title: Doporučení Komise (EU) 2017/432 ze dne 7. března 2017 ke zvýšení efektivity navracení při provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES

text:
               11.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 66/15

         DOPORUČENÍ KOMISE (EU) 2017/432
   ze dne 7. března 2017
   ke zvýšení efektivity navracení při provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES (1) stanoví společné normy a postupy, které se v členských státech používají při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí.

               (2)

               Díky schengenskému hodnotícímu mechanismu (2) a informacím shromážděným prostřednictvím Evropské migrační sítě (3) lze komplexně posoudit, jak členské státy provádějí návratovou politiku Unie.

               (3)

               Z hodnocení je patrné, že prostor k uvážení, který členským státům ponechala směrnice 2008/115/ES, vedl k nejednotnému provádění ve vnitrostátních právních předpisech, což se nepříznivě projevilo na účinnosti návratové politiky Unie.

               (4)

               Od vstupu směrnice 2008/115/ES v platnost a vzhledem k rostoucímu migračnímu tlaku na členské státy lze konstatovat, že se prohloubily problémy, s nimiž se musí návratová politika Unie vyrovnat, a že se tento aspekt evropské komplexní migrační politiky stal jedním z hlavních témat. Ve svých závěrech ze zasedání ve dnech 20. a 21. října 2016 (4) vyzvala Evropská rada k posílení vnitrostátních správních postupů týkajících se navracení.

               (5)

               V maltském prohlášení hlav států nebo předsedů vlád (5) ze dne 3. února 2017 bylo zdůrazněno, že návratovou politiku EU je třeba revidovat na základě objektivní analýzy toho, jakým způsobem se uplatňují právní, operační, finanční a praktické nástroje, které jsou k dispozici na unijní i vnitrostátní úrovni. V prohlášení byl uvítán záměr Komise urychleně předložit aktualizovaný akční plán EU v oblasti navracení a poskytnout pokyny, aby EU a členské státy mohly navracení provádět operativněji a aby zpětné přebírání osob probíhalo účinně na základě stávajícího acquis.

               (6)

               S ohledem na stávající nárůst počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří neoprávněně vstupují a pobývají v členských státech, a s cílem zajistit odpovídající kapacitu na ochranu osob, které ji potřebují, je nutné beze zbytku uplatňovat flexibilitu stanovenou ve směrnici 2008/115/ES. Účinnější provádění této směrnice by omezilo možnosti zneužití postupů, odstranilo nedostatky a zároveň by byla zajištěna ochrana základních práv, jak jsou zakotvena v Listině základních práv Evropské unie.

               (7)

               Toto doporučení obsahuje pokyny, jak uplatňovat ustanovení směrnice 2008/115/ES, aby navracení probíhalo účinněji, a vyzývá členské státy, aby přijaly nezbytná opatření k odstranění právních a praktických překážek, které navracení komplikují.

               (8)

               Aby byla návratová politika Unie efektivní, jsou zapotřebí účinná a přiměřená opatření pro zadržení a identifikaci neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, rychlé vyřízení jejich případů a odpovídající kapacity pro zajištění jejich přítomnosti pro účely návratu.

               (9)

               K organizaci navracení je třeba, aby na vnitrostátní úrovni byly hladce uspořádány a integrovány víceoborové kompetence. Dále jsou třeba postupy a nástroje k rychlému poskytování informací příslušným orgánům a rovněž spolupráce mezi všemi aktéry, kteří jsou zapojeni do jednotlivých postupů.

               (10)

               Aby mohly vnitrostátní orgány reagovat na potřeby, zejména v situaci, kdy jsou členské státy značně zatíženy plněním povinnosti navracet neoprávněně pobývající státní příslušníky třetích zemí, potřebují kvalifikované pracovníky, kteří absolvovali víceoborovou odbornou přípravu a jsou náležitě kompetentní. Při realizaci tohoto integrovaného a koordinovaného přístupu by členské státy měly plně využívat dostupné finanční nástroje Unie, programy a projekty v oblasti navracení, a to zejména z Azylového, migračního a integračního fondu. V této souvislosti by členské státy měly zohlednit i migrační tlak, s nímž si příslušné orgány musí poradit.

               (11)

               V souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice 2008/115/ES by členské státy měly systematicky vydávat rozhodnutí o navrácení státním příslušníkům třetích zemí, kteří neoprávněně pobývají na jejich území. V právních řádech a praxi členských států se vždy nedaří této povinnosti beze zbytku dostát, což narušuje účinnost unijního systému navracení. Například některé členské státy v případě zamítavého rozhodnutí o žádosti o azyl nebo o povolení k pobytu nevydávají rozhodnutí o navrácení nebo tato rozhodnutí nevydávají neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí, kteří nejsou držiteli platného dokladu totožnosti nebo cestovního dokladu.

               (12)

               V závislosti na institucionálním uspořádání členských států, zejména je-li do celého procesu zapojeno více orgánů, nemusí být nutně či bezprostředně po přijetí rozhodnutí o navrácení předložena orgánům třetích zemí žádost, aby totožnost neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země ověřily a vydaly mu platný cestovní doklad.

               (13)

               V souladu s článkem 13 Schengenského hraničního kodexu (6) se osoba, která překročila hranice nezákonně a která nemá právo pobytu na území dotčeného členského státu, zadrží a je proti ní vedeno řízení v souladu se směrnicí 2008/115/ES.

               (14)

               Směrnice 2008/115/ES stanoví, že při jejím provádění musí být zohledněn zdravotní stav dotčených státních příslušníků třetích zemí a že jim bude v případě neukončeného návratu poskytnuta neodkladná zdravotní péče a základní léčba. Je však nanejvýš nutné zajistit, aby se vyhoštění neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí vymáhalo a byla přijata opatření s cílem zabránit jednání, jehož cílem je návrat zmařit nebo se mu vyhnout, jako jsou například nepravdivá nová tvrzení o zdravotním stavu. Navíc je třeba přijmout opatření, díky nimž bude možné účinně vyřizovat žádosti o azyl, jež byly podány pouze s cílem odložit nebo zmařit výkon rozhodnutí o navrácení.

               (15)

               Směrnice 2008/115/ES sice neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí ukládá opustit Unii, vyžaduje však, aby rozhodnutí o navrácení vykonávaly pouze členské státy, které je vydaly. Proces navracení může zahájit každý členský stát, na jehož území je týž neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země zadržen. Vzájemné uznávání rozhodnutí o navrácení podle směrnice Rady 2001/40/ES (7) a rozhodnutí Rady 2004/191/ES (8) by proces navracení urychlilo a zabránilo neoprávněnému druhotnému pohybu v rámci Unie.

               (16)

               Zajištění může být zásadním prvkem ke zvýšení účinnosti unijního systému navracení, který by se však měl v souladu s čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/115/ES používat pouze v případě, že nemohou být účinně uplatněna jiná dostatečně účinná, avšak mírnější donucovací opatření. Je-li to nutné, zejména pokud hrozí, že se neoprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí mohou skrývat, může jejich zajištění umožnit zdárnou přípravu a organizaci návratových operací.

               (17)

               Maximální doba trvání zajištění, kterou v současné době používá několik členských států, je podstatně kratší, než doba, kterou povoluje směrnice 2008/115/ES a která je zapotřebí ke zdárnému dokončení navrácení. Takto krátké doby trvání zajištění jsou na překážku účinnému vyhošťování.

               (18)

               Lhůta pro podání odvolání proti rozhodnutí o navrácení se v členských státech velmi různí, a to od několika dnů do jednoho nebo více měsíců. V souladu se základními právy by lhůta měla poskytovat dostatek času na zajištění přístupu k účinné právní ochraně, přihlédne se však ke skutečnosti, že dlouhé lhůty mohou mít nepříznivý dopad na řízení o navrácení.

               (19)

               Neoprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí by měli mít právo být vyslechnuti příslušnými orgány ještě před přijetím jakéhokoli opatření, které by se jich mohlo týkat.

               (20)

               Podle směrnice 2008/115/ES by měl být automatický odkladný účinek odvolání proti rozhodnutí o navrácení přiznán, existuje-li riziko, že by byl dotčený státní příslušník třetí země v případě návratu vystaven reálnému nebezpečí špatného zacházení v rozporu s čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie (9).

               (21)

               Velký počet členských států v průběhu jednotlivých fází azylového řízení a řízení o navrácení opakovaně posuzuje riziko navrácení (refoulement), což může návrat neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí zbytečně protahovat.

               (22)

               Návrat nezletilé osoby bez doprovodu zpět do třetí země původu a sloučení rodiny může být v nejvlastnějším zájmu dítěte. Zákaz vydávat rozhodnutí o navrácení nezletilých osob bez doprovodu, který je součástí právních předpisů několika členských států, zcela nenaplňuje povinnost členských států brát náležitě v úvahu nejvlastnější zájem dítěte a věnovat pozornost okolnostem každého jednotlivého případu. Tyto zákazy mohou mít v souvislosti s nedovoleným přistěhovalectvím nechtěné důsledky a podněcovat nezletilé osoby bez doprovodu k nebezpečné cestě za dosažením Unie.

               (23)

               Rozhodnutí o právním statusu a o navrácení nezletilých osob bez doprovodu by se mělo vždy zakládat na konkrétním, víceoborovém a solidním posouzení jejich nejvlastnějšího zájmu včetně pátrání po příbuzných a posouzení rodinné situace. Tato posouzení by měla být náležitě zdokumentována.

               (24)

               V souladu s článkem 17 směrnice 2008/115/ES, který stanoví podmínky, podle nichž mohou členské státy využívat zajištění nezletilých osob bez doprovodu a rodin s nezletilými dětmi pouze v případě, že neexistuje jiná možnost, a na co nejkratší přiměřenou dobu, by se členské státy měly postarat o to, aby byly alternativy k zajišťování dětí dostupné. Pokud však takové alternativy neexistují, je možné, že absolutním zákazem zajištění v takových případech nebude zcela naplněna povinnost přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění návratu, což povede ke zrušení návratových operací, protože se dotyčná osoba skrývá.

               (25)

               Dokud nebude přijat návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o využívání Schengenského informačního systému pro navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (10), měly by členské státy beze zbytku využívat možnosti vložit záznam o odepření vstupu podle čl. 24 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 (11).

               (26)

               Toto doporučení by mělo být určeno všem členským státům, které jsou vázány směrnicí 2008/115/ES.

               (27)

               Členské státy by měly svým vnitrostátním orgánům příslušným k výkonu činností souvisejících s navracením osob uložit, aby při výkonu svých povinností uplatňovaly toto doporučení.

               (28)

               Toto doporučení je v souladu se základními právy a ctí zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie. Jeho cílem je zejména zajistit plné respektování lidské důstojnosti a uplatňování článků 1, 4, 14, 18, 19, 24 a 47 Listiny a v souladu s tím se musí provádět,

         PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

      POSÍLENÍ A NAVÝŠENÍ KAPACIT PRO ÚČELY NAVRACENÍ

               1.

               S cílem odstranit procedurální, technické a operační překážky bránící účinnějšímu navracení by členské státy měly být do 1. června 2017 schopny ve větší míře vracet neoprávněně pobývající státní příslušníky třetích zemí, a to uplatňováním integrovaného a koordinovaného přístupu.

               2.

