůj přetrvávající zájem o politický život v členském státě, jehož jsou státními příslušníky.

               (13)

               Občané Unie, kteří pobývají v jiném členském státě, mohou udržovat celoživotní a úzké vazby se svou zemí původu a mohou být nadále přímo ovlivněni právními akty přijatými tam zvolenými zákonodárci. Díky přístupnosti televizního vysílání za hranicemi a dostupnosti internetu a dalších internetových a mobilních komunikačních technologií je dnes mnohem snazší pozorně sledovat společenský a politický vývoj v domovském členském státě a účastnit se jej.

               (14)

               Princip politik, jež občanům odebírají volební právo, by měl být přehodnocen s ohledem na současnou socioekonomickou a technologickou realitu, současný trend směřující k širší politické účasti a současný stav evropské integrace, jakož i zásadní význam práva podílet se na demokratickém životě Unie a práva volného pohybu.

               (15)

               Komplexnější a přiměřenější přístup by spočíval v zajištění, aby občanům, kteří využívají své právo volného pohybu a pobytu v Unii, bylo zachováno právo volit ve vnitrostátních volbách, pokud prokáží trvalý zájem o politické dění v členském státě, jehož jsou státními příslušníky.

               (16)

               Souhlasný krok ze strany jednotlivců, např. žádost, aby zůstali zapsaní na seznamu voličů svého členského státu původu, by mělo být považováno za vhodné kritérium – a nejjednodušší prostředek – pro účely prokázání trvalého zájmu o politické dění v členském státě, jehož jsou státními příslušníky, aniž by tím byla dotčena možnost, aby tyto členské státy požadovaly, aby jejich občané tyto žádosti v přiměřených intervalech obnovovali, čímž by potvrzovali přetrvávání tohoto zájmu.

               (17)

               Aby se snížila zátěž pro občany v zahraničí na minimum, mělo by být podání žádosti o zápis na seznam voličů nebo o zachování na seznamu voličů možné elektronickou cestou.

               (18)

               Je důležité zajistit včasné a řádné informování občanů, kteří se stěhují do jiného členského státu nebo v něm pobývají, o podmínkách, za kterých si mohou zachovat svá volební práva, a o odpovídajících praktických opatřeních,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

               1.

               Omezují-li politiky členských států právo jejich státních příslušníků volit ve vnitrostátních volbách výhradně na základě podmínky pobytu, měly by členské státy umožnit svým státním příslušníkům, kteří využívají právo volného pohybu a pobytu v Unii, prokázat trvalý zájem o politické dění v členském státě, jehož jsou státními příslušníky, a to i prostřednictvím žádosti o zachování na seznamu voličů, a ponechat si tak právo volit.

               2.

               Umožňují-li členské státy svým státním příslušníkům, kteří pobývají v jiném členském státě, ponechat si právo volit ve vnitrostátních volbách na základě žádosti o zachování na seznamu voličů, neměla by tím být dotčena možnost, aby tyto členské státy zavedly přiměřená doprovodná opatření, např. opětovné podání žádosti v přiměřených intervalech.

               3.

               Členské státy, které umožňují svým státním příslušníkům, kteří pobývají v jiném členském státě, ponechat si právo volit ve vnitrostátních volbách na základě žádosti nebo obnovení žádosti o zachování na seznamu voličů, by měly zajistit, aby veškeré příslušné žádosti bylo možné podávat elektronicky.

               4.

               Členské státy, jež zbavují státní příslušníky, kteří pobývají v jiném členském státě, práva volit ve vnitrostátních volbách, by je měly řádně a včasně informovat o podmínkách a praktických opatřeních pro zachování jejich práva volit ve vnitrostátních volbách.
               Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 29. ledna 2014.

            Za Komisi

         Viviane REDING

            místopředsedkyně

      (1)  KOM(2010) 603.

      (2)  COM(2013) 269.

