title: Doporučení Rady ze dne 30. listopadu 2009 o nekuřáckém prostředí

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/4

      DOPORUČENÍ RADY

   ze dne 30. listopadu 2009
   o nekuřáckém prostředí
   2009/C 296/02
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 druhý pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   po konzultaci s Evropským parlamentem (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Článek 152 Smlouvy stanoví, že činnost Společenství doplňuje politiku členských států a je zaměřena na zlepšování veřejného zdraví, předcházení lidským nemocem a odstraňování příčin ohrožení lidského zdraví.

               (2)

               Podle článku 137 Smlouvy Společenství podporuje a doplňuje činnost členských států mimo jiné v oblasti zlepšování především pracovního prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků.

               (3)

               Expozice tabákovému kouři v prostředí, neboli nepřímému kouři, je rozšířenou příčinou úmrtí, nemocnosti a zdravotního postižení v Evropské unii.

               (4)

               Podle konzervativních odhadů zemřelo v roce 2002 v Evropské unii v důsledku expozice nepřímému tabákovému kouři na pracovišti 7 300 dospělých včetně 2 800 nekuřáků. Dalších 72 000 dospělých osob včetně 16 400 nekuřáků zemřelo v souvislosti s expozicí nepřímému tabákovému kouři doma.

               (5)

               Expozice nepřímému tabákovému kouři je obzvláště nebezpečná pro děti a dospívající mládež a mohla by zvýšit pravděpodobnost, že samy začnou kouřit.

               (6)

               Mezinárodní agentura pro výzkum rakoviny Světové zdravotnické organizace (WHO) klasifikovala tabákový kouř v prostředí jako známý lidský karcinogen a Finsko a Německo jej klasifikovaly jako profesní karcinogen.

               (7)

               Všichni lidé mají právo na vysokou úroveň ochrany zdraví a měli by být chráněni před expozicí tabákovému kouři.

               (8)

               Ukázalo se, že dobrovolná politika na vnitrostátní úrovni není při snižování expozice tabákovému kouři účinná. Účinným prostředkem k zajištění dostatečné ochrany lidí před zdravotními riziky v souvislosti s nepřímým tabákovým kouřem jsou závazné právní předpisy členských států, řádně prosazované a monitorované.

               (9)

               Právní předpisy o nekuřáckém prostředí jsou nejúčinnější, pokud jsou podpořeny opatřeními, jako jsou informační kampaně, podpora ukončení užívání tabáku, důrazná zdravotní varování na baleních tabákových výrobků a další regulace tabákových výrobků.

               (10)

               Významnou úlohu při zajišťování podpory pro právní předpisy o nekuřáckém prostředí a zajišťování souladu s nimi hraje občanská společnost.

               (11)

               Nekuřácké politiky by měly mít k dispozici dostatečné nástroje, aby bylo možné na kontrolu tabáku uplatnit víceoborový přístup.

               (12)

               Je třeba posílit spolupráci mezi členskými státy, aby se usnadnila výměna informací a osvědčených postupů a aby bylo možné vytvořit standardizovaný systém monitorování EU.

               (13)

               Usnesením Rady a ministrů zdravotnictví členských států zasedajících v Radě ze dne 18. července 1989 o zákazu kouření na místech přístupných veřejnosti (3) byly členské státy vyzvány k přijetí opatření zakazujících kouření v některých uzavřených prostorách přístupných veřejnosti a k rozšíření zákazu kouření na všechny druhy veřejné dopravy.

               (14)

               Doporučením Rady 2003/54/ES ze dne 2. prosince 2002 o prevenci kouření a o iniciativách na zlepšení kontroly tabáku (4) bylo doporučeno, aby členské státy prováděly právní předpisy nebo jiná účinná opatření, jež poskytnou ochranu před expozicí tabákovému kouři v prostředí na vnitřních pracovištích, uzavřených veřejných místech a ve veřejné dopravě.

               (15)

               Směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (5) se sice výslovně nezabývá tabákovým kouřem, avšak vztahuje se na veškerá rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců (6).

               (16)

               Ve svém Akčním plánu pro zdraví a životní prostředí (2004–2010) (7) se Komise zavázala „rozvinout práci na zlepšování kvality vnitřního ovzduší“, zejména „povzbuzováním omezování kouření na všech pracovištích, a to využitím jak právních mechanismů, tak i iniciativ zdravotní osvěty na evropské úrovni i na úrovni členských států“.

               (17)

               Z konzultace uspořádané v návaznosti na zelenou knihu Komise s názvem „K Evropě bez tabákového kouře: možnosti politiky na úrovni EU“ (8) (dále jen „zelená kniha“) vyplynulo, že komplexní nekuřácká politika na všech uzavřených pracovištích a veřejných místech i další opatření EU na podporu nekuřáckého prostředí ve všech členských státech mají velkou podporu.

               (18)

               Rada ve složení pro zaměstnanost, sociální politiku, zdraví a ochranu spotřebitele uspořádala ve dnech 30. a 31. května 2007 výměnu názorů na koncepční opatření na úrovni EU týkající se nekuřáckého prostředí. Rada uvítala zelenou knihu a zdůraznila potřebu pokynů Společenství pro další prosazování prostředí bez tabákového kouře na úrovni EU, jakož i podporu Společenství pro vnitrostátní opatření a jejich koordinaci.

               (19)

               Usnesením Evropského parlamentu ze dne 24. října 2007 k zelené knize byly členské státy vyzvány, aby do dvou let vydaly komplexní nekuřácké právní předpisy, a Komise byla vyzvána, v případě nedostatečného pokroku, k předložení vhodného návrhu právního předpisu do roku 2011. Daným usnesením byla rovněž Komise vyzvána k navržení změny stávajícího právního rámce, aby byl tabákový kouř v prostředí klasifikován jako karcinogen a aby byli zaměstnavatelé povinni zajistit nekuřácké pracoviště.

               (20)

               Článek 8 Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku, podepsané v červnu roku 2003 všemi členy WHO a doposud ratifikované 167 stranami úmluvy včetně Společenství a 26 jeho členských států, ukládá stranám úmluvy právní povinnost přijmout a provést v oblastech stávající vnitrostátní pravomoci stanovené vnitrostátním právem účinná opatření na ochranu osob před expozicí nepřímému tabákovému kouři na všech vnitřních pracovištích, ve veřejné dopravě, na vnitřních veřejných místech, a případně na dalších veřejných místech, a aktivně podporovat přijetí a zavedení těchto opatření na jiných úrovních pravomocí.

               (21)

               Na druhé konferenci stran rámcové úmluvy WHO v červenci 2007 byly přijaty pokyny týkající se ochrany proti expozici tabákovému kouři (9), jež mají stranám pomoci při plnění jejich povinností podle článku 8 úmluvy. Každá strana úmluvy by se měla snažit provést pokyny do pěti let od okamžiku, kdy pro danou stranu úmluva vstoupila v platnost.

               (22)

               Článek 14 rámcové úmluvy WHO ukládá stranám úmluvy právní povinnost vypracovat a šířit vhodné komplexní a integrované pokyny založené na vědeckých důkazech a osvědčených postupech a přijmout účinná opatření na podporu ukončení užívání tabáku a odpovídajících způsobů léčby závislosti na tabáku. Na třetí konferenci stran rámcové úmluvy WHO bylo rozhodnuto zřídit pracovní skupinu pověřenou vypracováním pokynů pro provedení uvedeného článku.

               (23)

               V evropské strategii o kontrole tabáku přijaté v září roku 2002 Regionálním výborem pro Evropu WHO bylo doporučeno, aby členské státy zaručily právo občanů na nekuřácké prostředí mimo jiné tím, že na veřejných místech, pracovištích a ve veřejné dopravě zajistí prostředí bez kouře, zakážou kouření venku u všech vzdělávacích institucí pro nezletilé, ve všech místech poskytování zdravotní péče a při veřejných akcích a budou tabákový kouř v prostředí klasifikovat jako karcinogen.

               (24)

               Tímto doporučením nejsou dotčeny právní předpisy Společenství, kterými se stanoví minimální požadavky pro bezpečnost a ochranu zdraví pracovníků, přijaté podle článku 137 Smlouvy, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/37/ES ze dne 5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků (10) ani rozhodnutí Komise 2003/641/ES ze dne 5. září 2003 o používání barevných fotografií nebo jiných ilustrací jako zdravotních varování na baleních tabákových výrobků (11),

         DOPORUČUJE, ABY ČLENSKÉ STÁTY:

               1.

               zajistily účinnou ochranu před expozicí tabákovému kouři na vnitřních pracovištích, vnitřních veřejných místech, ve veřejné dopravě a je-li je to vhodné, na dalších veřejných místech, v souladu s článkem 8 Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku a na základě pokynů v příloze týkajících se ochrany proti expozici tabákovému kouři, které byly přijaty na druhé konferenci stran úmluvy, a to do pěti let od okamžiku, kdy pro daný členský stát úmluva vstoupila v platnost, nebo nejpozději do tří let od přijetí tohoto doporučení;

               2.

               vypracovaly nebo upevnily strategie a opatření ke snížení expozice nepřímému tabákovému kouři u dětí a dospívajících;

               3.

               doplnily nekuřáckou politiku podpůrnými opatřeními, která mohou zahrnovat:

                           a)

                           přijetí účinných opatření na podporu ukončení užívání tabáku a odpovídajícího způsobu léčby závislosti na tabáku při zohlednění vnitrostátních okolností a priorit podle článku 14 rámcové úmluvy WHO;

                           b)

                           uvádění kombinovaných varování (definovaných v čl. 2 odst. 4 rozhodnutí Komise 2003/641/ES ze dne 5. září 2003 o používání barevných fotografií nebo jiných ilustrací jako zdravotních varování na baleních tabákových výrobků (12) a informací o službách na podporu ukončení užívání tabáku na baleních tabákových výrobků určených ke kouření, aby byli spotřebitelé lépe informováni o zdravotních rizicích spojených s užíváním tabáku a s expozicí tabákovému kouři, podporováni k ukončení užívání tabáku a aby byli potenciální noví uživatelé odrazeni;

               4.

               vypracovávaly, prováděly, pravidelně aktualizovaly a přezkoumávaly komplexní víceoborové strategie, plány nebo programy pro kontrolu tabáku, které by se mimo jiné zabývaly otázkou ochrany před tabákovým kouřem na všech místech přístupných široké veřejnosti nebo na místech kolektivního využití bez ohledu na to, kdo je vlastní nebo kdo do nich má přístup;

               5.

               poskytovaly vhodné nástroje k provádění národních strategií a koncepčních opatření a programů pro kontrolu tabáku, aby se zajistila účinná ochrana před expozicí tabákovému kouři;

               6.

               oznámily Komisi, pokud možno do šesti měsíců od přijetí tohoto doporučení, vnitrostátní kontaktní místa pro kontrolu tabáku, která mají sloužit k výměně informací a osvědčených postupů a ke koordinaci koncepčních opatření s ostatními členskými státy;

               7.