               Cílem integrovaného a koordinovaného přístupu v oblasti navracení by mělo být:

                           a)

                           při navracení postupovat rychle a podstatně zvýšit míru navracení;

                           b)

                           dle potřeby zapojit donucovací a imigrační orgány a koordinovat opatření s justičními orgány, vězeňskými orgány, poručenskými systémy a zdravotnickými a sociálními službami, aby všechny orgány, které jsou do procesu navracení zapojeny, poskytovaly rychlou a přiměřenou víceoborovou odezvu;

                           c)

                           zajistit, aby ve všech orgánech, jejichž působnost se týká postupů při navracení, byl k dispozici dostatečný počet proškolených a kvalifikovaných pracovníků schopných reagovat rychle, v případě potřeby i 24 hodin denně, zejména v situacích, kdy je třeba se vyrovnat s rostoucí zátěží při plnění povinnosti vracet neoprávněně pobývající státní příslušníky třetích zemí;

                           d)

                           v závislosti na konkrétní situaci daného členského státu vyslat na vnější hranice Unie další pracovníky s oprávněním a prostředky k přijímání okamžitých opatření ke zjištění a ověření totožnosti a právního postavení státních příslušníků třetích zemí a k okamžitému vydání rozhodnutí o navrácení nebo odepření vstupu osobám, které nemají právo vstoupit na území Unie nebo na něm pobývat.

               3.

               V rámci integrovaného a koordinovaného přístupu k navracení by měly být splněny zejména tyto úkoly:

                           a)

                           provádět rychlé lékařské prohlídky, aby se zamezilo případnému zneužívání v situacích uvedených v bodě 9 písm. b);

                           b)

                           udržovat kontakt a vyměňovat si příslušné operační informace s jinými členskými státy a Evropskou agenturou pro pohraniční a pobřežní stráž v zájmu plnění jejich cílů a úkolů;

                           c)

                           pro účely včasného získávání informací o totožnosti a právní situaci dotyčných státních příslušníků třetích zemí plně využívat dostupných informačních systémů, jako je Eurodac, Schengenský informační systém (SIS) a Vízový informační systém (VIS).

               4.

               Členské státy by měly zajistit, aby útvarům nebo orgánům, jejichž úkolem je zajišťovat integrovaný a koordinovaný přístup, byly přiděleny všechny nezbytné lidské, finanční a materiální zdroje.

      SYSTEMATICKÉ VYDÁVÁNÍ ROZHODNUTÍ O NAVRÁCENÍ

               5.

               Aby se zajistilo, že rozhodnutí o navrácení budou systematicky vydávána státním příslušníkům třetích zemí, kteří nemají právo pobývat v Evropské unii nebo toto právo pozbyli, členské státy by měly:

                           a)

                           zavést opatření k účinné lokalizaci a zadržení státních příslušníků třetích zemí, kteří na jejich území pobývají neoprávněně;

                           b)

                           vydávat rozhodnutí o navrácení bez ohledu na to, zda je neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země držitelem dokladu totožnosti nebo cestovního dokladu;

                           c)

                           co nejlépe využívat možnosti stanovené v čl. 6 odst. 6 směrnice 2008/115/ES, totiž zkombinovat v rámci jednoho aktu rozhodnutí o ukončení oprávněného pobytu a rozhodnutí o navrácení nebo tato rozhodnutí přijmout společně, za předpokladu, že se u každého jednotlivého rozhodnutí dodrží příslušné záruky a ustanovení.

               6.

               Členské státy by měly zajistit, aby rozhodnutí o navrácení byla časově neomezená, a bylo je tak možné vymáhat kdykoliv, aniž by se po uplynutí určité doby muselo znovu zahajovat řízení o navrácení. Tímto by neměla být dotčena povinnost zohlednit veškeré změny v individuální situaci dotčených státních příslušníků třetích zemí, včetně rizika navrácení (refoulement).

               7.

               Aby se odradilo od neoprávněných druhotných pohybů a zabránilo se jim, měly by členské státy v rozhodnutí o navrácení vždy uvádět informaci, že státní příslušníci třetí země musí opustit území členského státu a dostat se do třetí země.

               8.

               Lze-li tím zajistit účinnější postupy, měly by členské státy využít výjimku stanovenou v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/115/ES, zejména pokud čelí značnému migračnímu tlaku.

      ÚČINNÉ VYMÁHÁNÍ ROZHODNUTÍ O NAVRÁCENÍ

               9.

               Aby byli neoprávněně pobývající státní příslušníci třetích zemí rychle navraceni, členské státy by měly:

                           a)

                           v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU (12) přichystat podmínky k promptnímu posuzování žádostí o mezinárodní ochranu ve zrychleném řízení, nebo ve vhodných případech v řízení na hranicích, včetně případů, kdy je žádost o azyl podána pouze s cílem odložit nebo zmařit výkon rozhodnutí o navrácení;

                           b)

                           podniknout patřičné kroky spočívající například v tom, že příslušný vnitrostátní orgán určí zdravotnický personál, který bude poskytovat objektivní a nezávislé stanovisko, aby se zabránilo možnému zneužívání v souvislosti s nepravdivými novými tvrzeními o zdravotním stavu, jejichž cílem je vyhnout se vyhoštění;

                           c)

                           zajistit, aby po rozhodnutích o navrácení neprodleně následovala žádost určená třetí zemi, která bude osoby zpětně přebírat, aby vydala platné cestovní doklady anebo souhlasila s použitím evropského cestovního dokladu pro navracení vydaného v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1953 (13);

                           d)

                           používat nástroj pro vzájemné uznávání rozhodnutí o navrácení podle směrnice 2001/40/ES a rozhodnutí 2004/191/ES.

               10.

               Aby se zajistilo účinné vyhoštění neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, členské státy by měly:

                           a)

                           dle potřeby a vhodným způsobem používat zajištění v případech uvedených v čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/115/ES, a to zejména, existuje-li nebezpečí skrývání se, jak je stanoveno v 15. a 16. bodě tohoto doporučení;

                           b)

                           ve svých vnitrostátních právních předpisech stanovit počáteční maximální dobu zajištění šesti měsíců, kterou justiční orgány mohou upravit s ohledem na okolnosti daného případu, a možnost zajištění prodloužit až na 18 měsíců v případech uvedených v čl. 15 odst. 6 směrnice 2008/115/ES;

                           c)

                           přizpůsobit zajišťovací kapacity skutečným potřebám, v nezbytných případech i s využitím odchylky pro mimořádné situace podle článku 18 směrnice 2008/115/ES.

               11.

               Vůči neoprávněně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí, kteří navracení úmyslně maří, by členské státy měly zvážit možnost použít sankce podle svých právních předpisů. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující a neměly by být na překážku splnění cíle směrnice 2008/115/ES.

      PROCESNÍ ZÁRUKY A OPRAVNÉ PROSTŘEDKY

               12.

               Členské státy by měly:

                           a)

                           v maximální možné míře sloučit v jeden procesní krok správní slyšení vedená příslušnými orgány k různým účelům, například pro udělení povolení k pobytu, pro navracení nebo zajištění. Měly by se více využívat i moderní způsoby pořádání slyšení se státními příslušníky třetích zemí, například videokonference;

                           b)

                           k podání odvolání proti rozhodnutí o navrácení stanovit co nejkratší lhůtu, jakou ve srovnatelných situacích ukládají vnitrostátní právní předpisy, aby se zabránilo zneužívání práv a postupů, zejména podávání odvolání krátce před plánovaným datem vyhoštění;

                           c)

                           zajistit, aby byl automatický odkladný účinek odvolání proti rozhodnutí o navrácení přiznán pouze tehdy, je-li to nezbytné k dosažení souladu s čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny;

                           d)

                           předcházet opakovanému posuzování rizika porušení zásady nenavracení, pokud bylo její dodržování posouzeno již při jiných řízeních, posouzení je konečné a v individuální situaci dotčených státních příslušníků třetích zemí nedošlo ke změně.

      RODINA A DĚTI

               13.

               Aby zajistily dodržování práv dítěte a plně zohlednily nejvlastnější zájem dítěte a rodinný život podle článku 5 směrnice 2008/115/ES, členské státy by měly:

                           a)

                           stanovit jasná pravidla týkající se právního postavení nezletilých osob bez doprovodu, která umožní buď těmto osobám vydat rozhodnutí o navrácení a přistoupit k návratu, nebo jim přiznat právo pobytu;

                           b)

                           dohlédnout, aby se rozhodnutí o právním postavení nezletilých osob bez doprovodu vždy zakládala na individuálním posouzení jejich nejvlastnějších zájmů. V tomto posouzení by se vždy mělo přihlížet k tomu, zda je návrat nezletilých osob bez doprovodu do země původu a sloučení rodiny v jejich nejvlastnějším zájmu;

                           c)

                           zavést cílené politiky pro reintegraci nezletilých osob bez doprovodu;

                           d)

                           zajistit, aby posouzení nejvlastnějšího zájmu dítěte příslušné orgány vždy prováděly na základě víceoborového přístupu, nezletilá osoba bez doprovodu byla vyslechnuta a byl řádně zapojen poručník.

               14.

               Pokud jde o základní práva, jakož i o podmínky stanovené ve směrnici 2008/115/ES, členské státy by ve svých právních předpisech neměly vylučovat možnost nezletilou osobu zajistit, jestliže je to jednoznačně nezbytné k zajištění výkonu konečného rozhodnutí o navrácení a členské státy nemají možnost použít k účinnému návratu mírnější donucovací opatření než zajištění.

      NEBEZPEČÍ SKRÝVÁNÍ

               15.

               Každá z těchto objektivních okolností by měla představovat vyvratitelný předpoklad, že u dané osoby existuje nebezpečí skrývání se:

                           a)

                           odmítá spolupracovat při zjišťování totožnosti, používá falešné nebo padělané doklady totožnosti, zničila stávající doklady nebo se jich jiným způsobem zbavila, odmítá poskytnout otisky prstů;

                           b)

                           prudce nebo podvodně se brání návratové operaci;

                           c)

                           nesplnila opatření, jehož cílem je předcházet nebezpečí skrývání se, uložené podle čl. 7 odst. 3 směrnice 2008/115/ES, například se nehlásí příslušným orgánům nebo nedodržela povinnost pobývat na určitém místě;

                           d)

                           nedodržela platný zákaz vstupu;

                           e)

                           neoprávněně uskutečnila druhotný pohyb do jiného členského státu.

               16.

               Členské státy by měly dbát na to, aby se při posuzování toho, zda u neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí existuje nebezpečí skrývání se, byla náležitě zohledněna tato kritéria:

                           a)

                           výslovné vyjádření, že se nehodlají podřídit rozhodnutí o navrácení;

                           b)

                           nedodrželi lhůtu k dobrovolnému opuštění území;

                           c)

                           jsou odsouzeni za spáchání závažného trestného činu na území členských států.

      DOBROVOLNÉ OPUŠTĚNÍ ÚZEMÍ

               17.

               Souhlas k dobrovolnému opuštění území by členské státy měly udělit pouze na základě žádosti podané dotčeným státním příslušníkem třetí země, a přitom zajistit, aby byl o možnosti podání takové žádosti řádně informován.

               18.

               V rozhodnutí o navrácení by členské státy měly stanovit co nejkratší možnou lhůtu k dobrovolnému opuštění území, jež je nutná k organizaci a provedení návratu, a vzít přitom v úvahu individuální okolnosti daného případu.

               19.

               Při stanovení délky lhůty k dobrovolnému opuštění území by členské státy měly posoudit individuální okolnosti daného případu, zejména vyhlídky na návrat a skutečnost, nakolik je neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země ochoten ve věci návratu spolupracovat s příslušnými orgány.

               20.

               Lhůta delší sedmi dnů by měla být poskytnuta pouze v případě, že neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země ve věci návratu aktivně spolupracuje.

               21.

               Žádná lhůta k dobrovolnému opuštění území by neměla být poskytnuta v případech uvedených v čl. 7 odst. 4 směrnice 2008/115/ES, a to zejména existuje-li u neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země nebezpečí skrývání se ve smyslu 15. a 16. bodu tohoto doporučení, a v případech předchozího odsouzení za závažné trestné činy v jiných členských státech.

      PROGRAMY ASISTOVANÉHO DOBROVOLNÉHO NÁVRATU

               22.

               Do 1. června 2017 by členské státy měly zavést operační programy asistovaného dobrovolného návratu, jež by měly být v souladu se společnými standardy pro asistovaný dobrovolný návrat a programy reintegrace, které připravila Komise ve spolupráci s členskými státy a které schválila Rada (14).