      (3)  Rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 7. května 2013 ve věci Shindler.


title: Doporučení č. H1 ze dne 19. června 2013 k rozsudku ve věci Gottardo, podle kterého musí být výhody, jež mají státní příslušníci jednoho státu podle dvoustranné úmluvy o sociálním zabezpečení s třetí zemí, přiznány také pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států  Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi ES a Švýcarskem

text:
               27.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/13

         DOPORUČENÍ č. H1
   ze dne 19. června 2013
   k rozsudku ve věci Gottardo, podle kterého musí být výhody, jež mají státní příslušníci jednoho státu podle dvoustranné úmluvy o sociálním zabezpečení s třetí zemí, přiznány také pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států
   (Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi ES a Švýcarskem)
   2013/C 279/07
   SPRÁVNÍ KOMISE PRO KOORDINACI SYSTÉMŮ SOCIÁLNÍHO ZABEZPEČENÍ,
   s ohledem na čl. 72 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), podle něhož je správní komise odpovědná za řešení všech správních otázek nebo otázek výkladu vyplývajících z ustanovení nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009 (2),
   s ohledem na čl. 72 písm. c) nařízení (ES) č. 883/2004, podle kterého posiluje a rozvíjí spolupráci mezi jednotlivými členskými státy a jejich institucemi v otázkách sociálního zabezpečení,
   jednajíc v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 71 odst. 2 nařízení (ES) č. 883/2004,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Zásada zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti je základní zárukou volného pohybu osob, jak stanoví čl. 21 odst. 1 a čl. 45 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU). Z toho vyplývá, že musí být odstraněna jakákoli diskriminace mezi státními příslušníky členských států.

               (2)

               V rozsudku ve věci Gottardo (3) Soudní dvůr jednal podle této zásady stanovené v článku 45 SFEU v souvislosti s osobou s bydlištěm v Evropské unii, která pracovala ve Francii, Itálii a Švýcarsku. Tato osoba neměla dostatečný nárok na důchod v Itálii a žádala, aby jí byly sečteny doby pojištění získané ve Švýcarsku a v Itálii, jak stanoví dvoustranná úmluva mezi Itálií a Švýcarskem ve prospěch jejich státních příslušníků.

               (3)

               Soudní dvůr v této věci rozhodl, že pokud členský stát uzavře se třetí zemí dvoustrannou mezinárodní úmluvu o sociálním zabezpečení, která stanoví, že pro nabytí nároku na dávky ve stáří se zohlední doby pojištění získané ve zmíněné třetí zemi, základní zásada rovného zacházení ukládá tomuto členskému státu, aby přiznal státním příslušníkům ostatních členských států stejné výhody, jako mají jeho státní příslušníci na základě uvedené úmluvy, s výjimkou případu, kdy může objektivně odůvodnit své odepření (4).

               (4)

               V této souvislosti z rozsudku Soudního dvora vyplývá, že jeho výkladu pojmu „právní předpisy“ v čl. 1 písm. l) nařízení (ES) č. 883/2004 nemůže ovlivnit povinnost dodržovat zásadu rovného zacházení stanovenou čl. 45 odst. 2 SFEU, která platí pro každý členský stát.

               (5)

               Soudní dvůr se domníval, že zpochybnění vyváženosti a vzájemnosti dvoustranné mezinárodní úmluvy uzavřené mezi členským státem a třetí zemí nemůže představovat objektivní odůvodnění toho, aby členský stát, jenž je stranou této úmluvy, odmítl rozšířit na státní příslušníky jiných členských států výhody, které pro jeho státní příslušníky z uvedené úmluvy vyplývají.

               (6)

               Soudní dvůr nepřijal ani námitky, podle kterých může být případné zvýšení finančních nákladů a administrativních obtíží souvisejících se spoluprací s příslušnými orgány dotyčné třetí země odůvodněním toho, aby členský stát, jenž je stranou dvoustranné úmluvy, neplnil své povinnosti podle Smlouvy.

               (7)

               Je důležité, aby se z tohoto rozsudku, jenž je zásadní pro státní příslušníky EU, kteří uplatnili své právo na volný pohyb do jiného členského státu, vyvodily všechny příslušné závěry.

               (8)

               Z tohoto důvodu by mělo být objasněno, že dvoustranné úmluvy o sociálním zabezpečení mezi členským státem a třetí zemí musí být vykládány v tom smyslu, že státním příslušníkům jiných členských států, kteří jsou objektivně v téže situaci, by měly být v zásadě přiznány stejné výhody, jako mají státní příslušníci členského státu, jenž je smluvní stranou úmluvy.