               úzce spolupracovaly mezi sebou i s Komisí na soudržném rámci definic, hodnotících kritérií a ukazatelů pro provádění tohoto doporučení;

               8.

               monitorovaly a hodnotily účinnost koncepčních opatření s využitím výše uvedených ukazatelů;

               9.

               informovaly Komisi o legislativních a jiných opatřeních přijatých v návaznosti na toto doporučení a o výsledcích monitorování a hodnocení.

         VYZÝVÁ KOMISI, ABY:

               1.

               podávala zprávy o provádění, fungování a dopadech navržených opatření na základě informací poskytnutých členskými státy;

               2.

               v souvislosti s případným přezkumem směrnice 2001/37/ES posoudila všechna opatření týkající se výrobků a zaměřená na snížení přitažlivosti a návykovosti tabákových výrobků;

               3.

               provedla rozbor právních otázek a souboru poznatků ohledně vlivu jednotného balení, včetně fungování na vnitřním trhu.

      V Bruselu dne 30. listopadu 2009.

            Za Radu

            předseda

         S. O. LITTORIN

      (1)  Usnesení vydané na základě nepovinné konzultace (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Stanovisko ze dne 5. listopadu 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (3)  Úř. věst. C 189, 26.7.1989, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 22, 25.1.2003, s. 31.

      (5)  Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.

      (6)  Viz věc C-49/00 Komise v. Itálie, Sb. rozh. 2001, s. I-8575, body 12 až 13.

      (7)  KOM(2004) 416 v konečném znění.

      (8)  KOM(2007) 27 v konečném znění.

      (9)  FCTC/COP2(7) Pokyny týkající se ochrany proti expozici tabákovému kouři vypracované pracovní skupinou svolanou v souladu s rozhodnutím FCTC/COP1(15) konference stran Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku.

      (10)  Úř. věst. L 194, 18.7.2001, s. 26.

      (11)  Úř. věst. L 226, 10.9.2003, s. 24.

      (12)  Viz poznámka pod čarou 11.

      PŘÍLOHA

         Pokyny týkající se ochrany proti expozici tabákovému kouři, vypracované pracovní skupinou svolanou v souladu s rozhodnutím FCTC/COP1(15) konference stran Rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace o kontrole tabáku

         ÚČEL, CÍLE A KLÍČOVÁ HLEDISKA

         Účel pokynů

                  1.

                  V souladu s ostatními ustanoveními Rámcové úmluvy WHO o kontrole tabáku a záměry konference stran je cílem těchto pokynů pomoci stranám při plnění jejich závazků vyplývajících z článku 8 úmluvy. Tyto pokyny čerpají z nejlepších dostupných důkazů a zkušeností stran, které úspěšně provedly opatření na snížení expozice tabákovému kouři.

                  2.

                  Pokyny obsahují dohodnutá prohlášení o zásadách a definicích příslušných termínů, jakož i dohodnutá doporučení pro kroky potřebné ke splnění závazků vyplývajících z úmluvy. Pokyny navíc stanoví opatření nezbytná pro dosažení účinné ochrany před riziky nepřímého tabákového kouře. Strany jsou vyzývány, aby používaly tyto pokyny nejen pro splnění svých zákonných povinností v rámci úmluvy, ale též při používání osvědčených postupů v oblasti ochrany veřejného zdraví.

         Cíle pokynů

                  3.

                  Tyto pokyny mají dva související cíle. Prvním cílem je pomáhat stranám při plnění jejich závazků vyplývajících z článku 8 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace, a to způsobem, který je v souladu s vědeckými důkazy týkajícími se expozice nepřímému tabákovému kouři a s celosvětově osvědčenými postupy při provádění opatření v této oblasti tak, aby byla zavedena vysoká úroveň odpovědnosti za dodržování úmluvy a stranám poskytnuta pomoc při zajišťování nejvyšší dosažitelné úrovně zdraví. Druhým cílem je určit klíčové prvky právních předpisů potřebné k účinné ochraně lidí před expozicí tabákovému kouři, jak požaduje článek 8.

         Související hlediska

                  4.

                  Tyto pokyny vycházejí z následujících základních hledisek:

                              a)

                              Povinnost chránit před tabákovým kouřem obsažená ve znění článku 8 je zakotvena v základních lidských právech a svobodách. Z hlediska rizik spojených s nepřímým tabákovým kouřem je povinnost chránit před tabákovým kouřem implicitně obsažena kromě jiného v právu na život a právu na nejvyšší dosažitelnou úroveň zdraví, jak uznává mnoho mezinárodních právních nástrojů (včetně Ústavy Světové zdravotnické organizace, Úmluvy o právech dítěte, Úmluvy o odstranění všech forem diskriminace žen a Dohody o hospodářských, sociálních a kulturních právech) začleněných do preambule rámcové úmluvy WHO a uznaných v ústavách mnoha národů.

                              b)

                              Povinnost chránit jednotlivé osoby před tabákovým kouřem odpovídá závazku vlád uzákonit ochranu osob proti ohrožení jejich základních práv a svobod. Tento závazek se vztahuje na všechny osoby, a nikoli pouze na určité skupiny obyvatel.

                              c)

                              Několik autoritativních vědeckých orgánů stanovilo, že nepřímý tabákový kouř je karcinogenní. Některé strany rámcové úmluvy WHO (například Finsko a Německo) zařadily nepřímý tabákový kouř mezi karcinogeny a začlenily ochranu před expozicí nepřímému tabákovému kouři do svých právních předpisů v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci. Proto kromě požadavků článku 8 mohou být strany povinny řešit riziko expozice tabákovému kouři v souladu se stávajícími zákony o ochraně zdraví na pracovišti nebo jinými zákony upravujícími expozici škodlivým látkám, včetně karcinogenů.

         STANOVENÍ ZÁSAD A PŘÍSLUŠNÝCH DEFINIC SOUVISEJÍCÍCH S OCHRANOU PROTI EXPOZICI TABÁKOVÉMU KOUŘI

         Zásady

                  5.

                  Jak uvádí článek 4 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace, je třeba přijmout pevný politický závazek k přijetí opatření na ochranu všech osob před expozicí tabákovému kouři. Následující dohodnuté zásady by měly být vodítkem při provádění článku 8 úmluvy.

         Zásada 1

                  6.

                  Účinná opatření k zajištění ochrany před expozicí tabákovému kouři, jak uvádí článek 8 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace, vyžadují úplný zákaz kouření a tabákového kouře v určitém prostoru nebo prostředí a vytvoření nekuřáckého prostředí. Neexistuje bezpečná hladina expozice tabákovému kouři a pojmy, jako například prahová hodnota toxicity nepřímého kouře, by měly být odmítnuty, neboť jsou v rozporu s vědeckými důkazy. Jiná řešení než nekuřácké prostředí, včetně větrání, filtrace vzduchu a použití prostor vyhrazených pro kuřáky (se zvláštním větracím systémem či bez něj), se opakovaně ukázala jako neúčinná a existují nezvratné důkazy, vědecké i jiné, o tom, že technická řešení před expozicí tabákovému kouři nechrání.

         Zásada 2

                  7.

                  Před expozicí tabákovému kouři by měly být chráněny všechny osoby. Všechna vnitřní pracoviště a uzavřená veřejná místa by měla být nekuřácká.

         Zásada 3

                  8.

                  Je třeba přijmout právní předpisy na ochranu lidí před expozicí tabákovému kouři. Dobrovolné politiky ve prospěch prostředí bez tabákového kouře se opakovaně ukázaly jako neúčinné a neposkytují dostatečnou ochranu. Pro zajištění náležité účinnosti musí být právní předpisy jednoduché, jasné a vymahatelné.

         Zásada 4

                  9.

                  Zásadní význam pro úspěšné provádění a vymáhání právních předpisů ve prospěch prostředí bez tabákového kouře má náležité plánování a zajištění dostatečných zdrojů.

         Zásada 5

                  10.

                  Občanská společnost hraje ústřední úlohu při budování podpory a zajišťování plnění opatření ve prospěch prostředí bez tabákového kouře a měla by být začleněna jako aktivní partner do procesu vypracování, provádění a vymáhání právních předpisů.

         Zásada 6

                  11.

                  Provádění právních předpisů ve prospěch prostředí bez tabákového kouře, jejich vymáhání a dopad by měly být sledovány a hodnoceny. To by mělo zahrnovat sledování činností tabákového průmyslu, které narušují provádění a vymáhání uvedených právních předpisů, jak uvádí článek 20.4 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace, a reakci na ně.

         Zásada 7

                  12.

                  Ochrana osob před expozicí tabákovému kouři by měla být v případě potřeby zesílena a rozšířena. Toto opatření může zahrnovat nové nebo pozměněné právní předpisy, lepší vymahatelnost a další opatření odrážející nové vědecké důkazy a poznatky z případových studií.

         Definice

                  13.

                  Při vypracování právních předpisů je důležité pečlivě definovat klíčové termíny. Pokyny uvádějí několik doporučení týkajících se vhodných definic vycházejících ze zkušeností z mnoha zemí. Definice v tomto oddíle doplňují definice již obsažené v rámcové úmluvě Světové zdravotnické organizace.