               23.

               Ve spolupráci se svými vzdělávacími, sociálními a zdravotnickými službami by členské státy měly přijmout opatření na zdokonalení poskytování informací o dobrovolném návratu a programech asistovaného dobrovolného návratu nelegálně pobývajícím státním příslušníkům třetích zemí.

      ZÁKAZ VSTUPU

               24.

               Aby bylo možné zákaz vstupu plně využívat, členské státy by měly:

                           a)

                           zajistit, aby zákazy vstupu platily ode dne, kdy státní příslušníci třetích zemí opustí území EU, a nedocházelo tak k nepřiměřenému krácení jejich skutečné doby platnosti; takto by se mělo postupovat v případech, kdy je vnitrostátním orgánům známo datum opuštění území, zejména v případě vyhoštění a opuštění území v souvislosti s programem asistovaného dobrovolného návratu;

                           b)

                           opatřit si prostředky k ověření toho, zda státní příslušník třetí země neoprávněně pobývající v Evropské unii její území opustil ve lhůtě k dobrovolnému opuštění, a v případě, že se tak nestalo, zajistit účinné návazné kroky, včetně vydání zákazu vstupu;

                           c)

                           do Schengenského informačního systému druhé generace systematicky vkládat záznamy o odepření vstupu ve smyslu ustanovení čl. 24 odst. 3 nařízení (ES) č. 1987/2006 a

                           d)

                           zavést systém pro vydávání rozhodnutí o navrácení v případech, kdy byl neoprávněný pobyt zjištěn při výstupní kontrole. V opodstatněných případech, po individuálním posouzení a při uplatnění zásady proporcionality by měl být zákaz vstupu vydán, aby se vyloučilo riziko neoprávněného pobytu v budoucnosti.

      V Bruselu dne 7. března 2017.

            Za Komisi

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            člen Komise

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, 24.12.2008, s. 98).

      (2)  Nařízení Rady (EU) č. 1053/2013 ze dne 7. října 2013 o vytvoření hodnotícího a monitorovacího mechanismu k ověření uplatňování schengenského acquis a o zrušení rozhodnutí výkonného výboru ze dne 16. září 1998, kterým se zřizuje Stálý výbor pro hodnocení a provádění Schengenu (Úř. věst. L 295, 6.11.2013, s. 27).

      (3)  Rozhodnutí Rady 2008/381/ES ze dne 14. května 2008 o zřízení Evropské migrační sítě (Úř. věst. L 131, 21.5.2008, s. 7).

      (4)  Závěry Evropské rady ze zasedání ve dnech 20. až 21. října 2016 (EUCO 31/16).

      (5)  Tisková zpráva Evropské rady 43/17 ze dne 3. února 2017.

      (6)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/399 ze dne 9. března 2016, kterým se stanoví kodex Unie o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (Úř. věst. L 77, 23.3.2016, s. 1).

      (7)  Směrnice Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34).

      (8)  Rozhodnutí Rady 2004/191/ES ze dne 23. února 2004 o kritériích a praktických opatřeních k vyrovnání finančních nevyvážeností vzniklých v souvislosti s používáním směrnice 2001/40/ES o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 60, 27.2.2004, s. 55).

      (9)  Rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-562/13 ze dne 18. prosince 2014.

      (10)  COM(2016) 881 final.

      (11)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 ze dne 20. prosince 2006 o zřízení, provozu a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (Úř. věst. L 381, 28.12.2006, s. 4).

      (12)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. L 180, 29.6.2013, s. 60).

      (13)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1953 ze dne 26. října 2016, kterým se zavádí evropský cestovní doklad pro návrat neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí a zrušuje doporučení Rady ze dne 30. listopadu 1994 (Úř. věst. L 311, 17.11.2016, s. 13).

      (14)  Závěry Rady ze zasedání ve dnech 9.–10. června 2016.


				|

		52011SC0819

			Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY k národnímu programu reforem České republiky na rok 2011a pro vydání stanoviska Radyk aktualizovanému konvergenčnímu programu České republiky na období 2011–2014 /* SEC/2011/0819 konecném znení */

			   	Doporučení pro
DOPORUČENÍ RADY
k národnímu programu reforem České
republiky na rok 2011
a pro vydání stanoviska Rady
k aktualizovanému konvergenčnímu programu České republiky na
období 2011–2014
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této
Smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES)
č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu
nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a
o posílení koordinace hospodářských politik[1], a zejména na čl. 9
odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Evropské
komise[2],
s ohledem na závěry Evropské rady,
s ohledem na stanovisko Výboru pro
zaměstnanost,
po konzultaci s Hospodářským a
finančním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská rada schválila dne 26. března 2010
návrh Evropské komise zahájit novou strategii pro zaměstnanost
a růst, Evropa 2020, založenou na intenzivnější koordinaci
hospodářských politik, které se zaměří na klíčové oblasti,
v nichž je třeba přijmout opatření, aby se posílil evropský
potenciál pro udržitelný růst a konkurenceschopnost.
(2)
Rada přijala dne 13. července 2010
doporučení o hlavních směrech hospodářských politik
členských států a Unie (2010 až 2014) a dne
21. října 2010 přijala rozhodnutí o hlavních směrech
politik zaměstnanosti členských států[3],
které společně tvoří „integrované hlavní směry“.
Členské státy byly vyzvány, aby vzaly integrované hlavní směry
v úvahu v rámci svých vnitrostátních politik v oblasti
hospodářství a zaměstnanosti.
(3)
Komise dne 12. ledna 2011 přijala první
roční analýzu růstu představující pro EU začátek nového
cyklu správy ekonomických záležitostí a prvního evropského semestru ex-ante
a integrované koordinace politiky, jejímž základem je strategie Evropa
2020.
(4)
Evropská rada dne 25. března 2011
potvrdila priority pro fiskální konsolidaci a strukturální reformy
(v souladu se závěry Rady ze dne 15. února
a 7. března 2011 a v návaznosti na roční analýzu
růstu vypracovanou Komisí). Zdůraznila, že je třeba se
přednostně zaměřit na návrat ke zdravým rozpočtům
a fiskální udržitelnosti, na snižování nezaměstnanosti
prostřednictvím reforem trhu práce a na další úsilí o posílení
růstu. Žádala členské státy, aby promítly tyto priority do konkrétních
opatření, jež budou součástí programů stability či
konvergenčních programů a národních programů reforem.
(5)
Česká republika předložila dne 29. dubna
2011 svůj národní program reforem na rok 2011 a dne 5. května
aktualizaci svého konvergenčního programu na období 2011–2014 za rok 2011.
Aby se vzaly v úvahu jejich vzájemné vazby, byly oba programy posuzovány
současně.
(6)
Celosvětová finanční krize, jejíž projevy
byly usnadněny velkou mírou otevřenosti české ekonomiky
vůči obchodu, měla podstatný dopad na růst HDP a
zaměstnanost v České republice. Reálný HDP se v roce 2009 v
důsledku poklesu vývozu a domácích investic snížil o 4,1 %. Míra
nezaměstnanosti se výrazně zvýšila ze 4,4 % v roce 2008 na 7,3 % v
roce 2010 a míra zaměstnanosti mezi roky 2008 a 2010 klesla o 2 procentní
body. Vysoká míra expozice mezinárodnímu obchodu a rychlé zotavení u hlavních
obchodních partnerů České republiky nicméně rovněž umožnily
rychlé oživení tempa růstu reálného HDP v roce 2010 na 2,3 % a budou
nadále podporovat mírné zotavení.
(7)
Na základě posouzení aktualizovaného
konvergenčního programu podle nařízení Rady (ES) č. 1466/97 se
Rada domnívá, že makroekonomické předpoklady, z nichž program vychází,
jsou v prvních dvou letech programu realistické, avšak v pozdějších letech
jsou příliš optimistické. Program ve srovnání s prognózou útvarů
Komise z jara 2011 vychází z nižší prognózy růstu na rok 2012, zejména v
důsledku dalšího trvajícího snižování reálných výdajů na vládní
spotřebu, které prognóza útvarů Komise na rok 2012 založená na
předpokladu nezměněné politiky nezohledňuje. Program
předpokládá snížení schodku veřejných financí pod 3 % HDP v roce 2013
a dále na 1,9 % HDP v roce 2014. Plánovaná konsolidace je založena zejména na
omezení výdajů. Navrhovaná opatření jsou obecně dostatečná
pro dosažení cíle do roku 2013 podle doporučení Rady, některá
opatření obsažená v programu však znamenají riziko pro skutečný
výsledek rozpočtového hospodaření. Zdá se také, že k dosažení
cílů v pozdějších letech programu má dojít především díky
příznivým podmínkám hospodářského cyklu a dalšímu zefektivnění
veřejné správy, jehož realizace může být stále obtížnější. Dosažení
střednědobého rozpočtového cíle se předpokládá po
skončení programu. Průměrné roční fiskální úsilí v období
2011–2013 je pod 1 % HDP, jež doporučila Rada v rámci postupu při
nadměrném schodku ze dne 2. prosince 2009.
(8)
Program stanovil jasný cíl snížit do roku 2013
schodek veřejných financí pod 3 % HDP. Náročným úkolem však bude
zajistit, aby opatření v zájmu snížení schodku v období 2011–2013 i v
následujících letech neohrozila dlouhodobý růst – zejména ochranou
výdajů na vzdělávání a veřejný výzkum a vývoj – a aby zajistila
odpovídající rezervu pro nárůst výdajů v důsledku demografického
vývoje.
(9)
Strategie rozpočtové konsolidace zahrnuje
opatření, která mají vliv na příjmy z DPH: nižší sazba DPH se má v
letech 2012 a 2013 zvýšit, zatímco vyšší sazba se má v roce 2013 snížit. Vláda
má také v úmyslu zvýšit od roku 2013 počet firem povinných k DPH.
Podle programu by tyto změny měly přinést zvýšení daňových
příjmů odpovídající 0,7 % HDP v roce 2012 a další 0,1 % HDP v roce
2013. Zdá se rovněž, že existuje další prostor pro posílení
příjmů z nepřímých daní, jež v roce 2010 odpovídaly 11,8 % HDP
ve srovnání s průměrem EU ve výši 13,4 %, a tím k možnému přesunu
daňové zátěže od zdanění práce. Rozdíl mezi skutečnými
příjmy z DPH a teoretickou povinností k DPH je mimoto podle
odhadů výrazně nad průměrem EU, což je důvodem pro
přijetí opatření pro lepší dodržování daňových předpisů.

