title: Doporučení Rady ze dne 8. listopadu 2019 o přístupu pracovníků a osob samostatně výdělečně činných k sociální ochraně2019/C 387/01

text:
               15.11.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 387/1

      DOPORUČENÍ RADY
      ze dne 8. listopadu 2019
      o přístupu pracovníků a osob samostatně výdělečně činných k sociální ochraně
      (2019/C 387/01)
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 292 ve spojení s články 153 a 352 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Podle článku 3 Smlouvy o Evropské unii je cílem Unie kromě jiného podporovat blahobyt svých obyvatel a pracovat pro udržitelný rozvoj Evropy na základě vysoce konkurenceschopného sociálně tržního hospodářství směřujícího k plné zaměstnanosti a společenskému pokroku. Unie má bojovat proti sociálnímu vyloučení a diskriminaci, podporovat sociální spravedlnost a ochranu, rovnost žen a mužů, solidaritu mezi generacemi a ochranu práv dětí.

                  (2)

                  Podle článku 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) má Unie při vymezování a provádění svých politik a činností přihlížet k požadavkům spojeným s podporou vysoké úrovně zaměstnanosti, zárukou přiměřené sociální ochrany, bojem proti sociálnímu vyloučení a vysokou úrovní všeobecného a odborného vzdělávání a ochrany lidského zdraví.

                  (3)

                  Ustanovení čl. 153 odst. 1 písm. c) SFEU umožňuje Unii podporovat a doplňovat činnosti členských států v oblasti sociálního zabezpečení a sociální ochrany pracovníků. Mohou se rovněž provádět opatření Unie s cílem řešit výzvy týkající se přístupu k sociální ochraně pro osoby samostatně výdělečně činné na základě článku 352 SFEU, který obsahuje ustanovení umožňující Radě přijmout vhodná opatření k dosažení cílů stanovených Smlouvami, pokud se v nich nestanoví nezbytné pravomoci.

                  (4)

                  Dne 17. listopadu 2017 Evropský parlament, Rada a Komise slavnostně vyhlásily evropský pilíř sociálních práv. Zásada č. 12 evropského pilíře sociálních práv stanoví, že bez ohledu na typ a délku trvání pracovního poměru mají pracovníci a za srovnatelných podmínek osoby samostatně výdělečně činné právo na přiměřenou sociální ochranu.

                  (5)

                  Sociální partneři se zavázali, že budou i nadále přispívat k Evropě, která přináší výsledky pro své pracovníky a podniky.

                  (6)

                  Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 19. ledna 2017 o evropském pilíři sociálních práv zdůraznil potřebu přiměřené sociální ochrany a sociálních investic po dobu celého života lidí, které každému umožní plnou účast ve společnosti a hospodářství a udržení důstojné životní úrovně.

                  (7)

                  Evropský hospodářský a sociální výbor ve svém stanovisku ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o zahájení konzultace k evropskému pilíři sociálních práv podtrhl potřebu zajistit, aby se na všechny pracovníky vztahovaly základní pracovní normy a přiměřená sociální ochrana.

                  (8)

                  Systémy sociální ochrany v různých formách jsou základem evropského sociálního modelu a dobře fungujícího sociálně tržního hospodářství. Hlavní funkcí sociální ochrany je chránit lidi před finančními důsledky sociálních rizik, jako je nemoc, stáří, pracovní úrazy a ztráta práce, s cílem předcházet chudobě a zmírňovat ji a udržovat důstojnou životní úroveň. Kvalitně navržené systémy sociální ochrany mohou rovněž usnadnit účast na trhu práce přispěním k aktivaci a podporou návratu do práce a změny postavení na trhu práce pro osoby, které mění pracovní místo, nastupují do práce nebo z ní odcházejí a zakládají podnik nebo ukončují jeho činnost. Přispívají ke konkurenceschopnosti a udržitelnému růstu, jelikož podporují investice do lidského kapitálu a mohou pomoci přesměrovat lidské zdroje do vznikajících a dynamických odvětví hospodářství. Hrají rovněž roli automatických stabilizátorů zajištěním plynulé spotřeby v průběhu hospodářského cyklu.

                  (9)

                  Sociální ochranu lze poskytovat ve věcných dávkách nebo dávkách v hotovosti. Obecně se zajišťuje prostřednictvím univerzálních systémů, které chrání všechny osoby a jsou financovány ze všeobecného zdanění nebo systémů, které chrání lidi na trhu práce, často na základě příspěvků souvisejících s jejich pracovním příjmem. Sociální ochrana zahrnuje několik složek, které pokrývají různá sociální rizika, počínaje stářím až po nemoc nebo nezaměstnanost. Toto doporučení se vztahuje na složky sociální ochrany, které často více souvisejí s účastí na trhu práce a většinou zajišťují ochranu před ztrátou příjmu z výdělečné činnosti, když se vyskytne určité riziko. Toto doporučení se nevztahuje na poskytnutí přístupu k systémům sociální pomoci a minimálního příjmu. Doplňuje existující pokyny na úrovni Unie o sociálních službách a pomoci a o aktivním začlenění lidí vyloučených z trhu práce, jako je doporučení Komise ze dne 3. října 2008 o aktivním začleňování osob vyloučených z trhu práce.