         „Nepřímý tabákový kouř“ nebo „tabákový kouř v prostředí“

                  14.

                  Pro popis typu kouře, jímž se zabývá článek 8 rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace, se běžně používá několik různých termínů. Patří mezi ně „nepřímý kouř“, „tabákový kouř v prostředí“ a „kouř jiných lidí“. Termíny jako „pasivní kouření“ a „nedobrovolná expozice tabákovému kouři“ by se neměly používat, neboť zkušenosti z Francie a jiných zemí naznačují, že tabákový průmysl může používat tyto termíny na podporu názoru, že „dobrovolná“ expozice je přijatelná. Přednost se dává termínům „nepřímý tabákový kouř“ (v angličtině se někdy používá zkratka „SHS“ (second-hand tobacco smoke)) a „tabákový kouř v prostředí“ (někdy používaný pod zkratkou „ETS“ (environmental tobacco smoke)). V těchto pokynech se používá termín „nepřímý tabákový kouř“.

                  15.

                  Nepřímý tabákový kouř lze definovat jako „kouř vycházející z hořícího konce cigarety nebo jiného tabákového výrobku obvykle v kombinaci s kouřem, který vydechuje kuřák“.

                  16.

                  „Vzduch bez tabákového kouře“ je vzduch, který neobsahuje žádný tabákový kouř. Tato definice zahrnuje kromě jiného vzduch, v němž není kouř vidět, cítit nebo není naměřen (1).

         „Kouření“

                  17.

                  Tento termín by měl být definován jako držení zapáleného tabákového výrobku nebo manipulace s ním bez ohledu na to, zda je kouř aktivně vdechován nebo vydechován.

         „Veřejná místa“

                  18.

                  Přestože se přesná definice „veřejných míst“ bude lišit mezi jednotlivými zeměmi a regiony, je důležité, aby právní předpisy definovaly tento termín v co největší šíři. Použitá definice by měla pokrývat všechna místa přístupná široké veřejnosti nebo místa kolektivního využití bez ohledu na to, kdo je vlastní nebo kdo do nich má přístup.

         „Vnitřní“ nebo „uzavřený“

                  19.

                  Článek 8 požaduje ochranu před tabákovým kouřem na „vnitřních“ pracovištích a veřejných místech. Vzhledem k tomu, že definování „vnitřních“ prostor může být sporné, měly by být při definici tohoto termínu zvláště prozkoumány zkušenosti různých zemí. Tato definice by měla být co nejobsažnější a co nejjasnější a mělo by se dbát na to, aby nedocházelo k vytváření seznamů, které mohou být vykládány tak, že některé „vnitřní“ prostory vylučují. Doporučuje se, aby definice „vnitřních“ (nebo „uzavřených“) prostor zahrnovala jakýkoli zastřešený prostor nebo prostor uzavřený jednou nebo dvěma stěnami, bez ohledu na typ materiálu použitý pro střechu nebo stěnu a bez ohledu na to, zda je konstrukce stálá nebo dočasná.

         „Pracoviště“

                  20.

                  „Pracoviště“ by mělo být definováno široce, jako „jakékoli místo, které lidé používají při svém zaměstnání nebo pro svoji práci“. To by mělo zahrnovat nejen práci vykonávanou za odměnu, ale též dobrovolnou práci, za niž se běžně poskytuje odměna. Navíc, „pracoviště“ zahrnují nejen místa výkonu práce, ale také všechna přiléhající a další místa, která pracovníci společně používají při svém zaměstnání, včetně například chodeb, výtahů, schodišť, vestibulů, společných zařízení, bufetů, toalet, salónků, jídelen, a také prostorů kolem budov, jako například přístřešků a přístavků. Pracovištěm jsou i vozidla používaná při práci a měla by být jako taková označena.

                  21.

                  Pečlivě je třeba zvážit pracoviště, která jsou zároveň domovem nebo místem, kde jsou osoby ubytovány, například věznice, psychiatrické léčebny nebo pečovatelské domy. Tato místa jsou též pracovištěm pro ostatní osoby, které by měly být chráněny před expozicí tabákovému kouři.

         „Veřejná doprava“

                  22.

                  Definice veřejné dopravy by měla zahrnovat jakékoli vozidlo používané pro veřejnou dopravu, obvykle placenou nebo provozovanou na komerční bázi za účelem zisku, včetně vozidel taxi služby.

         ROZSAH PŮSOBNOSTI ÚČINNÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

                  23.

                  Článek 8 požaduje přijetí účinných opatření na ochranu osob před expozicí tabákovému kouři na 1) vnitřních pracovištích, 2) vnitřních veřejných místech, 3) ve veřejné dopravě a 4) „případně“ na „jiných veřejných místech“.

                  24.

                  To vytváří závazek poskytnout všeobecnou ochranu tím, že bude vyloučena expozice nepřímému nepřímému tabákovému kouři na všech vnitřních veřejných místech, všech vnitřních pracovištích, ve veškeré veřejné dopravě a pokud možno na ostatních (venkovních či podobných) veřejných místech. Žádné výjimky na základě zdravotnických nebo právnických argumentů nejsou odůvodněné. Je-li třeba zvážit výjimky na základě jiných argumentů, musí být tyto výjimky minimální. Navíc, není-li některá strana schopna dosáhnout okamžitě všeobecného pokrytí, zakládá článek 8 průběžný závazek postupovat co nejrychleji v zájmu odstranění všech výjimek a zajištění všeobecné ochrany. Každá strana by se měla snažit zajistit všeobecnou ochranu do pěti let od vstoupení rámcové úmluvy WHO v platnost pro danou stranu.

                  25.

                  Neexistuje žádná bezpečná úroveň expozice nepřímému kouři a, jak dříve uznala konference stran v rozhodnutí Rámcové úmluvy o kontrole tabáku FCTC/COP1(15), technická řešení jako například větrání, výměna vzduchu a použití vyhrazených prostor pro kuřáky nechrání před expozicí tabákovému kouři.

                  26.

                  Ochrana by měla být zajištěna na všech vnitřních nebo uzavřených pracovištích, včetně motorových vozidel používaných jako pracoviště (například vozidla taxi služby, záchranné nebo dodávkové služby).

                  27.

                  Úmluva požaduje ochranná opatření nejen na všech „vnitřních“ veřejných místech, ale i na „ostatních“ (tj. vnějších nebo podobných) veřejných místech všude tam, „kde je to vhodné“. Při určení těchto vnějších a podobných veřejných míst, na něž by se mohly právní předpisy vztahovat, by měly strany zvážit důkazy o možných zdravotních rizicích v různých prostředích a prosazovat přijetí nejúčinnější ochrany proti expozici, kdykoli důkazy prokáží, že takové riziko existuje.

         INFORMOVÁNÍ, KONZULTACE A ZAPOJENÍ VEŘEJNOSTI V ZÁJMU ZAJIŠTĚNÍ PODPORY A PLYNULÉHO PROVÁDĚNÍ PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

                  28.

                  Důležitou úlohu při zvyšování povědomí veřejnosti a názorových vůdců o rizicích expozice nepřímému tabákovému kouři prostřednictvím průběžných informačních kampaní hrají státní instituce zajišťující ve spolupráci s občanskou společností, aby veřejnost pochopila a podporovala legislativní opatření. Ke klíčovým hráčům patří podniky, sdružení v odvětví pohostinství, skupiny zaměstnavatelů, odborové svazy, média, odborníci ze zdravotnictví, organizace zastupující děti a mládež, vědecké nebo náboženské instituce, výzkumná komunita a široká veřejnost. Snahy o zvýšení povědomí by měly zahrnovat konzultace s dotčenými podniky a ostatními organizacemi a institucemi při vypracování právních předpisů.

                  29.

                  Klíčové poselství by se mělo zaměřit na škodlivost expozice nepřímému tabákovému kouři, na skutečnost, že vyloučení tabákového kouře ve vnitřních prostorech je jediným vědecky podloženým řešením zajišťujícím úplnou ochranu před expozicí, na právo všech pracovníků na stejnou ochranu ze zákona a skutečnost, že nejde o žádný kompromis mezi zdravím a ekonomikou, neboť zkušenosti rostoucího počtu zemí a regionů ukazují, že z nekuřáckého prostředí těží zdraví i ekonomika. Veřejné osvětové kampaně by se měly zaměřit také na prostředí, kde právní předpisy nemusí být průchodné nebo příslušné, například na domácnosti.

                  30.

                  Rozsáhlé konzultace se zapojenými stranami mají také zásadní význam pro vzdělávání a mobilizaci veřejnosti a zvýšení podpory přijatých právních předpisů. Po přijetí právních předpisů by měla následovat osvětová kampaň zaměřená na jejich provádění, informování majitelů podniků a správců budov o těchto předpisech a odpovědnosti z nich pro ně vyplývající a o příslušných zdrojích, například používání identifikačních značek. Tato opatření zvýší pravděpodobnost plynulého provádění a vysoké úrovně dobrovolného dodržování uvedených předpisů. Posílení postavení nekuřáků a poděkování kuřákům za to, že dodržují právní předpisy, posílí zapojení veřejnosti do vymáhání předpisů a plynulého provádění.

         VYMÁHÁNÍ

         Povinnost dodržovat právní předpisy

                  31.

                  Účinné právní předpisy by měly ukládat zákonnou odpovědnost za jejich dodržování dotčeným podnikům i jednotlivým kuřákům a měly by stanovit podnikům a případně kuřákům pokuty za jejich porušení. Vymáhání by mělo být standardně zaměřeno na podniky. Právní předpisy by měly ukládat odpovědnost za dodržování uvedených právních předpisů vlastníkovi, vedoucímu nebo jiné osobě odpovědné za daný provoz a měly by jasně stanovit opatření, která musí přijmout. Tyto povinnosti by měly zahrnovat:

                              a)

                              povinnost označit zřetelně vchody a jiné případné prostory vývěskou, že kouření zde není povoleno. Formát a obsah těchto vývěsek by měly stanovit orgány z oblasti zdravotnictví nebo jiné vládní instituce a může být na nich uvedeno telefonní číslo nebo jiný způsob, jak může veřejnost ohlásit porušení zákazu kouření, a jméno osoby v daném objektu, na niž se lze obrátit se stížností;

                              b)

                              povinnost odstranit z objektu všechny popelníky;

                              c)

                              povinnost kontrolovat dodržování předpisů;

                              d)

                              povinnost podniknout určité přiměřené kroky zabraňující osobám v daném objektu kouřit. Tyto kroky mohou spočívat v tom, že je daná osoba požádána, aby nekouřila, je přerušena obsluha, daná osoba je požádána, aby opustila objekt, případně lze kontaktovat orgán pro ochranu veřejného pořádku nebo jiný orgán.