(10)
Jelikož bude dopad stárnutí obyvatelstva na
rozpočet podle prognóz výrazně nad průměrem EU, je
významnou otázkou reforma důchodového systému. Vláda předložila dva
soubory návrhů. První balík, u něhož se do září 2011
očekává schválení parlamentem, se zaměřuje na veřejný
pilíř průběžného financování, který je od roku 2009 schodkový.
Kromě jiných opatření zahrnuje zvýšení zákonného věku odchodu do
důchodu, jenž bude v roce 2041 pro muže i ženy sjednocen na 67 let. Tento
soubor parametrických reforem určitým způsobem řeší problém
fiskální udržitelnosti; nemusí však být dostatečný pro řešení
problémů vzniklých stárnutím obyvatelstva. Druhý soubor opatření,
který vláda ještě oficiálně neschválila, by spočíval v zavedení
dobrovolného druhého soukromého pilíře v roce 2013, jehož účelem je
zvýšení diverzifikace důchodových příjmů a podpora jejich
budoucí přiměřenosti díky vytvoření soukromých úspor.
Navrhovaná forma pilíře však vytváří jen málo pobídek pro vstup do
systému a může dokonce posílit dlouhodobé tlaky popsané výše. Je rovněž
nutné pečlivě analyzovat provozní náklady takovýchto důchodových
fondů a udržovat je na co nejnižší úrovni, aby byla zajištěna
efektivita systému.
(11)
Trh práce je považován za mírně flexibilní a
před celosvětovou finanční krizí nevykazoval větší
dysfunkce. Některé strukturální nedostatky jsou však zřejmé. Jedním z
hlavních problémů jsou velké obtíže, s nimiž se potýkají ženy s dětmi
při návratu na trh práce po mateřské dovolené. Tato otázka je závažná
i kvůli jejím širším hospodářským důsledkům: dlouhým obdobím
mimo pracovní proces, velkému rozdílu v zaměstnanosti žen a mužů a
největšímu rozdílu v odměňování žen a mužů ze všech
členských států. Brzký návrat do práce je stále obtížný, a to i
přes úsilí vlády poskytnout rodičům větší výběr
při volbě délky rodičovské dovolené. Za příčinu tohoto
problému lze zčásti považovat nízkou ochotu firem nabízet pracovní smlouvy
na částečný úvazek, často využívaných zaměstnanci s malými
dětmi v jiných členských státech, zčásti nízký počet
cenově dostupných zařízení péče o děti, zejména pro
děti mladší tří let.
(12)
Přestože celková míra nezaměstnanosti
zůstává jasně pod průměrem EU, vzrůstá dlouhodobá
nezaměstnanost, zejména u osob ve věku 20–29 let. Osoby s nízkým
vzděláním i ostatní pracovníci s nízkými mzdami mají při hledání
zaměstnání velké potíže. Vysoká dlouhodobá nezaměstnanost souvisí s
podfinancovanými a relativně nevýznamnými aktivními politikami trhu práce
a s nízkým podílem účastníků na pravidelných aktivačních
opatřeních.
(13)
Problémy v efektivitě veřejné správy, jež
zatěžují podnikatelské prostředí, by mohly být řešeny komplexním
provedením stávajících strategií. Vláda v roce 2007 zahájila program „lepší
regulace“ a na období 2011–2012 protikorupční strategii. Obsahují
opatření důležitá pro zlepšení kvality právního a regulačního
rámce ČR, jenž se v mezinárodních průzkumech umisťuje pod
průměrem EU, a pro posílení důvěry podnikatelů.
Náročným úkolem je stabilizace veřejné správy, jelikož časté a
dalekosáhlé reorganizace oslabují její efektivitu. Za tímto účelem je
důležité přijmout služební zákon, jenž byl několikrát odložen.
Vláda nedávno přijala opatření pro zvýšení transparentnosti zadávání
veřejných zakázek. Jeden prvek regulačního rámce, konkrétně
určitý druh akcií společností, který umožňuje plně anonymní
převod majetku, však zůstává rizikový a zasluhuje proto pozornost.
(14)
Předpokládá se, že krize měla negativní
dopad na potenciální růst. Nehledě na vysoký počet mladých lidí
studujících na vysokých školách je důležité zdokonalit lidský kapitál,
čemuž brání nedostatečná kvalita odborné přípravy, ilustrovaná
nízkým umístěním českých institucí terciárního vzdělávání v
mezinárodních průzkumech. Výdaje na studenta ve srovnatelných
cenách jsou navíc ve spodní čtvrtině zemí EU, přičemž v
oblasti základního vzdělání jsou obzvláště nízké. Národní program
reforem nastiňuje opatření pro všechny etapy vzdělávání. Komplexní
reforma terciárního vzdělávání se připravuje několik let. Zajištění
kvalitního a efektivního terciárního vzdělávání je důležité pro
konkurenceschopnost a inovační kapacitu.
(15)
Komise posoudila konvergenční program a
národní program reforem České republiky[4]. Vzala v úvahu
nejen jejich relevanci pro udržitelnou fiskální a sociálně-ekonomickou
politiku České republiky, ale také to, jak dodržují pravidla a pokyny EU,
vzhledem k nutnosti posílit celkovou správu ekonomických záležitostí Evropské
unie tím, že budoucí rozhodnutí členských států budou zahrnovat
vstupy na úrovni EU. V tomto kontextu má Komise za to, že by mělo být
zachováno zaměření na fiskální konsolidaci za současné ochrany
výdajů podporujících růst. Dlouhodobá udržitelnost veřejných
financí do značné míry závisí na schopnosti provést nyní nezbytnou
důchodovou reformu. Zásadní význam má zvýšení míry zapojení na trhu práce,
zejména v případě žen, a pracovních příležitostí pro
dlouhodobě nezaměstnané. Pro konkurenceschopnost mají zásadní význam
další kroky pro zlepšení kvality veřejných služeb a regulačního
rámce, jakož i pro zlepšení kvality terciárního vzdělávání.
(16)
Rada ve světle tohoto posouzení a rovněž
s ohledem na doporučení Rady podle čl. 126 odst. 7 Smlouvy o
fungování Evropské unie ze dne 2. prosince 2009 přezkoumala aktualizaci
konvergenčního programu České republiky z roku 2011 a její stanovisko[5]
se odráží zejména v jejích doporučeních v bodech 1 a 2 níže. S ohledem na
závěry Evropské rady ze dne 25. března 2011 Rada přezkoumala
národní program reforem České republiky,
DOPORUČUJE, aby Česká
republika v období 2011–2012 provedla tato opatření:
1)           Provést v roce 2011 plánovanou
konsolidaci a v případě výpadků příjmů nebo
překročení plánovaných výdajů přijmout trvalá vyrovnávací
opatření. Přijmout fiskální opatření plánovaná v programu na rok
2012 a podpořit dosažení cíle na rok 2013 konkrétnějšími
opatřeními. Nekrátit výdaje u položek podporujících růst a využít
existující prostor pro zvýšení příjmů z nepřímých daní, zlepšit
dodržování daňových předpisů a omezit daňové úniky.
2)           Zavést komplexní důchodovou
reformu v zájmu zlepšení dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí a
zajištění přiměřenosti budoucích důchodů. Úsilí by se mělo soustředit nejprve na
další změny veřejného pilíře, včetně rychlejšího než
plánovaného zvyšování zákonného věku odchodu do důchodu, za podpory
opatření zvyšujících zaměstnanost starších pracovníků; a za druhé, na vytváření soukromých úspor. V této souvislosti zajistit, aby plánovaný
fondový systém získal širokou účast a byl navržen tak, aby byly
administrativní náklady transparentní a nízké.
3)           Posílit účast na trhu práce
omezením překážek, s nimiž se při návratu na trh práce potýkají
rodiče s malými dětmi, zajištěním lepší dostupnosti a
přístupu k cenově dostupným zařízením péče o děti. Zvýšit
atraktivitu a dostupnost flexibilnějších forem pracovního uspořádání,
jako jsou pracovní místa na částečný úvazek.
4)           Posílit schopnost veřejných
služeb zaměstnanosti zvýšit kvalitu a efektivitu odborné přípravy,
pomoci při hledání práce a individualizovaných služeb, přičemž
se zavede vazba mezi financováním programů a jejich výsledky. Za konzultace se zúčastněnými stranami
zavést specifické programy odborné přípravy pro starší pracovníky, mladé
lidi, osoby s nízkou kvalifikací a ostatní zranitelné skupiny.
5)           Přijmout nezbytná opatření
pro zlepšení kvality veřejných služeb v oblastech se zásadním významem pro
podnikatelské prostředí. V této souvislosti urychlit provádění
protikorupční strategie v souladu s identifikovanými cíli, přijmout
služební zákon na podporu stability a efektivity veřejné správy a
revidovat obchodní zákoník s cílem zrušit anonymní držení akcií.
6)           Zřídit transparentní systém
hodnocení kvality akademických institucí a svázat jej s jejich
financováním, aby se zlepšila kvalita terciárního vzdělávání.
V Bruselu dne .
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
/ předsedkyně
[1]               Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               Úř. věst. , , s. .
[3]               Rozhodnutí Rady 2011/308/EU ze dne 19. května 2011
stanoví, že platí i pro rok 2011.
[4]               SEK(2011) 712.
[5]               Podle čl. 9 odst. 3 nařízení Rady (ES) č.
1466/97.


title: Doporučení Rady ze dne 12. července 2016 k národnímu programu reforem Nizozemska na rok 2016 a stanovisko Rady k programu stability Nizozemska z roku 2016

text:
               18.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 299/41

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 12. července 2016
   k národnímu programu reforem Nizozemska na rok 2016 a stanovisko Rady k programu stability Nizozemska z roku 2016
   (2016/C 299/10)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této smlouvy,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (1), a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1176/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy (2), a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
   s ohledem na doporučení Evropské komise,
   s ohledem na usnesení Evropského parlamentu,
   s ohledem na závěry Evropské rady,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost,
   s ohledem na stanovisko Hospodářského a finančního výboru,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro sociální ochranu,
   s ohledem na stanovisko Výboru pro hospodářskou politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 26. listopadu 2015 přijala Komise roční analýzu růstu, jež zahájila evropský semestr koordinace hospodářských politik pro rok 2016. Priority této roční analýzy růstu potvrdila Evropská rada ve dnech 17.–18. března 2016. Dne 26. listopadu 2015 přijala Komise na základě nařízení (EU) č. 1176/2011 zprávu mechanismu varování, ve které je Nizozemsko uvedeno mezi členskými státy, u nichž bude proveden hloubkový přezkum. Téhož dne Komise rovněž přijala doporučení pro doporučení Rady týkající se hospodářské politiky eurozóny. Toto doporučení potvrdila Evropská rada ve dnech 18.–19. února 2016 a Rada jej přijala dne 8. března 2016 (3). Nizozemsko by jakožto země, jejíž měnou je euro, mělo vzhledem k úzkému propojení ekonomik v hospodářské a měnové unii zajistit, aby uvedené doporučení bylo splněno v plném rozsahu a včas.

               (2)

               Dne 26. února 2016 byla zveřejněna zpráva o Nizozemsku pro rok 2016. V této zprávě byl posouzen pokrok, jejž Nizozemsko učinilo v plnění jemu určených doporučení, která přijala Rada dne 14. července 2015, a v plnění svých národních cílů v rámci strategie Evropa 2020. Zpráva rovněž obsahovala hloubkový přezkum podle článku 5 nařízení (EU) č. 1176/2011. Dne 8. března 2016 Komise představila výsledky hloubkového přezkumu. Komise na základě své analýzy dospěla k závěru, že Nizozemsko se potýká s makroekonomickou nerovnováhou. Je velmi důležité řešit velmi vysoké zadlužení domácností. Problémem i nadále zůstává vysoký a trvalý přebytek běžného účtu, jenž odráží strukturální rysy ekonomiky a politická opatření vůči nefinančním podnikům, rovněž s ohledem na jeho přelévání do jiných členských států eurozóny.

               (3)

               Dne 28. dubna 2016 předložilo Nizozemsko svůj národní program reforem na rok 2016 a svůj program stability z roku 2016. Vzhledem k jejich provázanosti byly oba programy posuzovány současně.

               (4)

               Relevantní doporučení pro jednotlivé země byla zohledněna při programování evropských strukturálních a investičních fondů na období 2014–2020. V souladu s článkem 23 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (4) může Komise členský stát požádat, aby svou dohodu o partnerství a příslušné programy přezkoumal a navrhl změny, je-li to nezbytné, aby se podpořilo provádění příslušných doporučení Rady. Podrobnosti o tom, jak bude Komise uvedené ustanovení používat, byly uvedeny v pokynech k uplatňování opatření propojujících účinnost evropských strukturálních a investičních fondů s řádnou správou ekonomických záležitostí.