                  (10)

                  Globalizace, technologický rozvoj, změny v individuálních preferencích a demografické stárnutí byly během posledních dvou desetiletí hybnou silou změn na trzích práce v Unii a tento trend bude pokračovat i v budoucnosti. Zaměstnání bude čím dál tím rozmanitější a profesní dráhy čím dál tím méně přímočaré.

                  (11)

                  Na trzích práce Unie existují vedle pracovních smluv na plný úvazek na dobu neurčitou různé jiné pracovněprávní vztahy a formy samostatné výdělečné činnosti. Některé z nich existují na trhu práce dlouhou dobu (např. práce na dobu určitou, dočasná práce, práce na částečný úvazek, práce v domácnosti nebo stáže), jiné (např. práce na zavolanou, dohoda o provedení práce na základě poukazu a práce prostřednictvím platforem) se rozvinuly teprve nedávno a od počátku 21. století nabývaly na významu.

                  (12)

                  Zejména osoby samostatně výdělečně činné tvoří rozmanitou skupinu. Většina jednotlivců si dobrovolně zvolí samostatnou výdělečnou činnost se zaměstnanci nebo bez nich a přijme podnikatelské riziko, zatímco jedna z pěti osob samostatně výdělečně činných vykonává samostatnou výdělečnou činnost proto, že nemůže najít práci jako zaměstnanec.

                  (13)

                  Jelikož se trhy práce vyvíjejí, musí se vyvíjet i systémy sociální ochrany v jejich různých formách, aby se zajistilo, že evropský sociální model obstojí v budoucnu a umožní společnostem a ekonomikám Unie co nejvíce využít budoucí svět práce. Ve většině členských států jsou však pravidla upravující příspěvky a nároky v rámci systémů sociální ochrany stále ještě do značné míry založena na smlouvách na plný úvazek na dobu neurčitou mezi pracovníkem a jednotlivým zaměstnavatelem, zatímco na ostatní skupiny pracovníků a osoby samostatně výdělečně činné se vztahují pouze okrajově. Z důkazů vyplývá, že někteří pracovníci s nestandardními smlouvami a některé osoby samostatně výdělečně činné mají nedostatečný přístup k složkám sociální ochrany, které více souvisejí s účastí na trhu práce. Pouze několik členských států provedlo reformy, aby systémy sociální ochrany přizpůsobily měnícímu se charakteru práce s cílem lépe chránit dotčené pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné. V jednotlivých členských státech a složkách sociální ochrany nebyla zlepšení rovnoměrná.

                  (14)

                  V dlouhodobém horizontu by nedostatky v přístupu k sociální ochraně mohly ohrozit životní podmínky a zdraví jednotlivců a přispět ke zvýšení ekonomické nejistoty, ohrožení chudobou a nerovnostem. Mohly by také vést k suboptimálním investicím do lidského kapitálu, snížit důvěru v instituce a omezit hospodářský růst podporující začlenění. Tyto nedostatky by mohly rovněž snížit příjmy sociální ochrany, pokud stále větší počet osob nebude přispívat do systémů.

                  (15)

                  Pracovníci a osoby samostatně výdělečně činné mohou být označeny jako osoby formálně sociálně zabezpečené konkrétní složkou sociální ochrany, pokud stávající právní předpisy nebo kolektivní smlouva stanoví, že mají právo účastnit se systému sociální ochrany v rámci této konkrétní složky. Formální sociální zabezpečení lze zajišťovat prostřednictvím povinných nebo dobrovolných systémů. Dobrovolné systémy poskytují jednotlivým osobám příležitost zapojit se do systému (doložka o účasti), nebo se automaticky vztahují na všechny osoby cílové skupiny, přičemž jim dávají možnost na základě vlastního rozhodnutí ze systému odejít (doložka o neúčasti). Z důkazů vyplývá, že dobrovolné systémy s doložkou o neúčasti mají vyšší míry zapojení, a proto poskytují lepší sociální zabezpečení než dobrovolné systémy s doložkou o účasti.

                  (16)

                  Pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné lze označit jako osoby efektivně sociálně zabezpečené v rámci konkrétní složky sociální ochrany, pokud mají možnost získat přiměřené dávky a v případě naplnění příslušného rizika mít přístup k dávkám v dané výši. Osobě se může poskytnout formální přístup, aniž by byla ve skutečnosti schopna získat a využít nároky na sociální dávky.