               (9)

               Bez ohledu na jednotné uplatňování rozhodnutí ve věci Gottardo v jednotlivých případech by stávající dvoustranné úmluvy měly být v zásadě přezkoumány. Pokud jde o dříve uzavřené dohody, článek 351 SFEU stanoví: „… použije příslušný členský stát či členské státy všech vhodných prostředků k odstranění zjištěných neslučitelností“, a čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii stanoví: „Členské státy učiní veškerá vhodná obecná nebo zvláštní opatření k plnění závazků, které vyplývají ze Smluv nebo z aktů orgánů Unie.“

               (10)

               Co se týče nových dvoustranných úmluv o sociálním zabezpečení uzavřených mezi členským státem a třetí zemí, je důležité mít na paměti, že by měly obsahovat zvláštní odkaz na zásadu zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti státních příslušníků jiných členských států, kteří uplatnili své právo na volný pohyb v členském státě, jenž je smluvní stranou dotčené úmluvy.

               (11)

               Uplatňování rozsudku ve věci Gottardo v jednotlivých případech do velké míry závisí na spolupráci třetích zemí, neboť ty musí potvrdit období pojištění, která dotčené osoby v příslušných zemích získaly.

               (12)

               Správní komise by se touto otázkou měla zabývat vzhledem k tomu, že se rozhodnutí ve věci Gottardo týká uplatňování zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení,

         DOPORUČUJE příslušným útvarům a institucím, aby:

               1.

               V souladu se zásadou zákazu diskriminace mezi vlastními státními příslušníky členského státu a státní příslušníky ostatních členských států, kteří uplatnili své právo volného pohybu podle čl. 21 odst. 1 a čl. 45 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, se ustanovení úmluvy o sociálním zabezpečení sjednané s třetí zemí v zásadě rovněž vztahují na státní příslušníky ostatních členských států, kteří se nacházejí ve stejné situaci jako vlastní státní příslušníci daného členského státu.

               2.

               Nové dvoustranné úmluvy o sociálním zabezpečení uzavřené mezi členským státem a třetí zemí by měly obsahovat zvláštní odkaz na zásadu zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti státních příslušníků jiného členského státu, kteří uplatnili své právo na volný pohyb v členském státě, jenž je smluvní stranou dotčené úmluvy.

               3.

               Členské státy by měly informovat instituce v zemích, s nimiž uzavřely úmluvu o sociálním zabezpečení, jejíž ustanovení vztahují pouze na své státní příslušníky, o důsledcích tohoto doporučení. Členské státy, které uzavřely dvoustranné úmluvy s týmiž třetími zeměmi, mohou při žádosti o tuto spolupráci postupovat společně. Tato spolupráce je jednoznačně nezbytná, má-li být dodrženo právo EU.

               4.

               Doporučení P1 se zrušuje s účinkem ode dne použitelnosti tohoto rozhodnutí.

               5.

               Toto doporučení bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Použije se od prvního dne druhého měsíce následujícím po jeho zveřejnění.

            předsedkyně správní komise

         Anne McMANUS

      (1)  Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Rozsudek ze dne 15. ledna 2002, Elide Gottardo v. Instituto nazionale della previdenza sociale (INPS), C-55/00, Sb. rozh. s. I-00413 a násl.

      (4)  Rozsudek ze dne 15. ledna 2002, Elide Gottardo v. Instituto nazionale della previdenza sociale (INPS), C-55/00, Sb. rozh. s. I-00413, bod 34.


title: Doporučení Rady ze dne 14. července 2015 k národnímu programu reforem České republiky na rok 2015 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku 2015

text:
               18.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/32

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 14. července 2015
   k národnímu programu reforem České republiky na rok 2015 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku 2015
   (2015/C 272/09)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této smlouvy,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (1), a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
   s ohledem na doporučení Evropské komise,
   s ohledem na usnesení Evropského parlamentu,
   s ohledem na závěry Evropské rady,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost,
   s ohledem na stanovisko Hospodářského a finančního výboru,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro sociální ochranu,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro hospodářskou politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 26. března 2010 schválila Evropská rada návrh Komise zahájit novou strategii pro růst a zaměstnanost (Evropa 2020) založenou na posílené koordinaci hospodářských politik. Tato strategie se zaměřuje na klíčové oblasti, v nichž je třeba přijmout opatření, aby se posílil evropský potenciál pro udržitelný růst a konkurenceschopnost.

               (2)

               Dne 14. července 2015 přijala Rada na základě návrhů Komise doporučení o hlavních směrech hospodářských politik členských států a Unie a dne 21. října 2010 přijala rozhodnutí o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (2). Tyto dokumenty společně tvoří tzv. integrované hlavní směry a členské státy byly vyzvány, aby je zohledňovaly v rámci svých vnitrostátních politik v oblasti hospodářství a zaměstnanosti.