               (5)

               Na Nizozemsko se v současné době vztahuje preventivní složka Paktu o stabilitě a růstu a přechodné pravidlo pro zadlužení. Vláda ve svém programu stability z roku 2016 plánuje postupné zlepšení celkového salda na 0,1 % HDP v roce 2019. Současně vláda plánuje v roce 2016 zhoršení přepočteného strukturálního salda (5) na – 1,4 % HDP a následné zlepšení. Dosažení střednědobého rozpočtového cíle – strukturálního schodku ve výši 0,5 % HDP – se plánuje v roce 2019. Na základě přepočteného strukturálního salda by však byl střednědobý rozpočtový cíl dosažen již od roku 2018. Podle programu stability má poměr veřejného dluhu k HDP v roce 2016 dosáhnout 65,4 % a poté se má postupně snižovat až na 58,9 % v roce 2019. Makroekonomický scénář, z něhož tyto rozpočtové projekce vycházejí, je reálný. Na základě prognózy Komise z jara 2016 existuje riziko, že za předpokladu nezměněné politiky zaznamená Nizozemsko v roce 2016 i v letech 2016 a 2017 posuzovaných společně určitou odchylku od požadavků nápravné složky Paktu. Podle prognózy Nizozemsko v roce 2016 dodrží přechodné pravidlo pro zadlužení a po skončení přechodného období v roce 2017 i doporučenou hodnotu pro snižování dluhu. Na základě posouzení programu stability a s ohledem na prognózu Komise z jara 2016 se Rada domnívá, že Nizozemsko zřejmě ustanovení Paktu o stabilitě a růstu víceméně dodrží. V roce 2016 i 2017 budou nicméně k zajištění souladu s uvedenými ustanoveními třeba další opatření.

               (6)

               Nedávné zvýšení zaměstnanosti lze plně připsat zvýšenému počtu osob zaměstnaných na smlouvy na dobu určitou a samostatně výdělečně činných osob. Přestože Nizozemsko k řešení tohoto problému přijalo určitá opatření, je třeba komplexnější přístup. Kvůli nízké míře přechodu od smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou stále hrozí segmentace trhu práce. Vysoký a rostoucí podíl osob zaměstnaných na smlouvu na dobu určitou je konstatován v situaci, kdy mezi ochranou zaměstnanců stanovenou ve smlouvách na dobu určitou a neurčitou existují velké rozdíly. Samostatně výdělečně činné osoby bez zaměstnanců častěji mají nedostatečné pojištění proti invaliditě, nezaměstnanosti a důchodové pojištění; to by mohlo mít dopad na dlouhodobou udržitelnost systému sociálního zabezpečení. Bylo zavedeno několik opatření snižujících rozdíly mezi smlouvami na dobu určitou a neurčitou. Výhodné daňové mechanismy a osvobození od povinnosti odvádět některé příspěvky na sociální zabezpečení dosud poskytují finanční pobídky k samostatné výdělečné činnosti.

               (7)

               Stěžejní výzvu pro řešení vysokého zadlužení domácností představuje trh s bydlením, na němž se v průběhu desetiletí nashromáždily nepružné prvky a pobídky deformující trh, které se projevují u financování bydlení i u odvětvových úspor. Tendence domácností navyšovat hrubý hypoteční dluh, za nějž ručí svým nemovitým majetkem, do značné míry odráží dlouhodobé fiskální pobídky, zejména možnost daňového odpočtu hypotečních úroků. Od roku 2012 byla provedena řada opatření, jež mají tyto pobídky částečně řešit, nebyla však zesílena v souladu s doporučením Rady z roku 2015. Rozvoji dobře fungujícího trhu se soukromým nájemním bydlením brání subvence v ostatních pododvětvích bydlení. Sektor sociálního bydlení je jedním z největších v Unii, ale bydlení není vždy efektivně přidělováno skutečně potřebným lidem. V sektoru sociálního bydlení byla zavedena větší diferenciace ve výši nájmů v závislosti na příjmu. Společnosti působící v oblasti bydlení budou muset oddělit činnosti obecného hospodářského zájmu (tj. sociální bydlení) od ostatních činností. Vzhledem k tomu, že některé pobídky deformující trh, které spojovaly nájmy na trhu sociálního bydlení s příjmy, byly odstraněny, je vhodné příslušnou část předchozího doporučení Rady z roku 2015 přesunout k monitorování situace. Trh s bydlením zůstává i přesto výrazně narušen a pro domácnosti je nadále výhodné zadlužovat se. V těchto otázkách je nutný další pokrok.

               (8)

               Kromě deformací trhu s bydlením snižují disponibilní příjmy domácností také povinné nedaňové příspěvky do druhého pilíře důchodového systému. Druhý pilíř důchodového systému vykazuje dobré výsledky v oblasti kvality a přiměřenosti, má však nedostatky, pokud jde o mezigenerační spravedlnost, transparentnost a odolnost vůči finančním otřesům. Udržitelnost důchodového systému se v posledních letech zlepšila zvýšením zákonného věku odchodu do důchodu na 67 let do roku 2021, přičemž následně bude tento věk navázán na střední délku života. Penzijní příspěvky se v průměru snížily poté, co byla snížena maximální akruální sazba osvobozená od daně. Vhodné rozdělení nákladů a rizik v rámci jednotlivých generací a mezi generacemi nad rámec přijatých pravidel týkajících se indexace a finančních rezerv (rámec pro finanční posouzení) by domácnostem pomohlo vynakládat své finanční prostředky způsoby, jež by více podporovaly růst. Vláda oznámila svůj záměr zásadním způsobem se zapojením sociálních partnerů reformovat druhý důchodový pilíř, a vytvořit transparentnější a z pojistněmatematického hlediska spravedlivější systém.

               (9)

               V průběhu hospodářské krize značně poklesly investice a od té doby se zotavily pouze částečně. Slabost investic v rámci celé ekonomiky má zřejmě silný cyklický charakter. Její příčinou byl útlum na trhu s bydlením a fiskálně konsolidační opatření. I když se překážky pro investice zdají být malé, nízké investice do stavebnictví a do energie z obnovitelných zdrojů pravděpodobně souvisejí s nejistotou na trhu a s regulačními faktory. I přes zlepšující se úvěrové podmínky panují v současném finančním prostředí zvýšená rizika pro nové půjčky. Veřejné výdaje na výzkum a vývoj od roku 2014 klesají a objem soukromých výdajů v této oblasti zůstává nízký. V roce 2015 Rada proto doporučila, aby Nizozemsko přesunulo veřejné výdaje na podporu investic do výzkumu a vývoje a aby pracovalo na zlepšení soukromých výdajů na výzkum a vývoj. Vzhledem k úrovni dosaženého vzdělání, studijním výsledkům a míře hospodářského rozvoje je objem veřejných i soukromých výdajů na výzkum a vývoj nízký.

               (10)

               V kontextu evropského semestru provedla Komise komplexní analýzu hospodářské politiky Nizozemska, kterou zveřejnila ve zprávě o Nizozemsku pro rok 2016. Posoudila také program stability a národní program reforem, jakož i opatření přijatá v návaznosti na doporučení, která byla Nizozemsku adresována v předchozích letech. Vzala v úvahu nejen jejich význam pro udržitelnou fiskální a sociálně-ekonomickou politiku v Nizozemsku, ale také jejich soulad s pravidly a pokyny EU, neboť celkovou správu ekonomických záležitostí v EU je třeba posílit tím, že do rozhodování členských států v budoucnu budou zahrnuty vstupy na úrovni EU. Doporučení v rámci evropského semestru jsou promítnuta do níže uvedených doporučení č. 1 až 3.

               (11)

               Na základě tohoto posouzení přezkoumala Rada program stability, přičemž její stanovisko (6) je promítnuto zejména do níže uvedeného doporučení č. 1.

               (12)

               Na základě výsledků hloubkového přezkumu Komise a tohoto posouzení přezkoumala Rada národní program reforem a program stability. Její doporučení podle článku 6 nařízení (EU) č. 1176/2011 jsou promítnuta do níže uvedeného doporučení č. 3,

         DOPORUČUJE Nizozemsku v období let 2016 a 2017:

               1.

               V roce 2016 snížit odchylku od střednědobého rozpočtového cíle a v roce 2017 dosáhnout roční fiskální korekce ve výši 0,6 % HDP. Ve veřejných výdajích upřednostnit podporu dalších investic do výzkumu a vývoje.

               2.

               Odbourat zbývající překážky pro zaměstnávání pracovníků na smlouvy na dobu neurčitou a usnadnit přechod od smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou. Řešit vysoký nárůst počtu samostatně výdělečně činných osob bez zaměstnanců, mimo jiné omezením negativních daňových pobídek zvýhodňujících samostatnou výdělečnou činnost (aniž by bylo poškozeno podnikatelské prostředí) a podporou dostupného sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby.

               3.

               Přijmout opatření, která zajistí, aby byl druhý pilíř důchodového systému transparentnější, mezigeneračně spravedlivější a odolnější vůči otřesům. Přijmout opatření ke snížení zbývajících deformací trhu s bydlením a zvýhodnění dluhu domácností, zejména omezením možnosti daňového odpočtu hypotečních úroků.

      V Bruselu dne 12. července 2016.

            Za Radu

            předseda

         P. KAŽIMÍR

      (1)  Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Úř. věst. C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Jedná se o strukturální saldo přepočtené Komisí podle společně dohodnuté metodiky na základě informací obsažených v programu stability.

      (6)  Podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1466/97.


title: Doporučení Kontrolního úřadu ESVO ze dne 13. dubna 2011 o regulaci sazeb za ukončení volání v pevných a mobilních sítích ve státech ESVO

text:
               8.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/5

         DOPORUČENÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
   ze dne 13. dubna 2011
   o regulaci sazeb za ukončení volání v pevných a mobilních sítích ve státech ESVO (1)

   2012/C 340/04
   KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO (2),
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (3),
   s ohledem na Dohodu mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora a zejména na čl. 5 odst. 2 písm. b) této dohody,
   s ohledem na akt uvedený v bodě 5cl přílohy XI Dohody o EHP směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (4), a zejména na čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice, začleněné do Dohody o EHP Protokolem 1 k této dohodě,
   po konzultaci s Komunikačním výborem,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 8 odst. 3 rámcové směrnice vnitrostátní regulační orgány přispívají k rozvoji vnitřního trhu mimo jiné tím, že průhledným způsobem spolupracují mezi sebou a s Evropskou komisí a/nebo případně jiným orgánem, aby zajistily rozvoj jednotné regulační praxe. Při posuzování více než 850 návrhů opatření uvedených v článku 7 rámcové směrnice však vyšlo najevo, že stále přetrvávají nesrovnalosti v regulaci sazeb za ukončení hlasových volání.

               (2)

               Přestože je ve většině států ESVO nějaká forma nákladové orientace zpravidla k dispozici, převládají v těchto státech rozdíly mezi opatřeními regulace cen. Vedle značné rozmanitosti vybraných nástrojů pro zjišťování nákladů existují rovněž různé postupy používání těchto nástrojů. Tato skutečnost prohlubuje rozdíly mezi velkoobchodními sazbami za ukončení volání, jež se používají v rámci EHP, což je pouze částečně vysvětlitelné vnitrostátními specifiky. Skupina evropských regulačních orgánů (ERG) zřízená aktem uvedeným v bodu 5ci přílohy XI k Dohodě o EHP (rozhodnutí Komise 2002/627/ES (5)), začleněným do Dohody o EHP Protokolem 1 k této dohodě (6), tuto skutečnost uznala ve svém společném postoji k symetrii sazeb za ukončení volání v pevných sítích a k symetrii sazeb za ukončení volání v mobilních sítích. Vnitrostátní regulační orgány také v řadě případů povolily vyšší sazby za ukončení volání u malých operátorů pevných či mobilních sítí z toho důvodu, že tito operátoři nově vstoupili na trh a nemohli využít úspor z rozsahu a/nebo podléhají rozdílným nákladovým podmínkám. Tyto asymetrie, přestože se pomalu snižují, existují uvnitř jednotlivých států i překračují jejich hranice. Skupina evropských regulačních orgánů ve svém společném postoji uznala, že sazby za ukončení volání by měly být za normálních okolností symetrické a asymetrie vyžaduje dostatečné zdůvodnění.