         Sankce

                  32.

                  Právní předpisy by měly podrobně vymezit tresty a jiné peněžité pokuty za porušení předpisů. Ačkoliv výše těchto pokut bude nezbytně odrážet konkrétní praxi a zvyky každé země, rozhodnutí o uložení pokuty by se mělo řídit několika zásadami. Pokuty by měly být hlavně dostatečně vysoké, aby odrazovaly od porušování předpisů, neboť jinak mohou být přehlíženy nebo považovány za pouhou součást nákladů na podnikání. Vyšší pokuty mají odrazovat hlavně podniky porušující dané předpisy spíše než jednotlivé kuřáky, jejichž zdroje jsou obvykle omezenější. Pokuty by se měly zvyšovat s opakovaným porušováním předpisů a měly by být v souladu s tím, jak daná země řeší jiné, stejně závažné přestupky.

                  33.

                  Kromě peněžitých pokut mohou právní předpisy povolovat v souladu s praxí a právním řádem dané země též správní sankce, například pozastavení povolení k podnikání. Tyto „sankce jako poslední možnost“ se používají zřídka, ale jsou velmi důležité pro vymáhání zákona v případě podniků, které se opakovaně staví na odpor.

                  34.

                  Lze zvážit i začlenění postihu za přestupek, pokud je to vhodné z hlediska právního a kulturního kontextu dané země.

         Infrastruktura vymáhání

                  35.

                  Právní předpisy by měly určit orgán nebo orgány odpovědné za vymáhání a měly by zahrnovat systém sledování dodržování předpisů a stíhání za jejich porušování.

                  36.

                  Sledování by mělo zahrnovat proces kontrol dodržování předpisů ze strany podniků. Zřídka je třeba vytvářet nový systém kontrol vymáhání právních předpisů ve prospěch prostředí bez tabákového kouře. Dodržování uvedených předpisů lze obvykle sledovat pomocí jednoho nebo více mechanismů již používaných pro kontrolu prostor a pracovišť jednotlivých podniků. Pro tento způsob obvykle existuje celá škála možností. V mnoha zemích lze kontrolu dodržování předpisů začlenit do kontrol povolení k podnikání, zdravotních a hygienických kontrol, kontrol bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, požární bezpečnosti nebo podobných programů. Může být přínosné použít několik těchto zdrojů informací zároveň.

                  37.

                  Pokud možno se doporučuje využití inspektorů nebo vymahatelů práva na místní úrovni. Tím se pravděpodobně zvýší dostupné zdroje vymáhání a úroveň dodržování předpisů. Tento přístup vyžaduje zavedení vnitrostátního koordinačního mechanismu pro zajištění konzistentního řešení na celostátní úrovni.

                  38.

                  Bez ohledu na použitý mechanismus by mělo být sledování založeno na celkovém plánu vymáhání a mělo by zahrnovat proces efektivního školení inspektorů. Účinné sledování může kombinovat pravidelné inspekce s neplánovanými, neohlášenými inspekcemi nebo kontrolami na základě stížnosti. Tyto kontroly mohou mít v počáteční době po vstoupení zákona v platnost ráz poučení, neboť většinou jsou porušení pravděpodobně neúmyslná. Právní předpisy by měly zmocňovat inspektory ke vstupu do objektu podléhajícímu zákonu a shromažďovat zde vzorky a důkazy, není-li tato pravomoc již zavedena ve stávajících právních předpisech. Podobně by měly právní předpisy zakázat podnikům bránit inspektorům v jejich práci.

                  39.

                  Náklady na účinné sledování nejsou nadměrné. Není třeba najímat velký počet inspektorů, neboť lze kontroly provádět s využitím stávajících programů a zaměstnanců a zkušenosti ukazují, že právní předpisy ve prospěch prostředí bez tabákového kouře začala rychle vymáhat sama veřejnost. Pokud budou právní předpisy zavedeny pečlivě a podniky a veřejnost budou dostatečně poučeny, případů žalob nebude mnoho.

                  40.

                  Ačkoliv nejsou tyto programy nákladné, jsou potřeba zdroje pro vzdělávání podniků, vyškolení inspektorů, koordinaci procesu kontrol a odměny pro pracovníky provádějící kontrolu mimo pracovní dobu. Pro tento účel by měl být určen mechanismus financování. Programy účinného sledování využívají velký počet zdrojů financování, včetně vyhrazeného příjmu z daní, poplatků z povolení k podnikání a vyhrazených příjmů ze zaplacených pokut.

         Strategie vymáhání

                  41.

                  Strategické přístupy k vymáhání mohou zvýšit dodržování předpisů na maximum, zjednodušit provádění právních předpisů a snížit zdroje potřebné k jejich vymáhání.

                  42.

                  Pro úspěch zákona a úspěch sledování a vymáhání v budoucnu jsou mimořádně důležité činnosti zaměřené na vymáhání poté, co vstoupí uvedený zákon v platnost. Mnoho zemí a regionů doporučuje v počátečním období nevymáhat dodržování předpisů tvrdě a osoby porušující předpisy varovat, nikoli pokutovat. Tento přístup by měl být spojen s aktivní kampaní zaměřenou na poučení vlastníků podniků o jejich zákonných odpovědnostech v tomto ohledu a podniky by měly pochopit, že po tomto počátečním mírnějším či zahajovacím období bude následovat přísnější vymáhání.

                  43.

                  Poté, co bude zahájeno aktivní vymáhání, doporučuje mnoho zemí a regionů použít důrazné stíhání, které bude mít dostatečný odrazující účinek. Zjištěním nejvýznamnějších osob, které porušují zákon a pohrdají jím, nebo osob, které jsou veřejně známé, přijetím rozhodných a rychlých opatření a zajištěním maximálního povědomí o těchto činnostech u veřejnosti jsou orgány schopny prokázat svoji rozhodnost a závažnost daného zákona. Tím se zvýší dobrovolné dodržování a sníží potřeba zdrojů pro budoucí sledování a vymáhání.

                  44.

                  I když právní předpisy ve prospěch prostředí bez tabákového kouře začne promptně vymáhat sama veřejnost, je nicméně důležité, aby byly orgány připraveny rychle a rozhodně reagovat na jednotlivé případy otevřeného odporu. Zejména poté, co některý zákon vstoupí poprvé v platnost, může se příležitostně vyskytnout osoba, která chce ukázat veřejnosti své pohrdání zákonem. Rázná reakce v těchto případech má naději na zajištění dodržování právních předpisů, které usnadní budoucí snahy, zatímco nerozhodnost by mohla rychle vést k rostoucímu počtu jejich porušování.

         Mobilizovat a zapojit veřejnost

                  45.

                  Účinnost programu sledování a vymáhání se zvyšuje zapojením veřejnosti do tohoto programu. Využití podpory veřejnosti a vybízení občanů k tomu, aby sledovali dodržování předpisů a hlásili jejich porušení, značně rozšiřuje dosah institucí, které je vymáhají, a snižuje zdroje potřebné pro dosažení dodržování. V mnoha zemích a regionech jsou v podstatě primárním prostředkem zajišťování dodržování uvedených právních předpisů stížnosti veřejnosti. Proto by měly právní předpisy ve prospěch prostředí bez tabákového kouře stanovit, že veřejnost může iniciovat stížnosti, a měly by zmocnit určitou osobu nebo nevládní organizaci k zavedení opatření na vynucení dodržování opatření upravujících expozici nepřímému kouři. Program vymáhání by měl zahrnovat bezplatnou telefonní linku pro podávání stížností nebo podobný systém vybízení veřejnosti, aby hlásila porušování uvedených předpisů.

         SLEDOVÁNÍ A HODNOCENÍ OPATŘENÍ

                  46.

                  Sledování a hodnocení opatření na omezení expozice tabákovému kouři je důležité z několika důvodů, například:

                              a)

                              pro zvýšení politické a veřejné podpory pro posílení a rozšíření legislativních ustanovení;

                              b)

                              k dokumentaci úspěchů, které budou signálem pro ostatní země a pomohou jim v jejich snahách;

                              c)

                              ke zjištění a zveřejnění snah tabákového průmyslu narušovat opatření na provádění uvedených právních předpisů.

                  47.

                  Rozsah a komplexnost sledování a hodnocení se budou v různých zemích a regionech lišit v závislosti na dostupných odborných znalostech a zdrojích. Je však důležité zhodnotit výsledek provedených opatření, zejména ohledně klíčového ukazatele expozice nepřímému kouři na pracovištích a veřejných místech. Toho lze dosáhnout bez větších nákladů, například s použitím údajů nebo informací shromážděných v rámci běžných činností, jako jsou kontroly na pracovištích.

                  48.

                  Existuje osm klíčových ukazatelů procesů a výsledků, které by měly být zváženy: (2)

         Procesy

                  a)

                  znalosti, postoje a podpora nekuřácké politiky mezi širokou veřejností a případně u specifických skupin, například osob pracujících v barech;

                  b)

                  vymáhání a dodržování nekuřácké politiky;

         Výsledky

                  a)

                  omezení expozice zaměstnanců nepřímému tabákovému kouři na pracovištích a veřejných místech;

                  b)

                  snížení obsahu tabákového kouře ve vzduchu na pracovištích (zejména v restauracích) a veřejných místech;

                  c)

                  snížení úmrtnosti a nemocnosti způsobených expozicí nepřímému tabákovému kouři;

                  d)

                  omezení expozice nepřímému tabákovému kouři v domácnostech;

                  e)

                  změny ve výskytu kouření a v chování kuřáků;

                  f)

                  hospodářské dopady.