               (3)

               Dne 8. července 2014 přijala Rada doporučení (3) k národnímu programu reforem České republiky na rok 2014 a stanovisko k aktualizovanému konvergenčnímu programu České republiky z roku 2014.

               (4)

               Dne 28. listopadu 2014 přijala Komise roční analýzu růstu, jež zahájila evropský semestr koordinace hospodářských politik pro rok 2015. Téhož dne Komise na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1176/2011 (4) přijala zprávu mechanismu varování, ve které není Česká republika uvedena mezi členskými státy, u nichž bude proveden hloubkový přezkum.

               (5)

               Dne 18. prosince 2014 potvrdila Evropská rada priority pro podporu investic, zintenzivnění strukturálních reforem a odpovědnou fiskální konsolidaci podporující růst.

               (6)

               Dne 26. února 2015 zveřejnila Komise svou zprávu o České republice pro rok 2015. V této zprávě byl posouzen pokrok, který Česká republika učinila v plnění jí určených doporučení přijatých dne 8. července 2014.

               (7)

               Dne 30. dubna 2015 předložila Česká republika svůj národní program reforem na rok 2015 a svůj konvergenční program z roku 2015. Vzhledem k jejich provázanosti byly oba programy posuzovány současně.

               (8)

               Na Českou republiku se v současnosti vztahuje preventivní složka Paktu o stabilitě a růstu. Vláda ve svém konvergenčním programu z roku 2015 plánuje postupné zlepšování celkového schodku vládního sektoru, který by měl dosahovat 1,9 % HDP v roce 2015 a 0,6 % HDP v roce 2018. Záměrem vlády je dosáhnout střednědobého cíle (tj. strukturálního schodku ve výši 1 % HDP) v roce 2018, ale na základě přepočteného strukturálního salda (5) se očekává, že uvedený cíl bude splněn do roku 2016. Poměr veřejného dluhu k HDP by měl podle konvergenčního programu v roce 2015 dosáhnout téměř 41 % a následně by měl postupně klesat až na 40,2 % v roce 2018. Makroekonomický scénář, z něhož tyto rozpočtové projekce vycházejí, je reálný a opatření, jež mají podpořit dosažení plánovaných cílů v oblasti schodku od roku 2016, byla dostatečně upřesněna. Hrozí však, že dopad opatření plánovaných na straně příjmů by mohl být nižší, než jaký se odhaduje. Podle prognózy Komise z jara 2015 by mělo být v roce 2015 dodrženo výdajové kritérium. Pro rok 2016 se očekává určité odchýlení, neboť čistý růst výdajů referenční hodnotu přesáhne o 0,3 % HDP. V roce 2016 budou tudíž zapotřebí další opatření.
               Na základě posouzení konvergenčního programu a s ohledem na prognózu Komise z jara 2015 se Rada domnívá, že Česká republika by měla ustanovení Paktu o stabilitě a růstu víceméně dodržet. Hlavní prvky stávajícího fiskálního rámce jsou zavedeny. Rozsah střednědobého rozpočtového plánování a numerického fiskálního pravidla je však omezený a prosazování vázne. Během roku 2015 by měl být podle aktuálních plánů přijat návrh reformního balíčku, který byl několikrát upraven a zpožděn. Česká republika stále čelí výzvám, pokud jde o dlouhodobou fiskální udržitelnost, a to především kvůli očekávaným nárůstům ve výdajích na důchody a zdravotní péči. V případě důchodového systému se výhled poněkud zlepšil díky příznivějším demografickým prognózám. Postupně se zvyšuje zákonem stanovený věk pro odchod do důchodu, ale změna plánovaná pro střednědobý výhled je příliš pomalá. V současné době jsou projednávány změny ve stávajícím systému valorizace důchodů, ale prozatím nebyla přijata žádná opatření. Třebaže byla podniknuta některá opatření ke zlepšení nákladové efektivnosti a správy ve zdravotnictví, pokrok v této oblasti byl omezený. Z ukazatelů, jimiž se měří výsledky v nemocničním odvětví, vyplývá, že lékařská péče není vždy poskytována nákladově efektivním způsobem, a přidělování zdrojů komplikují přetrvávající problémy se zavedením systému pro úhrady nákladů, které nemocnicím vznikají. Praktičtí lékaři také podle všeho náležitě neplní úlohu lékařů prvního styku. Veřejné zakázky ve zdravotnictví jsou často provázeny nesrovnalostmi, což nasvědčuje nedostatkům ve správě a dozoru.