               (3)

               Značné rozdíly v regulaci sazeb za ukončení volání v pevných a mobilních sítích zásadním způsobem narušují hospodářskou soutěž. Na trzích s ukončením volání existuje obousměrný přístup, kdy se předpokládá, že oba propojující operátoři mají z tohoto uspořádání prospěch, ale protože si tito operátoři konkurují ve vztahu k uživatelům, mohou sazby za ukončení volání značně ovlivňovat jejich strategii a konkurenceschopnost. Pokud jsou sazby za ukončení volání nastaveny nad efektivní úrovní nákladů, dochází k významným přesunům mezi trhy volání z pevných a mobilních sítí a spotřebiteli. Navíc na trzích, kde mají operátoři asymetrické tržní podíly, to může vést k významným platbám menších konkurentů větším. Absolutní úroveň sazeb za ukončení volání z mobilních sítí navíc zůstává v řadě států ESVO vysoká v porovnání se sazbami používanými v řadě zemí mimo EHP a také při obecném srovnání se sazbami za ukončení volání z pevných sítí, a promítá se tak i nadále do vysoké, třebaže snižující se, ceny pro konečné spotřebitele. Vysoké sazby za ukončení volání většinou vedou k vysokým maloobchodním cenám u odchozích volání a odpovídající nižší míře jejich použití, čímž se snižuje prospěch spotřebitelů.

               (4)

               Nedostatek harmonizace při uplatňování zásad nákladového účetnictví na stávajících trzích s ukončením volání poukazuje na potřebu společného přístupu, který zajistí větší právní jistotu a správné pobídky pro potenciální investory a sníží regulační zátěž stávajících operátorů, kteří v současné době působí v několika státech ESVO. Cíl soudržné regulace na trzích s ukončením je jasný a vnitrostátní regulační orgány jej uznávají a Evropská komise a Kontrolní úřad jej opakovaně deklarovaly v souvislosti s posuzováním návrhů opatření podle článku 7 rámcové směrnice.

               (5)

               Jistá opatření předpisového rámce u elektronických komunikačních sítí a služeb vyžadují provedení nezbytných a vhodných mechanismů nákladového účetnictví a povinnosti regulace cen, zejména se jedná o články 9, 11 a 13 ve spojení s 20. bodem odůvodnění aktu uvedeném v bodu 5cj Přílohy XI Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (7)) (přístupová směrnice), začleněnému do Dohody o EHP Protokolem 1 k této dohodě (8).

               (6)

               Akt uvedený v bodu 26j Přílohy XI Dohody o EHP (doporučení Komise 2005/698/ES ze dne 19. září 2005 o odděleném účetnictví a systémech nákladového účetnictví podle předpisového rámce pro elektronické komunikace (9)), začleněný do Dohody o EHP Protokolem 1 k této dohodě (10), poskytl rámec pro soustavné používání zvláštních ustanovení týkajících se nákladového účetnictví a odděleného účetnictví, za účelem zlepšit průhlednost regulačních účetních systémů, metodik, procesů kontrol a výkaznictví ve prospěch všech zúčastněných stran.

               (7)

               Velkoobchodní ukončení hlasových hovorů je služba, jež se vyžaduje k ukončení hovorů na volaná místa (u pevných sítí) či u uživatelů (v případě mobilních sítí). Systém poplatků v EEA je založen na tom, že úhradu provádí síť volající strany (z angl. Calling Party Network Pays), což znamená, že poplatek za ukončení je nastaven volanou sítí a hrazen volající sítí. Volané straně se poplatek za tuto službu neúčtuje a obecně nemá žádnou pobídku na cenu za ukončení stanovenou poskytovatelem sítě reagovat. Pokud jde o hospodářskou soutěž, je v těchto souvislostech hlavní starostí regulačních orgánů stanovení nadměrných cen. Vysoké ceny za ukončení se nakonec kompenzují prostřednictvím vyšších poplatků za hovory pro konečné uživatele. Vzhledem k obousměrnosti přístupu, která existuje na trzích s ukončením volání, patří mezi další případné problémy v oblasti hospodářské soutěže křížové subvencování mezi operátory. Tyto případné problémy hospodářské soutěže jsou pro oba trhy s ukončením volání z pevných a mobilních sítí společné. Proto tedy s ohledem na možnosti a pobídky, jež operátoři provádějící ukončení k výraznému zvýšení cen nad náklady mají, se nákladová orientace považuje za nejvhodnější zásah při řešení této záležitosti ve střednědobém horizontu. Bod odůvodnění přístupové směrnice uvádí, že metoda úhrady nákladů by měla být přizpůsobena konkrétním okolnostem. Vzhledem k zvláštnímu charakteru trhů s ukončením volání a souvisejícím obavám ohledně hospodářské soutěže a distribuce Evropská komise a Kontrolní úřad již delší dobu zastávají názor, že stanovením společného přístupu založeném na efektivním standardu nákladů a použití symetrických sazeb za ukončení by se zvýšila účinnost, podpořila udržitelná hospodářská soutěž a zlepšily se podmínky pro uživatele, pokud jde o ceny a nabídku služeb.

               (8)

               Podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2002/21/ES státy EHP zajistí, aby při plnění regulačních úkolů stanovených v uvedené směrnici a ve zvláštních směrnicích, zejména těch, jejichž cílem je zajištění účinné hospodářské soutěže, vnitrostátní regulační orgány v nejvyšší míře zohlednily potřebu vytvářet předpisy, jež jsou z technologického hlediska neutrální. Ustanovení čl. 8 odst. 2 rámcové směrnice dále od vnitrostátních regulačních orgánů vyžaduje, aby vnitrostátní regulační orgány podporovaly hospodářskou soutěž tím, že mimo jiné zajistí, aby všichni uživatelé získali maximální výhody z hlediska možnosti volby, ceny a kvality služeb a aby nedocházelo k narušování či omezování hospodářské soutěže. V zájmu dosažení těchto cílů a jednotného uplatňování ve všech státech EHP by regulované sazby za ukončení měly být co nejdříve sníženy na cenu nákladů efektivního operátora.

               (9)

               V konkurenčním prostředí by operátoři soutěžili na základě běžných nákladů a nebyli by odměněni za náklady vzniklé z nehospodárnosti. Údaje historických nákladů musí být proto přizpůsobeny údajům běžných nákladů, aby odpovídaly nákladům efektivního operátora, jenž používá moderní technologii.

               (10)

               Operátoři, kteří jsou odměněni za skutečné náklady vzniklé za ukončení, mají málo pobídek ke zvýšení své efektivnosti. Provádění modelu postupem zdola nahoru je v souladu s pojetím rozvoje sítě u efektivního operátora, kde je ekonomický/inženýrský model efektivní sítě postaven za použití běžných nákladů. To odráží spíše potřebné množství vybavení než to, co bylo skutečně poskytnuto, a nebere na vědomí historické náklady.

               (11)

               Vzhledem k tomu, že model zdola nahoru vychází především z odvozených údajů, např. náklady sítě se vypočítávají za použití informací od prodejců vybavení, mohou mít regulátoři zájem sladit výsledky modelu zdola nahoru s výsledky modelu shora dolů, aby byly k dispozici co nejvěrohodnější výsledky a aby bylo možné se vyhnout velkým rozdílům v provozních nákladech, kapitálových nákladech a rozložení nákladů mezi hypotetickým a skutečným operátorem. Aby bylo možné určit a zlepšit potenciální nedostatky modelu postupem zdola nahoru, jako je asymetrie informací, může vnitrostátní regulační orgán porovnat výsledky přístupu modelu postupem zdola nahoru s těmi, jež vyplynou z odpovídajícího modelu shora dolů, který používá ověřené údaje.

               (12)

               Model nákladů by se měl zakládat na volbách efektivních technologií dostupných v časovém rámci, s nímž model počítá, pokud je lze určit. Dnes vytvářený model zdola nahoru by mohl v zásadě vycházet z toho, že páteřní síť pro pevné sítě je založena na síti Next-Generation-Network (NGN). Model zdola nahoru pro mobilní sítě by se měl zakládat na kombinaci 2G a 3G, které se použijí ve vstupní části sítě a budou tak odrážet předpokládanou situaci, zatímco u páteřní sítě by se mohlo předpokládat, že bude založena na NGN.

               (13)

               S ohledem na zvláštní charakter trhů s ukončením volání by náklady služeb na ukončení měly být vypočteny na základě odhadovaných dlouhodobých přírůstkových nákladů (nákladový model LRIC). U modelu LRIC jsou všechny náklady variabilní a jelikož se předpokládá, že všechna aktiva se v dlouhodobé perspektivě nahradí, umožňuje stanovení poplatků na základě LRIC efektivní návratnost nákladů. Model LRIC počítá pouze s těmi náklady, jež vznikají poskytováním definovaného přírůstku. Koncepce přírůstkových nákladů, která přiděluje pouze efektivně vynaložené náklady, které by nevznikly, pokud by služba zahrnutá do přírůstku již nebyla více poskytována (tj. náklady, kterým bylo možno předejít), podporuje efektivní výrobu a spotřebu a minimalizuje případné narušení hospodářské soutěže. Čím se sazby za ukončení volání více vzdálí od přírůstkových nákladů, tím více se narušuje hospodářská soutěž mezi trhy volání z pevných a mobilních sítí a/nebo operátory s asymetrickými tržními podíly a provozem. Je tedy oprávněné použít přístup založený čistě na LRIC tam, kde je příslušný přírůstek tvořen službou velkoobchodního ukončení volání, která obsahuje pouze náklady, kterým bylo možno předejít. Díky přístupu LRIC by bylo také možné nahradit veškeré fixní i variabilní náklady (jelikož se předpokládá, že v dlouhém období se fixní náklady mění na variabilní), které jsou přírůstkové k poskytování velkoobchodní služby ukončení volání, a tudíž snáze dosáhnout efektivní návratnosti nákladů.

               (14)

               Náklady, kterým bylo možno předejít, jsou tvořeny rozdílem mezi zjištěnými celkovými dlouhodobými náklady operátora, jenž poskytuje celou paletu služeb, a zjištěnými celkovými dlouhodobými náklady operátora, jenž poskytuje celou paletu služeb s výjimkou velkoobchodního ukončení volání poskytovaného třetím stranám (tj. samostatné náklady operátora, jenž neposkytuje ukončení volání třetím stranám). Aby bylo možné zajistit přiměřené přiřazení nákladů, je třeba rozlišit mezi těmi náklady, které souvisejí s provozem, tj. veškeré fixní i variabilní náklady stoupající se zvýšenou úrovní provozu a těmi náklady, které s provozem nesouvisejí, tj. veškeré náklady, které se v souvislosti se zvýšenou úrovní provozu nezvyšují. Aby bylo možné určit náklady související s velkoobchodním ukončováním volání, kterým je možno předejít, neměl by být na náklady, jež s provozem nesouvisejí, brán ohled. Pak může být vhodné nejdříve přiřadit náklady související s provozem k ostatním službám (např. původu volání, SMS, MMS, širokopásmovému přístupu k internetu, pronajatým okruhům atd.), kde je velkoobchodní ukončení hlasového volání konečnou službou, již je třeba vzít do úvahy. Náklady přidělené k velkoobchodním službám ukončení volání by se tak měly rovnat pouze dodatečným nákladům vzniklým při poskytování služby. Následně platí, že nákladové účetnictví velkoobchodních služeb ukončení volání na trzích volání z pevných a mobilních sítí založené na přístupu LRIC by mělo umožnit pouze náhradu těch nákladů, které by nevznikly, pokud by velkoobchodní služba ukončení volání již nebyla třetím stranám poskytována.

               (15)

               Je zřejmé, že ukončení volání je službou, jež vytváří výhody jak pro volající, tak volanou stranu (pokud by příjemce neobdržel výhodu, nepřijímal by hovor), což dále svědčí o tom, že obě strany se na tvorbě nákladů podílí. Použití zásad původu nákladů ke stanovení cen odrážejících náklady by naznačovalo, že dotčené náklady by měl nést jejich tvůrce. Jestliže rozpoznáme dvojí povahu trhů s ukončením volání, kde náklady vznikají na obou stranách, ne všechny související náklady je třeba nahradit prostřednictvím regulované velkoobchodní sazby za ukončení. Pro účely tohoto doporučení však veškeré náklady, kterým bylo možno předejít, související s poskytováním velkoobchodní služby ukončení hovorů je možno nahradit prostřednictvím velkoobchodní sazby, tzn. všechny z těch nákladů, které rostou v závislosti na zvýšení velkoobchodního provozu ukončení volání.