         (1)  Je možné, že složky tabákového kouře mohou existovat ve vzduchu v tak malých množstvích, která nelze měřit. Pozornost by měla být věnována tomu, že se tabákový průmysl nebo odvětví pohostinství mohou pokusit využít určitých omezení této definice.

         (2)  Publikace „WHO policy recommendations: protection from exposure to second-hand tobacco smoke“ (doporučení politiky WHO: ochrana před expozicí nepřímému tabákovému kouři) (Ženeva, Světová zdravotnická organizace, 2007) uvádí odkazy na různé studie sledování těchto ukazatelů.


   CS
CS    CS
 ---pagebreak---                      EVROPSKÁ KOMISE
                                                    V Bruselu dne 11.8.2010
                                                    SEK(2010) 972 v konečném znění
                               DOPORUČENÍ KOMISE RADĚ
   kterým se Komise pověřuje, aby zahájila jednání s Turkmenistánem o úpravě Dohody o
     partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na
      jedné straně a Turkmenistánem na straně druhé s ohledem na přistoupení České
     republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Maďarské republiky, Lotyšské
   republiky, Litevské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko
                            a Slovenské republiky k Evropské unii
CS                                                                                CS
 ---pagebreak---                                  DOPORUČENÍ KOMISE RADĚ
   kterým se Komise pověřuje, aby zahájila jednání s Turkmenistánem o úpravě Dohody o
      partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na
       jedné straně a Turkmenistánem na straně druhé s ohledem na přistoupení České
      republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Maďarské republiky, Lotyšské
   republiky, Litevské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko
                              a Slovenské republiky k Evropské unii
   A.       DŮVODOVÁ ZPRÁVA
   1.       Dohoda o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich
            členskými státy na jedné straně a Turkmenistánem na straně druhé, podepsaná v
            Bruselu dne 25. května 1998, nevstoupila dosud v platnost.
   2.       S ohledem na skutečnost, že tato dohoda byla podepsána před rozšířením Evropské
            unie dne 1. května 2004 o Českou republiku, Estonskou republiku, Kyperskou
            republiku, Maďarskou republiku, Lotyšskou republiku, Litevskou republiku,
            Republiku Malta, Polskou republiku, Republiku Slovinsko a Slovenskou republiku a
            dne 1. ledna 2007 o Bulharskou republiku a Rumunsko, je třeba k dohodě o
            partnerství a spolupráci vypracovat protokol, jenž umožní dvanácti novým členským
            státům přistoupit k této dohodě při jejím vstupu v platnost.
   3.       Podle článku 6 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky,
            Kyperské republiky, Litevské republiky, Lotyšské republiky, Maďarské republiky,
            Polské republiky, Republiky Malta, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o
            úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, dále
            jen „akt o přistoupení“), se přistoupení zmíněných deseti nových členských států
            k dohodě o partnerství a spolupráci s Turkmenistánem schválí prostřednictvím
            uzavření protokolu k uvedené dohodě. Vzhledem k tomu, že tento protokol má
            uzavřít Rada Evropské unie, jednající jednomyslně jménem členských států, a
            dotčená třetí země, stanoví čl. 6 odst. 2 aktu o přistoupení zjednodušený postup.
   4.       Na základě zmocnění Rady z 23. října 2006 zahájila Komise s Turkmenistánem
            jednání jménem Evropského společenství a jeho členských států za účelem uzavření
            protokolu k dohodě o partnerství a spolupráci, který by zohlednil přistoupení
            Bulharské republiky a Rumunska k EU. Tento protokol však nebyl dosud uzavřen.
   5        Po konzultaci s výborem složeným ze zástupců členských států sjedná Komise
            jménem Evropské unie a na základě směrnic pro jednání, schválených jednomyslně
            Radou, protokol o přistoupení, přičemž řádně zohlední skutečnost, že protokol o
            přistoupení Bulharské republiky a Rumunska byl již sjednán. Předlohu společného
            protokolu předloží ke schválení Radě.
   6.       Co se harmonogramu týče, jednání by měla být ukončena rychle, aby protokol
            upravující dohodu o partnerství a spolupráci mohl vstoupit v platnost co nejdříve, než
            bude dokončena ratifikace této dohody.
CS                                                  2                                              CS
 ---pagebreak---    B.       DOPORUČENÍ
   Komise proto doporučuje, aby Rada:
   – zmocnila Komisi, aby jménem Evropské unie sjednala s Turkmenistánem protokol, který
      upravuje dohodu o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich
      členskými státy na jedné straně a Turkmenistánem na straně druhé, podepsanou v Bruselu
      25. května 1998, s ohledem na přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské
      republiky, Maďarské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Republiky Malta,
      Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii, na základě
      připojených směrnic pro jednání a s řádným zohledněním protokolu o přistoupení
      Bulharské republiky a Rumunska, který byl již sjednán;
   – jmenovala pracovní skupinu pro východní Evropu a Střední Asii (COEST) jako zvláštní
      výbor, složený ze zástupců členských států, který bude Komisi při plnění tohoto úkolu
      nápomocen, a dále
   – přijala přiložené směrnice pro jednání.
CS                                              3                                             CS
 ---pagebreak---                                               PŘÍLOHA
      Směrnice pro jednání o úpravě Dohody o partnerství a spolupráci mezi Evropskými
      společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Turkmenistánem na straně
        druhé s ohledem na přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské
      republiky, Maďarské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Republiky
      Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii
   1.       OBECNÝ CÍL
            Úprava dohody o partnerství a spolupráci s Turkmenistánem, která umožní přístup
            k této dohodě novým členským státům, které vstoupily do EU 1. května 2004.
   2.       OBSAH PROTOKOLU
            Nové členské státy Evropské unie, které do Unie vstoupily 1. května 2004, přistoupí
            k dohodě o partnerství a spolupráci s Turkmenistánem. V protokolu bude provedena
            nezbytná technická úprava dohody v důsledku přistoupení deseti nových smluvních
            stran a řádně zohledňující již sjednaný protokol o přistoupení Bulharské republiky a
            Rumunska.
   3.       ČASOVÝ PLÁN
            Jednání by měla být dokončena rychle, aby bylo možné přijmout společný protokol
            před dokončením ratifikace dohody o partnerství a spolupráci s Turkmenistánem.
CS                                                4                                              CS


				|

		52014DC0404

			Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY k národnímu programu reforem České republiky na rok 2014 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku 2014 /* COM/2014/0404 final - 2014/ () */