               (9)

               Hlavními úkoly v oblasti daní jsou omezení daňových úniků a docílení toho, aby byl výběr daní pro daňové poplatníky i daňové orgány finančně a časově méně náročný. Dodržování daňových předpisů a boj proti daňovým únikům si Česká republika vytyčila jako priority a v tomto směru podniká řadu kroků. V roce 2015 bylo zavedeno několik opatření, která se týkají přímých i nepřímých daní, a s dalšími opatřeními se počítá pro rok 2016. Náklady na dodržování daňových předpisů jsou však stále příliš vysoké. Daňový systém by pomohlo zjednodušit sjednocení základů daně u daně z příjmů fyzických osob a u příspěvků na zdravotní a sociální zabezpečení, nicméně tato změna nebyla nadnesena a řešení této záležitosti se v současné době ani neplánuje. Pokroku ve zjednodušování daňových přiznání a ve větším využívání předvyplněných formulářů schází systematičnost. Namísto zjednodušení systému DPH zavedla Česká republika v roce 2014 její třetí sazbu. Omezeně se pokročilo při zmenšování rozdílů v daňovém zacházení se zaměstnanci a osobami samostatně výdělečně činnými. Daňové příjmy v České republice jsou i nadále silně založeny na zdanění práce, přičemž poměrně vysokému daňovému zatížení práce čelí pracující s nízkými příjmy, především pak ti, kteří jsou bezdětní. Opatření, jež začínají platit v roce 2015, do určité míry snižují zdanění práce u některých konkrétních skupin, avšak jejich celkový dopad bude omezený. Daně z nemovitostí a ekologické daně (s výjimkou pohonných hmot) jsou stále nízké, a nabízejí tak potenciální prostor pro přesun daňové zátěže aktuálně soustředěné na oblast práce.

               (10)

               Omezený pokrok byl v roce 2014 zaznamenán i u zrychlování reformy regulovaných povolání, ale přechodný národní akční plán přijatý v dubnu 2015 obsahuje řadu konkrétních opatření a kroků, jež mají zlepšit regulatorní rámec a zrušit neodůvodněné a neúměrné požadavky.

               (11)

               Řešení korupce, o které Česká republika v posledních letech usiluje, se výrazně zpožďuje. Do nejnovějšího protikorupčního akčního plánu byla zahrnuta řada prioritních oblastí. Plán počítal se zákony o finanční kontrole, státním zastupitelství, financování politických stran a ochraně oznamovatelů, s novou politikou řízení státních podniků a s novelou zákona o svobodném přístupu k informacím. Na přijetí těchto předpisů se ale patrně nepracuje příliš intenzivně. Přijetím a prováděním zákona o státní službě a s ním souvisejících opatření začala Česká republika řešit problematiku efektivity a stability veřejné správy. Veřejným investicím stojí v cestě administrativní i regulatorní překážky bránící plánování investic a také netransparentní a zdlouhavé postupy pro získání územních a stavebních povolení. Řada iniciativ se v posledních letech soustřeďovala na veřejné zakázky, avšak transparentnost zůstává i nadále předmětem pochybností. Veřejné zakázky se totiž stále ještě nezveřejňují v centralizovaném registru. Postupy pro zadávání veřejných zakázek nejsou dostatečně efektivní, protože zadavatelům chybí odpovídající vedení a školení. Také dohled nad systémem zůstává chabý.

               (12)

               Celková míra zaměstnanosti v zemi je v současné době vysoká, ale stále platí, že některé znevýhodněné skupiny jsou na trhu práce nedostatečně zastoupeny. Patří mezi ně rodiče s malými dětmi, pracovníci s nízkou kvalifikací, lidé s postižením a Romové. Česká republika podnikla některé kroky ke zvýšení efektivnosti a účinnosti veřejných služeb zaměstnanosti. Roste míra zaměstnanosti mezi mladými lidmi a veřejné služby zaměstnanosti se snaží zaměřovat právě na tuto skupinu. Ženám s dětmi komplikuje účast na trhu práce nedostatek kvalitních a cenově dostupných služeb péče o děti a omezené využívání pružné pracovní doby. Česká republika podnikla kroky, aby se dostupnost péče o děti zvýšila, ale politika na podporu veřejné péče o nejmenší děti je i nadále nedostatečná.