               (16)

               Při stanovení sazeb za ukončení by jakákoliv odchylka od jediné úrovně hospodárných nákladů měla být založena na objektivních rozdílech nákladů, které jsou nezávislé na vůli operátorů. U pevných sítí nebyl zjištěn žádný objektivní rozdíl nezávislý na vůli operátora. U mobilních sítí lze nerovnoměrné přidělení spektra považovat za vnější faktor, jehož výsledkem jsou rozdíly v nákladech na jednotku mezi mobilními operátory. Vnější rozdíly v nákladech mohou vyvstat tam, kde se přidělení spektra neuskutečnilo prostřednictvím tržních mechanismů, ale na základě postupného procesu udělování licencí. Tam, kde se přidělení spektra uskutečnilo prostřednictvím tržních mechanismů, jako je veřejná dražba, nebo tam, kde funguje druhotný trh, jsou rozdíly v nákladech způsobené frekvencí určovány především vnitřními faktory a je pravděpodobné, že budou výrazně sníženy či odstraněny.

               (17)

               Operátorům nově příchozím na trh mohou rovněž vznikat v přechodném období předtím, než dosáhnou minimálního efektivního rozsahu, vyšší jednotkové náklady. V takových situacích jim vnitrostátní regulační orgány, zjistí-li, že existují překážky pro vstup a expanzi na maloobchodním trhu, na přechodné období nejvýše čtyř let po vstupu na trh mohou povolit kompenzaci přírůstkových nákladů, které jsou vyšší než u modelového operátora. Na základě společného postoje skupiny ERG je vhodné stanovit čtyřletý časový rámec pro odstranění asymetrií, a to na základě odhadu, že dosažení tržního podílu mezi 15 a 20 %, tedy úrovně blížící se minimálnímu efektivnímu rozsahu, na trhu volání z mobilních sítí podle všeho trvá tři až čtyři roky po vstupu na trh. Tato situace je odlišná od situace operátorů nově příchozích na trh volání z pevných sítí, kteří mají možnost dosáhnout nízkých jednotkových nákladů tím, že se zaměří na trasy s vysokou hustotou v určitých zeměpisných oblastech a/nebo si pronajmou příslušné sítě od zavedených provozovatelů.

               (18)

               Prioritním přístupem je metoda odpisování, která odráží hospodářskou hodnotu aktiva. Pokud však není rozvoj silného modelu ekonomických odpisů možný, ostatní přístupy, včetně lineárního odpisu, anuit a poměrných anuit jsou možné. Kritériem výběru mezi alternativními přístupy je, do jaké míry se přiblíží hospodářskému opatření odpisu. Není-li tedy rozvoj silného modelu ekonomických odpisů možný, měl by se profil odpisu všech hlavních aktiv v modelu postupem zdola nahoru prozkoumat odděleně a měl by být vybrán ten přístup, jenž vytváří profil odpisu podobný ekonomickému odpisu.

               (19)

               Pokud jde o efektivní rozsah, platí u pevných a mobilních trhů rozdílné pokyny. Minimálního efektivního rozsahu lze u pevných a mobilních sektorů dosáhnout na různých úrovních, jelikož závisí na rozdílném právním a obchodním prostředí, jež se ke každému z nich vztahuje.

               (20)

               Při regulování velkoobchodní sazby za ukončení by vnitrostátní regulační orgány neměly operátory ani vylučovat, ani jim bránit, aby v budoucnosti přešli k alternativnímu uspořádání výměny ukončení provozu, pokud jsou tato uspořádání v souladu s konkurenčním trhem.

               (21)

               Je třeba zvážit zavedení přechodného období, které by trvalo do 31. prosince 2012 a bylo by dost dlouhé, aby vnitrostátním regulačním orgánům umožnilo zavedení nákladového modelu a aby mohly vhodným způsobem přizpůsobit své obchodní plány, a které by na druhé straně uznalo naléhavou potřebu zajistit, aby spotřebitelé získali maximální výhody, pokud jde o hospodárné sazby založené na nákladech za ukončení volání.

               (22)

               V případě vnitrostátních regulačních orgánů s omezenými zdroji je možné, že bude k přípravě doporučeného modelu nákladů výjimečně potřeba dodatečné přechodné období. Za takových okolností, pokud je vnitrostátní regulační orgán schopen prokázat, že z jiné metodiky (např. referenčních ukazatelů) než postupem zdola nahoru modelu LRIC založeného na běžných nákladech vyplývají výsledky, jež jsou v souladu s tímto doporučením, a která vytváří účelnější výsledky, jež jsou v souladu s konkurenčním trhem, mohl by zvážit stanovení dočasných cen na základě alternativního modelu až do 1. července 2014. Pokud by po tomto datu pro tyto vnitrostátní regulační orgány s omezenými zdroji bylo objektivně nepřiměřené používat doporučenou metodiku nákladů, mohou nadále až do termínu přezkumu tohoto doporučení používat metodiku alternativní, ledaže by subjekt zřízený pro účely spolupráce mezi vnitrostátními regulačními orgány a Evropskou komisí a Kontrolním úřadem včetně jeho souvisejících pracovních skupin poskytl dostatečnou praktickou podporu a poradenství k překonání problému omezených zdrojů a zejména nákladnosti provádění doporučené metodiky. Žádný výsledek vyplývající z alternativních metodik by neměl překročit průměr sazeb za ukončení volání stanovených vnitrostátními regulačními orgány provádějícími doporučenou metodiku nákladů.

               (23)

               Toto doporučení bylo konzultováno s Komunikačním výborem ESVO, jenž k němu vyjádřil své stanovisko,

         DOPORUČUJE:

               1.

               Při uložení regulace cen a povinností nákladového účetnictví v souladu s článkem 13 přístupové směrnice operátorům, již byli vnitrostátními regulačními orgány určeni jako operátoři, kteří mají významnou tržní sílu na trzích s velkoobchodním ukončením hlasových volání v jednotlivých veřejných telefonních sítích („pevné a mobilní trhy s ukončením volání“), jak vyplývá z analýzy trhu provedené v souladu s článkem 16 rámcové směrnice, by vnitrostátní regulační orgány měly stanovit sazby za ukončení volání založené na nákladech, jež vznikly efektivnímu operátorovi. Z toho vyplývá, že by také byly symetrické. Přitom by vnitrostátní regulační orgány měly postupovat níže stanoveným způsobem.

               2.

               Doporučuje se, aby se hodnocení účinných nákladů zakládalo na běžných nákladech a na použití přístupu modelu postupem zdola nahoru s použitím dlouhodobých přírůstkových nákladů (LRIC), jako příslušné metodiky nákladů.

               3.

               Vnitrostátní regulační orgány mohou porovnat výsledky modelového přístupu zdola nahoru s výsledky modelu shora dolů, který používá ověřené údaje, s cílem ověřit a zlepšit spolehlivost výsledků a mohou provést příslušné úpravy.

               4.

               Model nákladů by měl být založen na účinných technologiích, jež jsou v dotčeném časovém rámci modelu dostupné. Hlavní část jak pevných, tak mobilních sítí by tedy mohla být v zásadě založena na síti Next-Generation-Network (NGN). Přístupová část mobilních sítí by rovněž měla být založena na telefonii 2G a 3G.

               5.

               Rozdílné kategorie nákladů, jež jsou v tomto dokumentu zmiňované, by měly být vymezeny následujícím způsobem:

                           a)

                           „přírůstkové náklady“ jsou takové náklady, kterým je možné se vyhnout, pokud určitý přírůstek již není poskytován (také známy jako náklady, kterým bylo možno předejít);

                           b)

                           „náklady související s provozem“ jsou všechny fixní nebo variabilní náklady, které se zvyšují současně s rostoucími úrovněmi provozu.

               6.

               V rámci modelu LRIC by příslušný přírůstek měl být vymezen jako velkoobchodní služba ukončení hlasových hovorů, která je poskytována třetím stranám. To znamená, že při hodnocení přírůstkových nákladů by vnitrostátní regulační orgány měly určit rozdíl mezi celkovými dlouhodobými náklady operátora, jenž poskytuje celou paletu svých služeb a celkovými dlouhodobými náklady tohoto operátora, jestliže nebude třetím stranám velkoobchodní službu ukončení volání poskytovat. Je třeba rozlišovat mezi náklady souvisejícími s provozem a náklady, jež s provozem nesouvisejí, přičemž by na náklady, jež s provozem nesouvisejí, při výpočtu velkoobchodních sazeb za ukončení volání neměl být brán ohled. Doporučeným přístupem k určení příslušných přírůstkových nákladů by bylo připsání nákladů souvisejících s provozem nejdříve ke službám jiným než ke službám velkoobchodního ukončení hlasového volání, kde by se k velkoobchodní službě ukončení hlasového volání přidělily pouze zbytkové náklady související s provozem. To znamená, že k regulovaným službám ukončení hlasového volání by měly být přiděleny pouze ty náklady, které by nevznikly, pokud by velkoobchodní služba ukončení hlasových volání již nebyla třetím stranám poskytována. Zásady výpočtu přírůstku velkoobchodních služeb ukončení hlasového volání v pevných a mobilních sítích pro ukončení volání jsou dále rozpracovány v příloze.

               7.

               Doporučeným způsobem odpisů aktiv je, kdykoliv to je možné, ekonomické odepisování.

               8.

               Při volbě vhodného efektivního rozsahu modelového operátora by vnitrostátní regulační orgány měly vzít do úvahy zásady vymezení příslušného efektivního rozsahu v pevných a mobilních sítích pro ukončení volání stanovené v příloze.

               9.

               Jakékoliv určení efektivních úrovní nákladů, jež se odchylují od výše uvedených zásad, by mělo být odůvodněno objektivní odlišností nákladů, kterou dotčený operátor nemůže ovlivnit. Taková objektivní odlišnost nákladů se může na trzích s mobilním ukončením objevit z důvodu nerovnoměrného přidělení spektra. Pokud je dodatečná frekvence, jež byla získána k poskytování velkoobchodních ukončení volání, zahrnuta do modelu nákladů, měly by vnitrostátní regulační orgány provádět pravidelný přezkum všech objektivních odlišností nákladů a brát mimo jiné do úvahy, zda je na základě pohledu do budoucna pravděpodobné, že dodatečné spektrum bude dáno k dispozici prostřednictvím tržních procesů přidělování, které mohou smazat jakékoliv rozdíly v nákladech, jež plynou ze stávajících přidělení, nebo zda se tato relativní nevýhoda, pokud jde o náklady, postupem času se zvýšením počtu nově příchozích operátorů na trh sníží.

               10.

               Pokud lze prokázat, že novému účastníkovi mobilního trhu operujícímu pod minimálním efektivním rozsahem vznikají vyšší jednotkové přírůstkové náklady než modelovému operátorovi, mohou vnitrostátní regulační úřady po zjištění, že existují překážky pro vstup a expanzi na maloobchodním trhu, povolit, aby v přechodném období byly tyto vyšší náklady kompenzovány prostřednictvím regulovaných sazeb za ukončení volání. Žádné takové období by nemělo trvat déle než čtyři roky po vstupu na trh.

               11.

               Tímto doporučením nejsou dotčena předchozí regulační rozhodnutí, která vnitrostátní regulační orgány s ohledem na zde poukázané záležitosti učinily. Bez ohledu na tuto skutečnost by vnitrostátní regulační orgány měly zajistit, aby se sazby za ukončení do 31. prosince 2012 zavedly na hospodárné, symetrické úrovni, podle objektivních odlišností nákladů zjištěných v souladu s body 9 a 10.