			   	Doporučení pro
DOPORUČENÍ RADY
k národnímu programu reforem České
republiky na rok 2014
a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku
2014
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 121 odst. 2 a čl. 148 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č.
1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy
rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace
hospodářských politik[1],
a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na doporučení Evropské komise[2],
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu[3],
s ohledem na závěry Evropské rady,
s ohledem na stanovisko Výboru pro
zaměstnanost,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a
finančního výboru,
s ohledem na stanovisko Výboru pro sociální
ochranu,
s ohledem na stanovisko Výboru pro
hospodářskou politiku,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 26. března 2010 schválila Evropská rada
návrh Komise zahájit novou strategii pro růst a zaměstnanost, Evropa
2020, založenou na posílené koordinaci hospodářských politik, která se
zaměřuje na klíčové oblasti, v nichž je třeba přijmout
opatření k posílení evropského potenciálu pro udržitelný růst a
konkurenceschopnost.
(2)
Dne 13. července 2010 přijala Rada na
základě návrhů Komise doporučení o hlavních směrech
hospodářských politik členských států a Unie (na období
2010–2014) a dne 21. října 2010 přijala rozhodnutí o hlavních
směrech politik zaměstnanosti členských států, které
společně tvoří „integrované hlavní směry“. Členské
státy byly vyzvány, aby braly integrované hlavní směry v úvahu v rámci
svých vnitrostátních politik v oblasti hospodářství a zaměstnanosti.
(3)
Dne 29. června 2012 hlavy států nebo
předsedové vlád členských států rozhodli o Paktu pro růst a
zaměstnanost, jenž představuje jednotný rámec pro přijímání
opatření na úrovni členských států, EU a eurozóny za použití
všech dostupných pák, nástrojů a politik. Rozhodli o krocích, které mají
být podniknuty na úrovni členských států, a vyjádřili zejména
plné odhodlání dosáhnout cílů strategie Evropa 2020 a naplnit
doporučení určená jednotlivým zemím.
(4)
Dne 9. července 2013 přijala Rada
doporučení k národnímu programu reforem České republiky na rok 2013 a
stanovisko k aktualizovanému konvergenčnímu programu České republiky
na období 2012–2016.
(5)
Dne 13. listopadu 2013 přijala Komise
roční analýzu růstu[4],
jež zahájila evropský semestr koordinace hospodářské politiky pro rok
2014. Téhož dne Komise na základě nařízení (EU) č. 1176/2011
přijala zprávu mechanismu varování[5],
ve které není Česká republika uvedena mezi členskými státy, u nichž
bude proveden hloubkový přezkum.
(6)
Dne 20. prosince 2013 potvrdila Evropská rada
priority pro zajištění finanční stability, fiskální konsolidace a
opatření na podporu růstu. Zdůraznila, že je zapotřebí usilovat
o diferencovanou fiskální konsolidaci podporující růst, obnovit standardní
podmínky pro poskytování úvěrů ekonomice, podporovat růst a
konkurenceschopnost, řešit nezaměstnanost a sociální dopady krize a
modernizovat veřejnou správu.
(7)
Dne 16. dubna 2014 předložila Česká
republika svůj národní program reforem na rok 2014 a dne 28. dubna 2014
svůj konvergenční program z roku 2014. Vzhledem k jejich vzájemným
vazbám byly oba programy posuzovány současně.
(8)
Cílem rozpočtové strategie nastíněné v
konvergenčním programu z roku 2014 je udržet během programového
období schodek veřejných financí pod referenční hodnotou 3 % HDP
stanovenou ve Smlouvě. V programu je uveden střednědobý cíl ve
výši –1 % HDP, který reflektuje požadavky Paktu o stabilitě a
růstu. V roce 2014 je sice rozpočtová strategie v souladu s Paktem o
stabilitě a růstu, ale v roce 2015 se dodržení požadovaného
strukturálního přizpůsobení neočekává, jelikož
přepočítané strukturální saldo by se mělo zhoršit o 0,6 p. b.
Navíc se očekává, že výdaje vládních institucí porostou tempem, jež nebude
odpovídat výdajové referenční hodnotě. Odchylka od požadovaného
postupu korekce se u přepočítaného strukturálního salda
předpokládá i pro roky 2016 a 2017: v roce 2016 by přepočítané
strukturální saldo mělo dosáhnout hodnoty –1,6 % HDP a v roce 2017
pak hodnoty –1,9 % HDP. Celkově vzato lze od roku 2015 očekávat
riziko odchýlení od postupu korekce vedoucího k střednědobému cíli.
Míra zadlužení, která se nachází pod referenční hodnotou 60 % HDP, by
se měla podle programu v roce 2014 dočasně snížit o 1,1 p. b. na
45 % HDP a v roce 2015 by se měla zvýšit na 46 % HDP.
Makroekonomický scénář, z něhož rozpočtové projekce v programu
vycházejí, je reálný. V programu se očekává, že české
hospodářství poroste o 1,7 % v roce 2014 a o 2 % v roce 2015;
podle prognózy Komise z jara 2014 pak lze pro rok 2014 počítat s
růstem ve výši 2 % a pro rok 2015 s růstem ve výši 2,4 %.
Hlavní rizika pro rozpočtový výhled pramení z vysoké nejistoty, pokud jde
o budoucí vývoj veřejných investic, a z potenciálních jednorázových
výdajů v souvislosti s plánovanou smlouvou o pronájmu stíhacích
letounů, jenž se podle očekávání v roce 2015 odrazí ve zvýšení
schodku o 0,5 % HDP. Podle prognózy Komise hrozí v roce 2015 výrazné odchýlení
od střednědobého cíle. Rozdíl oproti scénáři v programu tkví v
rozdílných předpokladech, co se týče politik a diskrečních
opatření v roce 2015. Na základě prognózy Komise a svého posouzení
programu podle nařízení Rady (ES) č. 1466/97 má Rada za to, že v roce
2013 byl schodek v souladu s jejím doporučením udržitelným způsobem
snížen pod úroveň 3 % HDP a že pro rok 2014 lze očekávat
dosažení střednědobého cíle, ale že pro rok 2015 hrozí výrazné
odchýlení od tohoto cíle.
(9)
Česká republika vystoupila z dvouleté recese a
nyní stojí před úkolem dosáhnout udržitelného a výrazného růstu v
situaci, kdy je pozorováno rychlé stárnutí obyvatelstva. Veřejné investice
v posledních letech prudce klesaly, což se obzvláště dotklo investic do
infrastruktury. Předkrizový růstový model českého hospodářství
se opíral o velký příliv zahraničního kapitálu a byl silně
orientován na vývoz. Jelikož prostor pro dohánění na základě kumulace
výrobních faktorů (včetně zahraničního kapitálu) se zdá být
omezený, nové cesty k vyšší produktivitě by pomohlo nalézt
přesměrování ekonomiky k domácím motorům růstu. Zásadními
součástmi tohoto procesu jsou podpora vzdělávání, odborné
přípravy a inovací a posilování institucí.
(10)
Vláda nedávno schválila Smlouvu
o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové
unii, nicméně stále se čeká na ratifikaci v parlamentu. V roce 2011 se začalo pracovat na rozsáhlé reformě
fiskálního rámce, avšak její přijetí a provedení je dosud nejisté.
Zpozdilo se rovněž přijetí příslušných právních
předpisů zajišťujících soulad se směrnicí Rady 2011/85/EU o rozpočtových rámcích.
(11)
V daňové oblasti je hlavním úkolem České
republiky zefektivnit výběr příjmů a změnit daňový
systém tak, aby více podporoval růst. Česká republika podnikla
některá opatření, aby se zlepšilo plnění daňových povinností,
zejména u nepřímých daní, avšak celkové náklady na plnění
daňových povinností jsou stále příliš vysoké. Daňové základy (u
daní z příjmů a příspěvků na zdravotní a sociální
pojištění) nebyly dosud sjednoceny a od zřízení jednoho inkasního
místa, jež bylo plánováno na rok 2015, se upustilo. Česká vláda však
oznámila, že se otázkou sjednocení daňových základů hodlá zabývat.
Doporučení, která byla v roce 2013 vydána ohledně daňové
struktury, se nesetkala s praktickou odezvou. Zdanění práce zůstává
vysoké, zejména u osob s nízkými příjmy (včetně osob pracujících
na částečný úvazek), a to především kvůli vysokým
odvodům na sociální zabezpečení. Existuje určitý potenciál pro
přesun daňové zátěže z práce do jiných oblastí, např. na
ekologické daně či pravidelně placené daně z nemovitostí,
které jsou v obou případech poměrně nízké. Přetrvávají také
výrazné rozdíly mezi zdaňováním a vyměřováním sociálních
příspěvků u zaměstnanců a u osob samostatně
výdělečně činných, což zužuje daňovou základnu a
vybízí k nepravé samostatné výdělečné činnosti s nespravedlivými
důsledky pro osoby, které jsou zaměstnány na základě řádné
pracovní smlouvy.
(12)
Pokud jde o udržitelnost, Česká republika
čelí v dlouhodobém výhledu středně velkému riziku, a to
především kvůli očekávanému zvyšování výdajů na
důchody a zdravotní péči. Zákonem stanovený věk pro odchod do
důchodu se má podle stávajících právních předpisů v dlouhodobém
horizontu zvyšovat, ale ve střednědobém výhledu je toto zvyšování
příliš pomalé. Vláda plánuje zavést mechanismus revize, který věk pro
odchod do důchodu sladí se změnami ve střední délce života,
jedná se však jen o částečnou reakci na problematickou mezeru
udržitelnosti. V roce 2015, tedy o rok dříve, než bylo plánováno, se navíc
ukončí dočasně nižší valorizace důchodů a standardní
mechanismus valorizace důchodů (ceny plus třetina nárůstu
reálných mezd) nebyl přezkoumán. Omezeně se pokročilo v
podpoře zaměstnatelnosti starších pracovníků. Co se týče
zvyšování nákladové efektivnosti veřejných výdajů na zdravotní
péči, zaznamenán nebyl pokrok žádný. Odvětví nemocniční
péče vykazuje nadměrnou kapacitu, což svědčí o tom, že
prostor pro možné zvýšení nákladové efektivnosti a zlepšení správy existuje.
(13)
Podniknuty byly některé prvotní kroky ke
zlepšení kapacity a kvality veřejných služeb zaměstnanosti. Jedná se
o kroky správným směrem, ale jejich dopad bude třeba vyhodnotit.
Aktivním politikám na trhu práce stále schází dostatečné financování a
účinné zacílení na ženy s malými dětmi, mladé lidi a starší
pracovníky. Navzdory relativně vysoké celkové míře zaměstnanosti
jsou totiž tyto skupiny na trhu práce i nadále málo zastoupeny. Ženám
účast na trhu práce ztěžuje omezená dostupnost cenově
přijatelných zařízení a služeb péče o děti a
komparativně nízké využívání částečných úvazků. Rozdíl v
odměňování žen a mužů patřil v roce 2012 stále k
největším v EU.
(14)
Obavy vzbuzuje kvalita českého
vzdělávacího systému a jeho orientace na trh práce. Přijata byla
některá opatření ke zlepšení hodnotícího rámce pro povinnou školní
docházku, úkolem nicméně zůstává podnikat návazné kroky u škol a žáků
se slabšími výsledky. Potíží je také atraktivnost učitelského povolání,
což vláda zamýšlí řešit. Nízká účast romských dětí na
inkluzivním většinovém předškolním vzdělávání a na základním
vzdělávání nepřestává být problematická pro jejich integraci. Reforma
vysokého školství se zpozdila a nijak se nepokročilo ve zlepšení systému
akreditace a financování vysokých škol. Zavedeny byly jen drobné změny
týkající se financování výzkumných institucí. Jako zásadní se stále jeví
potřeba vytvořit správné pobídky pro badatele ve veřejném
sektoru tak, aby usilovali o excelenci, zabývali se
společenskými výzvami a spolupracovali s podnikatelským sektorem.
(15)
Začal proces deregulace vysokého počtu
regulovaných povolání, nicméně proces je pomalý a v odvětví služeb
nevede k rychlým přínosům z větší hospodářské soutěže.
Česká republika podniká některá prvotní opatření ke zvýšení
energetické účinnosti, zejména prostřednictvím finančních
pobídek z veřejných zdrojů, kterými podporuje energetickou
účinnost budov. Potenciál pro úspory energie je stále značný a
ambicióznější opatření by také pomohla snížit energetickou závislost.
(16)
Problémem s negativními hospodářskými
důsledky zůstává kvalita a efektivnost veřejné správy. Dlouho
očekávaný zákon o státní službě nebyl dosud přijat, jeho
přijetí je však pro vládu klíčovou prioritou. V boji proti korupci se
pokročilo omezeně; větší část právních předpisů z
protikorupční strategie na roky 2013–2014 nebyla přijata. Jasná
dlouhodobější vize toho, jak tento problém s dalekosáhlým významem pro
hospodářský a společenský rozvoj trvale řešit, stále chybí.
Realizace nabídkových řízení na místní a regionální úrovni se
vyznačuje zbytečnými prodlevami. Nová pravidla pro zadávání
veřejných zakázek představují krok zpět, jelikož odstraňují
některé záruky transparentnosti. K omezenému pokroku došlo, pokud jde o
lepší využívání finančních prostředků EU. Vysoká chybovost,
kterou na konci roku 2013 hlásil u několika programů auditní orgán,
však svědčí o tom, že je zapotřebí další úsilí.
(17)
V kontextu evropského semestru provedla Komise
komplexní analýzu hospodářské politiky České republiky. Posoudila
konvergenční program i národní program reforem. Vzala v úvahu nejen jejich
význam pro udržitelnou fiskální a sociálně-ekonomickou politiku v
České republice, ale také jejich soulad s pravidly a pokyny Unie, jelikož
je třeba posílit celkovou správu ekonomických záležitostí v Evropské unii
tím, že pro budoucí rozhodování členských států budou poskytnuty
vstupy na úrovni Unie. Její doporučení v rámci evropského semestru jsou
promítnuta do níže uvedených doporučení č. 1 až 7.
(18)
Na základě tohoto posouzení Rada
přezkoumala konvergenční program České republiky,
přičemž její stanovisko[6]
je promítnuto zejména do níže uvedeného doporučení č. 1,
DOPORUČUJE České republice v
období 2014–2015:
1.           Udržet
v roce 2014 v návaznosti na korekci nadměrného schodku zdravou fiskální
situaci. V roce 2015 výrazně posílit rozpočtovou strategii, aby se
zajistilo dosažení střednědobého cíle, a posléze u
střednědobého cíle setrvávat. Upřednostňovat výdaje
podporující růst, aby se podpořilo oživení a zlepšily se vyhlídky na
růst. Přijmout a provést opatření k posílení fiskálního rámce, a
zejména zřídit nezávislou fiskální instituci pro sledování fiskální
politiky, zavést fiskální pravidla pro místní a regionální samosprávy a zlepšit
koordinaci mezi všemi úrovněmi správy.
2.           Zlepšit plnění
daňových povinností (se zvláštním zaměřením na DPH) a snížit
náklady na výběr a placení daní zjednodušením daňového systému a
sjednocením základů daně z příjmu fyzických osob a
vyměřovacích základů pro příspěvky na sociální a
zdravotní pojištění. Snížit vysoké daňové zatížení práce,
především u osob s nízkými příjmy. Přesunout daňovou
zátěž do oblastí, kde bude méně omezovat růst, např. na
pravidelně placené daně z nemovitostí a ekologické daně. Dále
omezit rozdíly v daňovém zacházení se zaměstnanci a osobami
samostatně výdělečně činnými.
3.           Zajistit dlouhodobou
udržitelnost veřejného důchodového systému, a to konkrétně
rychlejším navyšováním zákonem stanoveného věku pro odchod do důchodu
a jasnějším provázáním tohoto věku se změnami ve střední
délce života. Podporovat zaměstnatelnost starších pracovníků a
přezkoumat mechanismus valorizace důchodů. Přijmout
opatření k výraznému zlepšení nákladové efektivnosti a správy ve
zdravotnictví, zejména v nemocniční péči.
4.           Zlepšit účinnost a
účelnost veřejných služeb zaměstnanosti, především pak
zavedením systému pro měření výkonnosti. Oslovit neregistrované mladé
lidi a poskytovat individualizované služby. Výrazně navýšit dostupnost
cenově přijatelných a kvalitních zařízení a služeb péče o
děti, a to se zaměřením na děti do tří let.
5.           Zajistit, aby akreditace,
řízení a financování vysokého školství přispívaly k jeho
zkvalitňování a k jeho větší orientaci na trh práce. Zrychlit
vypracování a zavedení nové metodiky pro hodnocení výzkumu a pro
přidělování finančních prostředků, aby se zvýšil podíl
financování poskytovaného výzkumným institucím na základě výkonnosti. V
základním vzdělávání zatraktivnit učitelské povolání, zavést
komplexní hodnotící rámec a podpořit školy a žáky se slabšími výsledky.
Zvýšit inkluzivnost vzdělávání, konkrétně pak podporou účasti
sociálně znevýhodněných a romských dětí, a to zejména v
předškolním vzdělávání.
6.           Zrychlit reformu regulovaných
povolání a při tom se zaměřit na zrušení neodůvodněných
a neúměrných požadavků. Zintenzivnit snahy o zvýšení energetické
účinnosti v ekonomice.
7.           V roce 2014 přijmout a
provést zákon o státní službě, jenž zajistí stabilní, efektivní a
profesionální státní správu. Zrychlit a značně posílit boj proti korupci
provedením zbývajících legislativních opatření stanovených v
protikorupční strategii na roky 2013–2014 a vypracováním plánů na
další období. Dále zlepšit správu finančních prostředků EU, a
sice zjednodušením prováděcích struktur, zvýšením kapacity a lepším
řešením střetů zájmů. Zvýšit transparentnost při
zadávání veřejných zakázek a zlepšit realizaci nabídkových řízení
zajištěním odpovídajících pokynů a odpovídajícího dohledu.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 404 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 a P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Podle čl. 9 odst. 2
nařízení Rady (ES) č. 1466/97.