               (13)

               Výsledky vzdělávání se v České republice v posledních letech lepší, ale v zemi přetrvávají strukturální problémy. Účast na terciárním vzdělávání rychle vzrostla, vyvstávají však obavy, že u mladších absolventů terciárního vzdělávání klesá úroveň dovedností. Opožděná reforma vysokého školství, jejíž přijetí se plánuje na rok 2015, by měla zavést akreditaci institucí, striktnější vnitřní zajišťování kvality a širší využívání profilace studentů a zlepšit systémy financování. Do základního vzdělávání je třeba přijmout více učitelů, ale kvůli nízkým platům a negativnímu vnímání profese je těžké do oboru přilákat talentované uchazeče. Nový kariérní systém, který má zlepšit jak nábor učitelů, tak jejich profesní rozvoj, by měl být dokončen v první polovině roku 2015 a zaveden v září 2016. Celkový dopad tohoto systému bude nicméně do značné míry záviset na dostupném financování. Chybí rovněž komplexní přístup k hodnocení a podpoře škol a žáků vykazujících slabé výsledky. Zavedení takového přístupu by ve vzdělávání mohlo přispět k větší efektivnosti a rovnosti. Omezeně se pokročilo v zajišťování inkluzivnějšího vzdělávání, navzdory skutečnosti, že vláda přijala pro oblast vzdělávání komplexní strategii. Mladí lidé se slabým sociálně-ekonomickým zázemím (včetně Romů) vykazují nižší úspěšnost ve vzdělávání i na trhu práce.

               (14)

               V kontextu evropského semestru provedla Komise komplexní analýzu hospodářské politiky České republiky, kterou zveřejnila ve své zprávě o České republice pro rok 2015. Posoudila také konvergenční program a národní program reforem, jakož i opatření přijatá v návaznosti na doporučení, která byla České republice adresována v předchozích letech. Vzala v úvahu nejen jejich význam pro udržitelnou fiskální a sociálně-ekonomickou politiku v České republice, ale také jejich soulad s pravidly a pokyny Unie, neboť celkovou správu ekonomických záležitostí v Unii je třeba posílit tím, že do rozhodování členských států v budoucnu budou zahrnuty vstupy na úrovni Unie. Doporučení v rámci evropského semestru jsou promítnuta do níže uvedených doporučení č. 1 až 4.

               (15)

               Na základě tohoto posouzení projednala Rada konvergenční program, přičemž její stanovisko (6) je promítnuto zejména do níže uvedeného doporučení č. 1,

         DOPORUČUJE České republice v období 2015–2016:

               1.

               Dosáhnout fiskální korekce ve výši 0,5 % HDP v roce 2016. Dále zlepšit nákladovou efektivnost a správu ve zdravotnictví.

               2.

               Bojovat s daňovými úniky, zjednodušit daňový systém a provést protikorupční plán. Podniknout opatření ke zvýšení transparentnosti a efektivnosti při zadávání veřejných zakázek, zejména zavedením centrálního registru veřejných zakázek a posílením vedení a dohledu.

               3.

               Snížit vysoké daňové zatížení osob s nízkými příjmy přesunutím daňové zátěže do jiných oblastí. Dále zvýšit dostupnost cenově přijatelných služeb péče o děti.

               4.

               Přijmout reformu vysokého školství. Zajistit odpovídající odbornou přípravu učitelů, podpořit školy vykazující slabé výsledky a podniknout opatření ke zvýšení školní docházky u znevýhodněných dětí, včetně Romů.

      V Bruselu dne 14. července 2015.

            Za Radu

            předseda

         P. GRAMEGNA

      (1)  Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Jeho platnost byla prodloužena rozhodnutím Rady 2014/322/EU ze dne 6. května 2014 o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států pro rok 2014 (Úř. věst. L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Doporučení Rady ze dne 8. července 2014 k národnímu programu reforem České republiky na rok 2014 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku 2014 (Úř. věst. C 247, 29.7.2014, s. 12).

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č.1176/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy (Úř. věst. L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Strukturální saldo přepočítává Komise podle společně dohodnuté metodiky na základě informací uvedených v konvergenčním programu.

      (6)  Podle čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1466/97.