               12.

               Za výjimečných okolností, pokud vnitrostátní regulační orgán nemůže především z důvodu omezených zdrojů dokončit doporučený model nákladů včas a pokud je schopen prokázat, že z metodiky jiné než postupem zdola nahoru podle modelu nákladů LRIC, který je založen na běžných nákladech, vyplývají výsledky, jež jsou v souladu s tímto doporučením, a která vytváří účelnější výsledky, jež jsou v souladu s konkurenčním trhem, mohl by zvážit stanovení dočasných cen na základě alternativního modelu až do 1. července 2014. Pokud by po tomto datu pro tyto vnitrostátní regulační orgány s omezenými zdroji bylo objektivně nepřiměřené používat doporučenou metodiku nákladů, mohou nadále až do termínu přezkumu tohoto doporučení používat metodiku alternativní, ledaže by subjekt zřízený pro účely spolupráce mezi vnitrostátními regulačními orgány a Evropskou komisí a Kontrolním úřadem včetně jeho souvisejících pracovních skupin poskytl dostatečnou praktickou podporu a poradenství k překonání problému omezených zdrojů a zejména nákladnosti provádění doporučené metodiky. Žádný výsledek vyplývající z alternativních metodik by neměl překročit průměr sazeb za ukončení volání stanovených vnitrostátními regulačními orgány provádějícími doporučenou metodiku nákladů.

               13.

               Toto doporučení bude přezkoumáno na základě jakýchkoli budoucích změn doporučení Evropské komise 2009/396/ES o regulaci sazeb za ukončení volání v pevných a mobilních sítích v EU.

               14.

               Toto doporučení je určeno státům ESVO.

      V Bruselu dne 13. dubna 2011.

            Za Kontrolní úřad ESVO

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            pověřená předsedkyně

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            člen sboru

      (1)  Odpovídá doporučení Evropské komise 2009/396/ES ze dne 7. května 2009 o regulaci sazeb za ukončení volání v pevných a mobilních sítích v EU (Úř. věst. L 124, 20.5.2009, s. 67), začleněnému do Dohody o EHP.

      (2)  Dále jen „Kontrolní úřad“.

      (3)  Dále jen „Dohoda o EHP“.

      (4)  Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (5)  Úř. věst. L 200, 30.7.2002, s. 38.

      (6)  Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 10/2004 (Úř. věst. L 116, 22.4.2004, s. 58 a dodatek EHP č. 20, 22.4.2004, s. 13), vstup v platnost 7. února 2004.

      (7)  Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7.

      (8)  Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 11/2004 (Úř. věst. L 116, 22.4.2004, s. 60 a dodatek EHP č. 20, 22.4.2004, s. 14), vstup v platnost 1. listopadu 2004.

      (9)  Úř. věst. L 266, 11.10.2005, s. 64.

      (10)  Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 84/2008 (Úř. věst. L 280, 23.10.2008, s. 18 a dodatek EHP č. 64, 23.10.2008, s. 11), vstup v platnost 5. července 2008.

      PŘÍLOHA

         Zásady výpočtu velkoobchodních sazeb za ukončení volání v pevných sítích

      Příslušné přírůstkové náklady (tj. náklady, kterým bylo možno předejít) velkoobchodní služby ukončení volání jsou rozdílem mezi celkovými dlouhodobými náklady operátora, který poskytuje celou paletu svých služeb, a celkovými dlouhodobými náklady tohoto operátora, jenž třetím stranám velkoobchodní službu ukončení volání neposkytuje.
      Aby se zajistilo přiměřené přiřazení dotčených nákladů, je třeba rozlišovat mezi náklady, které souvisejí s provozem, a náklady, které s provozem nesouvisejí. Na náklady, které s provozem nesouvisejí, by za účelem výpočtu velkoobchodních sazeb za ukončení volání neměl být brán ohled. Z nákladů, jež s provozem souvisejí, by měly být k příslušnému přírůstku za ukončení přiřazeny pouze ty náklady, které by nevznikly, pokud by velkoobchodní služba ukončení volání nebyla poskytována. Tyto náklady, kterým bylo možné předejít, mohou být vypočteny přidělením nákladů, jež souvisejí s provozem, nejprve k jiným službám, než je velkoobchodní ukončení volání (např. původ volání, datové služby, IPTV, atd.), kde by se k velkoobchodní službě ukončení hlasového volání přidělily pouze zbytkové náklady související s provozem.
      Standardní bod rozlišení mezi náklady, jež souvisejí s provozem, a těmi, jež s provozem nesouvisejí, je zpravidla tam, kde se objeví první bod koncentrace provozu. U sítě PSTN se za něj běžně považuje vstupní strana linkové karty ve vzdáleném koncentrátoru. Širokopásmovým ekvivalentem NGN je linková karta v DSLAM/MSAN (1). Tam, kde je DSLAM/MSAN umístěn v pouliční skříňce, je třeba zvážit, zda je bývalá smyčka mezi skříňkou a ústřednou/MDF společným prostředkem a zda by s ní nemělo být nakládáno jako se součástí kategorie nákladů citlivých na provoz. V takovém případě by byl bod rozlišení nákladů souvisejících s provozem a nesouvisejících s provozem umístěn v pouliční skříňce. Pokud je službě ukončení hlasového volání přidělena vyhrazená kapacita bez ohledu na rozmístěnou technologii, pak bod rozlišení zůstává na úrovni (vzdáleného) koncentrátoru.
      Při dodržení výše uvedeného přístupu by příklady nákladů, které by byly zahrnuty do přírůstku služby ukončení volání, zahrnovaly dodatečnou kapacitu sítě potřebnou k přepravě dodatečného velkoobchodního provozu ukončení volání (např. dodatečnou infrastrukturu sítě, pokud je vyvolána potřebou zvýšit kapacitu za účelem přepravy dodatečného velkoobchodního provozu), jakož i dodatečné velkoobchodní náklady přímo spojené s poskytování velkoobchodní služby ukončení volání třetím stranám.
      Aby bylo pro účely modelu nákladů možné určit efektivní rozsah operátora, měly by vnitrostátní regulační orgány vzít do úvahy, že operátoři pevných sítí mají příležitost vybudovat své sítě v určitých zeměpisných oblastech, a zaměřit se na trasy s vysokou hustotou a/nebo si pronajmout příslušné sítě od zavedených provozovatelů. Při vymezování jednotného efektivního rozsahu u modelového operátora by tedy vnitrostátní regulační orgány měly zohlednit potřebu podporovat efektivní vstup na trh a rovněž si uvědomit, že za určitých podmínek mohou malí operátoři v menších zeměpisných oblastech fungovat za nízké jednotkové náklady. Dále se dá předpokládat, že menší operátoři, kteří nemohou získat výhody z rozsahu jako největší operátoři na větších zeměpisných územích, raději zakoupí velkoobchodní vstupy, než aby sami poskytovali služby ukončení.

         Zásady výpočtu velkoobchodních sazeb za ukončení volání v mobilních sítích

      Příslušné přírůstkové náklady (tj. náklady, kterým je možno předejít) velkoobchodní služby ukončení volání jsou rozdílem mezi celkovými dlouhodobými náklady operátora, jenž poskytuje celou paletu svých služeb a celkovými dlouhodobými náklady operátora, jenž třetím stranám neposkytuje velkoobchodní službu ukončení volání.
      Aby se zajistilo přiměřené přiřazení dotčených nákladů, je třeba rozlišovat mezi náklady, které souvisejí s provozem, a náklady, které s provozem nesouvisejí. Na náklady, které s provozem nesouvisejí, by za účelem výpočtu velkoobchodních sazeb za ukončení volání neměl být brán ohled. Z nákladů, jež s provozem souvisejí, by měly být k příslušnému přírůstku za ukončení přiřazeny pouze ty náklady, které by nevznikly, pokud by velkoobchodní služba ukončení volání nebyla poskytována. Tyto náklady, kterým je možné předejít, mohou být vypočteny přidělením nákladů, jež souvisejí s provozem, nejprve k jiným službám, než je velkoobchodní ukončení volání (např. původ volání, SMS, MMS, atd.), kde by se k velkoobchodní službě ukončení hlasového volání přidělily pouze zbytkové náklady související s provozem.
      Náklady na mobilní telefon a SIM kartu nesouvisejí s provozem a měly by být ze všech kalkulačních vzorců velkoobchodních služeb ukončení hlasového volání vyloučeny.
      Pokrytí lze nejlépe popsat jako schopnost či možnost provést v určitém časovém okamžiku jeden hovor z jakéhokoliv bodu sítě a kapacita představuje dodatečné náklady sítě, jež jsou nezbytné ke zvýšení úrovně provozu. Z potřeby zajistit uživatelům takové pokrytí vyplynou náklady, které s provozem nesouvisejí, jež by neměly být připsány k přírůstku velkoobchodního ukončení volání. Investice do vyspělých mobilních trhů se více řídí zvýšením kapacity a rozvojem nových služeb a to by se mělo odrazit v modelu nákladů. Přírůstkové náklady velkoobchodní služby ukončení hlasového volání by tedy neměly zahrnovat náklady na pokrytí, ale měly by, do té míry, do které jsou způsobeny poskytováním velkoobchodní služby ukončení hlasových volání, zahrnovat dodatečné kapacitní náklady.
      Náklady na používání frekvencí (oprávnění ponechat si a používat frekvence spektra) vzniklé při poskytování maloobchodních služeb uživatelům sítí se zpočátku řídí počtem uživatelů, a ne provozem a ve výpočtu by neměly tvořit část velkoobchodního přírůstku služby ukončení volání. Tam, kde je to možné, by měly být na základě odhadovaných nákladů příležitosti zahrnuty náklady na pořízení dalších frekvencí za účelem zvýšení kapacity (nad minimum nezbytné k poskytování maloobchodních služeb uživatelům) pro účely dodatečného provozu, jenž vyplývá z poskytování velkoobchodní služby ukončení hlasového volání.
      Při dodržení výše uvedeného přístupu by příklady nákladů, který by byly zahrnuty do přírůstku služby ukončení volání, zahrnovaly dodatečnou kapacitu sítě potřebnou k přepravě dodatečného velkoobchodního provozu (např. dodatečnou infrastruktura sítě, pokud je vyvolána potřebou zvýšit kapacitu za účelem přepravy dodatečného velkoobchodního provozu). Do takových nákladů souvisejících se sítí by mohly náležet dodatečné radiotelefonní ústředny MSC nebo páteřní infrastruktura bezprostředně nutná pro přepravu provozu ukončení volání ke třetím stranám. Navíc v případě, že některé síťové prvky se pro účely poskytování služeb původu a ukončení volání, jako např. celulární vysílače nebo základnové stanice BTS, sdílejí, budou tyto síťové prvky zahrnuty do modelu nákladů pro ukončení volání, a to v míře potřebné z důvodu dodatečné kapacity, která je nutná k tomu, aby byly třetí strany schopné přepravit provoz ukončení volání. Navíc by rovněž byly zohledněny dodatečné náklady na spektrum a velkoobchodní náklady přímo spojené s poskytováním velkoobchodní služby ukončení volání třetím stranám. To znamená, že náklady na pokrytí, nevyhnutelné režijní náklady podniku a maloobchodní náklady v něm nejsou zahrnuty.
      S ohledem na vývoj tržních podílů v několika státech EHP se minimální efektivní rozsah pro účely modelu nákladů stanoví s použitím doporučeného přístupu na 20 % tržního podílu. Lze očekávat, že mobilní operátoři, kteří vstoupili na trh, budou usilovat o co nejvyšší efektivnost a příjmy, a budou tak moci dosáhnout minimálního podílu na trhu ve výši 20 %. Pokud je vnitrostátní regulační orgán s to prokázat, že z tržních podmínek na území jeho státu ESVO vyplývá odlišný minimální efektivní rozsah, mohl by se od doporučeného přístupu odchýlit.

         (1)  Z angl. Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node.