title: Doporučení Rady ze dne 30. listopadu 2011 o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky

text:
               14.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/6

         DOPORUČENÍ RADY
   ze dne 30. listopadu 2011
   o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky
   2011/C 364/03
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 283 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na Protokol o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 11.2 uvedeného protokolu,
   vzhledem k rozhodnutí pana Lorenza BINI SMAGHIHO odstoupit s účinkem od skončení dne 31. prosince 2011 je nutné jmenovat nového člena Výkonné rady Evropské centrální banky,
   DOPORUČUJE EVROPSKÉ RADĚ:
   jmenovat pana Benoîta COEURÉ členem Výkonné rady Evropské centrální banky na osmileté funkční období.

      V Bruselu dne 30. listopadu 2011.

            Za Radu

            předseda

         J. VINCENT-ROSTOWSKI


title: Doporučení Komise ze dne 20. srpna 2009 o mediální gramotnosti v digitálním prostředí pro vyšší konkurenceschopnost audiovizuálního průmyslu a průmyslu obsahu a otevřenou znalostní společnost

text:
               29.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 227/9

      DOPORUČENÍ KOMISE

   ze dne 20. srpna 2009
   o mediální gramotnosti v digitálním prostředí pro vyšší konkurenceschopnost audiovizuálního průmyslu a průmyslu obsahu a otevřenou znalostní společnost
   (2009/625/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 211 této smlouvy (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 20. prosince 2007 přijala Komise sdělení s názvem „Evropský přístup k mediální gramotnosti v digitálním prostředí“ (2), v němž se zaměřuje na mediální gramotnost ve vztahu k obchodním sdělením a zabývá se otázkami týkajícími se reklamy, na mediální gramotnost ve vztahu k audiovizuálním dílům, která zčásti spočívá v prohlubování znalostí o evropských filmech a prosazování tvůrčích schopností, a na mediální gramotnost ve vztahu k obsahu online, díky níž by se například zvýšila informovanost občanů o způsobu fungování internetových vyhledávačů.

               (2)

               Evropský parlament ve zprávě o mediální gramotnosti v digitálním prostředí (3) vybídl Komisi, aby svoji politiku rozšířila na podporu mediální gramotnosti, a to ve spolupráci se všemi evropskými institucemi a místními a regionálními orgány.

               (3)

               Závěry Rady o mediální gramotnosti (4) přijaté Radou ve složení pro vzdělávání, mládež a kulturu ve dnech 21. a 22. května 2008 potvrzují strategický názor navržený Evropskou komisí, že mediální gramotnost je v dnešní informační společnosti důležitým faktorem aktivního občanství.

               (4)

               Obecné stanovisko k tvůrčímu obsahu online a mediální gramotnosti bylo přijato Výborem regionů v říjnu 2008 (5).

               (5)

               V závěrech zasedání Rady v Lisabonu (6) se uvádí, že „průmysl obsahu vytváří přidanou hodnotu tím, že využívá evropskou kulturní rozmanitost a organizuje ji v síti“. Evropský program pro kulturu, který byl zahájen v roce 2007, stanoví strategický rámec politiky pro řešení klíčových výzev v oblasti kultury, závěry Rady z května 2009 o kultuře jakožto katalyzátoru tvořivosti a inovace zdůrazňují, že kultura může mít zvláštní přínos pro tvořivost a inovaci, a vyzývají k tvorbě širší koncepce inovace v rámci Lisabonské strategie po roce 2010. To je obzvláště důležité v rámci iniciativy Evropské komise s názvem i2010 na posílení konkurenceschopnosti odvětví IKT a vytvoření jednotného evropského informačního prostoru.

               (6)

               Vyšší stupeň mediální gramotnosti by výrazně pomohl k dosažení cílů, které byly pro Evropskou unii stanoveny na zasedání Evropské rady v Lisabonu a v iniciativě i2010, zejména pokud jde o konkurenceschopnější znalostní ekonomiku, a zároveň by přispěl k otevřenější informační společnosti.

               (7)

               Z veřejné konzultace, která se konala na konci roku 2006, je patrné, že v Evropě existují rozdíly v postupech a úrovních týkajících se mediální gramotnosti. Zároveň se uznává, že neexistují žádná sjednaná kritéria či normy, na jejichž základě by bylo možné mediální gramotnost posoudit, a je naléhavě nutné, aby byla na základě rozsáhlého a dlouhodobého výzkumu takováto kritéria stanovena.

               (8)

               Jak uznává studie s názvem „Současné trendy a přístupy v oblasti mediální gramotnosti v Evropě“, která byla provedena pro Komisi v druhé polovině roku 2007, existují určité překážky, které brání rozvoji v oblasti mediální gramotnosti na evropské úrovni. Mezi ně patří zejména chybějící společná vize, nedostatečná viditelnost vnitrostátních, regionálních a místních iniciativ v Evropě, nedostatek evropských sítí a nedostatečná koordinace zúčastněných stran.

               (9)

               Z toho důvodu je krajně důležité disponovat schopností analyzovat, zdůrazňovat a šířit osvědčené postupy v této oblasti v celé Evropské unii a vytvářet a podporovat evropské sítě mezi zúčastněnými stranami.

               (10)

               Ke konkurenceschopnosti evropského audiovizuálního průmyslu a průmyslu obsahu by přispěla schopnost evropských občanů činit jakožto uživatelé médií informované a různorodé volby.

               (11)

               Mediální gramotnost závisí na schopnosti získávat přístup k médiím, chápat a kriticky vyhodnocovat různé aspekty médií a mediálních obsahů a vytvářet sdělení v různých kontextech.

               (12)

               Nové výzvy v oblasti mediální gramotnosti představuje šíření digitálního tvůrčího obsahu a rostoucí počet online a mobilních platforem pro šíření obsahu. V současném světě je třeba, aby občané rozvíjeli své analytické dovednosti, které jim umožní lépe intelektuálně a emočně porozumět digitálním médiím.

               (13)

               Mediální gramotnost se vztahuje na všechna média. Cílem mediální gramotnosti je zvýšit povědomí lidí o všech formách mediálních sdělení, s nimiž se v každodenním životě setkávají. Mediální sdělení jsou programy, filmy, obrázky, texty, zvuky a internetové stránky, které jsou přenášeny prostřednictvím různých forem komunikace.

               (14)

               Mediální gramotnost má klíčovou úlohu při zvyšování povědomí o evropském audiovizuálním dědictví a kulturní identitě a také zájmu o audiovizuální dědictví a nejnovější evropská kulturní díla.

               (15)

               Mediální gramotnost je otázkou začlenění do současné informační společnosti a občanství v této společnosti. Představuje základní dovednost, a to nejen mladých lidí, ale rovněž dospělých a starších osob, rodičů, učitelů a odborníků v oblasti sdělovacích prostředků. Internet a digitální technologie umožňují stále většímu počtu Evropanů vytvářet a šířit obrázky, informace a obsah. Mediální gramotnost je dnes považována za jeden ze základních předpokladů aktivního a úplného občanství a za prostředek k prevenci a snížení rizik vyloučení ze života společnosti.

               (16)

               Mediálně gramotná společnost by zároveň byla podnětem a předpokladem plurality a nezávislosti médií. Vyjadřování různorodých stanovisek a názorů, a to v různých jazycích, zastupování různých skupin v rámci jedné společnosti a v rámci několika různých společností má příznivý vliv na hodnoty, jako je rozmanitost, tolerance, průhlednost, rovnost a dialog. Proto by měl být podporován rozvoj mediální gramotnosti ve všech vrstvách společnosti a měl by být důsledně sledován pokrok při tomto rozvoji.

               (17)

               Demokracie závisí na aktivní účasti občanů na životě jejich společenství a mediální gramotnost by jim poskytla dovednosti nutné k tomu, aby porozuměli dennímu toku informací šířených prostřednictvím nových komunikačních technologií.

               (18)

               Je třeba se mediální gramotností zabývat různými způsoby na různých úrovních. Za způsoby, jimiž bude mediální gramotnost začleněna do školních osnov na všech úrovních, jsou primárně odpovědné členské státy. Velice důležitá je rovněž úloha místních orgánů, jelikož tyto orgány mají blízko k občanům a podporují iniciativy v sektoru neformálního vzdělávání. K prosazování mediální gramotnosti by rovněž měla aktivně přispívat občanská společnost, a to způsobem zdola nahoru.

               (19)

               K mediální gramotnosti by přispěly iniciativy Komise, např. MEDIA 2007 (rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1718/2006/ES ze dne 15. listopadu 2006 o provádění programu podpory evropského audiovizuálního odvětví (MEDIA 2007) (7)) a směrnice o audiovizuálních mediálních službách (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/65/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (8)), jejichž cílem je zvýšit konkurenceschopnost evropského audiovizuálního průmyslu a průmyslu obsahu.

               (20)

               Komise hodlá sledovat úsilí v oblasti audiovizuální mediální gramotnosti a mediální gramotnosti ve vztahu k obchodním sdělením, jak stanoví 37. bod odůvodnění směrnice o audiovizuálních mediálních službách, zejména v rámci kontaktního výboru pro audiovizuální mediální služby a v souladu s povinností týkající se podávání zpráv stanovenou v článku 26 uvedené směrnice.

               (21)

               Komise bude podporovat výzkumné projekty v oblasti mediální gramotnosti v rámci stávajících programů. Zejména má v úmyslu zahájit studii zabývající se mírou povědomí o rizicích spojených s šířením osobních údajů v prostředí online a studii o způsobech, jak zlepšit využívání vyhledávačů.

               (22)

               Iniciativy v oblasti mediální gramotnosti by rovněž měly zahrnovat rozměr informovanosti o úloze autorského práva.

               (23)

               V rámci iniciativ v oblasti mediální gramotnosti je třeba zabývat se zpracováním osobních údajů v informačních a komunikačních sítích, a to zejména s cílem předkládat zákazníkům nabídky upravené podle jejich požadavků, a úkoly, které takovéto zpracování představuje z hlediska ochrany osobních údajů a ochrany soukromí. Je zřejmé, že informační a komunikační sítě otevírají uživatelům nové možnosti; tyto sítě však také mohou pro jednotlivce představovat nová rizika, jako je např. odcizení identity, diskriminační profilování či neustálé sledování. Komise se těmito obavami a možnými řešeními zabývá ve sdělení o podpoře ochrany osobních údajů prostřednictvím technologií zvyšujících ochranu soukromí (PETs) (9).

               (24)

               Vzhledem k vysoce hodnotným zkušenostem vydavatelského odvětví, pokud jde o mediální gramotnost ve světě offline, a ke stále rozsáhlejšímu přechodu tohoto odvětví k tvorbě a šíření digitálního obsahu by iniciativy týkající se gramotnosti ve vztahu k digitálním médiím měly zaručovat, že se na nich budou úzce podílet tradiční vydavatelé.

               (25)

               Komise dále hodlá dosáhnout shody ohledně základních aspektů mediální gramotnosti (definice, cíle) a podpořit analýzu a výměnu osvědčených postupů v oblasti mediální gramotnosti v digitálním prostředí i v oblasti ekonomiky mediálního odvětví v Evropě, a to zejména uspořádáním setkání kontaktního výboru podle směrnice o audiovizuálních mediálních službách (10), prosazováním a podporou akcí v rámci programu MEDIA 2007 (11), spoluprací s jinými evropskými institucemi a mezinárodními orgány, např. s Radou Evropy, organizací UNESCO a Aliancí civilizací OSN, a podporou partnerství veřejného a soukromého sektoru v oblasti mediální gramotnosti,

         DOPORUČUJE, ABY:

               I.

               členské státy ve spolupráci s orgány odpovědnými za právní předpisy v oblasti audiovizuálních a elektronických komunikací, a případně s orgány dozoru pro ochranu údajů:

                           1)

                           rozvíjely a realizovaly iniciativy v oblasti společné regulace, které by hlavní zúčastněné strany vedly k přijetí kodexů chování, a podporovaly samoregulační iniciativy a obecné zásady subjektů určených pro mediální průmysl v níže uvedené části II;

                           2)

                           v návaznosti na stávající studii Komise týkající se kritérií pro posouzení úrovní mediální gramotnosti v Evropě podporovaly systematický výzkum prostřednictvím studií a projektů zabývajících se různými aspekty a rozměry mediální gramotnosti v digitálním prostředí a sledovaly a měřily pokrok, pokud jde o úrovně mediální gramotnosti;

                           3)

                           na konferencích a jiných veřejných akcích zahájily diskusi o začlenění mediální gramotnosti do osnov povinného vzdělání a mediální gramotnost zařadily mezi klíčové schopnosti pro celoživotní učení stanovené v doporučení Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. prosince 2006 o klíčových schopnostech pro celoživotní učení;

                           4)

                           prostřednictvím vnitrostátních informačních kampaní pro občany zvýšily úsilí o zlepšení povědomí o vnitrostátním a evropském audiovizuálním dědictví;

                           5)

                           prostřednictvím školení, informačních dnů a šíření informačních balíčků zvyšovaly povědomí o rizicích, která jsou spojena se zpracováním osobních údajů pomocí informačních a komunikačních sítí, a aby v této oblasti vzdělávaly uživatele, zejména mladé lidi, rodiče a učitele.

               II.

               Mediální průmysl zvyšuje svůj závazek poskytnout nezbytné nástroje ke zdokonalení úrovně mediální gramotnosti, a to:

                           1)

                           systematickým šířením znalostí pomocí informačních kampaní o tom, jak jsou v digitálním světě tvořeny, upravovány a šířeny informace a tvůrčí obsah, a o tom, jak fungují vyhledávače a jak je lze nejlépe využívat;

                           2)

                           tím, že bude občanům poskytovat jasné a pro uživatele přijatelné informace, a to pořádáním informačních kampaní o technikách používaných pro účely obchodních sdělení, zejména o umístění produktu, reklamě online, a prostředky k lepšímu určení hranic mezi marketingem a obsahem;

                           3)

                           poskytováním informací občanům, tvorbou informačních balíčků zejména pro mladé lidi, které vysvětlují, jak jsou zpracovávány jejich osobní údaje v souvislosti s nabídkami upravenými podle jejich požadavků, zejména při interaktivní reklamě, přičemž budou plně dodržena ustanovení platných právních předpisů;

                           4)

                           tím, že bude občany prostřednictvím informačních dnů aktivně informovat o tom, jak funguje tvůrčí hospodářství, a o tom, jakou má v tomto ohledu úlohu autorské právo.

               III.

               Toto doporučení je určeno členským státům.

      V Bruselu dne 20. srpna 2009.

            Za Komisi

         Viviane REDING

            členka Komise

      (1)  Úř. věst. C 325, 24.12.2002, s. 1.

      (2)  KOM(2007) 833 v konečném znění.

      (3)  2008/2129(INI), 24. listopadu 2008.

      (4)  2008/C 140/08.

      (5)  CdR 94/2008.

      (6)  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+REPORT+A6-2005-0278+0+DOC+XML+V0//CS

      (7)  Úř. věst. L 327, 24.11.2006, s. 12.

      (8)  Úř. věst. L 332, 18.12.2007, s. 27.

      (9)  KOM(2007) 228 v konečném znění, 2. května 2007.

      (10)  Směrnice o audiovizuálních mediálních službách, viz směrnice 2007/65/ES.

      (11)  Rozhodnutí č. 1718/2006/ES.