                  (17)

                  Sociální ochrana se považuje za přiměřenou, jestliže jednotlivým osobám umožňuje udržet si důstojnou životní úroveň, přijatelně nahradit ztrátu jejich příjmu a důstojně žít a jestliže zamezuje jejich upadnutí do chudoby, přičemž případně přispívá k aktivaci a usnadňuje návrat do práce. Při posuzování přiměřenosti je třeba vzít v potaz systém sociální ochrany daného členského státu jako celek, což znamená, že je třeba posoudit všechny dávky sociální ochrany daného členského státu.

                  (18)

                  V některých členských státech jsou určité kategorie pracovníků vyloučeny ze systémů sociální ochrany, například pracovníci na krátkodobý částečný úvazek, sezónní pracovníci, pracovníci na zavolanou, pracovníci platforem a pracovníci, kteří vykonávají agenturní práci nebo jsou na stáži. Kromě toho pracovníci, kteří nemají smlouvy na plný úvazek na dobu neurčitou, mohou narazit na obtíže v efektivním zahrnutí do sociální ochrany, neboť nemusí splňovat kritéria nároků na obdržení dávek ze systémů sociální ochrany založených na příspěvcích. V některých členských státech jsou osoby samostatně výdělečně činné úplně vyloučeny z formálního přístupu ke klíčovým systémům sociální ochrany; v jiných členských státech se do nich mohou dobrovolně zapojit. Dobrovolné sociální zabezpečení může být vhodné řešení v případě pojištění v nezaměstnanosti, které je více spojeno s podnikatelským rizikem; je méně opodstatněné u jiných rizik, například nemoci, která do značné míry nezávisí na statusu dané osoby na trhu práce.

                  (19)

                  Pravidla upravující nároky by mohla působit v neprospěch pracovníků s nestandardními smlouvami a osob samostatně výdělečně činných. Zejména příjem a mezní lhůty (minimální doby pro nabytí práv, čekací doby, minimální doby zaměstnání, trvání dávek) mohou vytvářet nepřiměřeně velkou překážku pro přístup určitých skupin pracovníků s nestandardními smlouvami a osob samostatně výdělečně činných k sociální ochraně. Obecně byly určeny dva soubory otázek: za prvé, existující rozdíly v pravidlech mezi zaměstnanci na standardní smlouvy a pracovníky v zaměstnání s nestandardními smlouvami nebo osobami samostatně výdělečně činnými by mohly zbytečně znevýhodňovat jednu skupinu; za druhé, stejná pravidla vztahující se na všechny skupiny by mohla vést k horším výsledkům pro pracovníky mimo zaměstnání na standardní smlouvy a nemusela by být přizpůsobena situaci osob samostatně výdělečně činných. V obou případech může být prostor pro lepší přizpůsobení pravidel situaci specifických skupin při zachování obecné zásady univerzálnosti tak, aby nikdo na trhu práce nezůstal bez sociálního zabezpečení v případě naplnění sociálního rizika. Možná bude nutné přijmout specifická opatření, aby se zabránilo tomu, že osoby budou přispívat do překrývajících se systémů, například při výkonu vedlejších činností, kdy jsou již plně pokryty v jejich hlavním zaměstnání.

                  (20)

                  Práva na sociální ochranu se ne vždy zachovávají, kumulují nebo převádějí, když jednotlivé osoby přecházejí mezi různým statusem na trhu práce, například přecházejí-li od zaměstnání k samostatné výdělečné činnosti nebo se stávají nezaměstnanými, kombinují placené zaměstnání a samostatnou výdělečnou činnost a zahajují nebo ukončují podnikání. Zachování, kumulace nebo převoditelnost práv napříč systémy jsou však velmi důležité k tomu, aby se pracovníkům, kteří kombinují nebo mění pracovní místa, či přecházejí ze statusu pracovníka do statusu osoby samostatně výdělečně činné a obráceně, umožnilo mít efektivní přístup k dávkám v systémech sociální ochrany založených na příspěvcích a mít odpovídající sociální zabezpečení, ale také aby se podpořila jejich účast v dobrovolných systémech sociální ochrany.

                  (21)

                  Dávky mohou být v některých případech nepřiměřené, tj. nedostatečné nebo neposkytnuté včas. Jednotlivým osobám nemusí umožňovat udržet si důstojnou životní úroveň a důstojný život a nemusí zamezovat upadnutí těchto osob do chudoby. V takových případech by mohl existovat prostor pro zlepšení přiměřenosti a současně je třeba dbát na potřebná podpůrná opatření, která usnadňují návrat do práce. Pravidla upravující příspěvky mohou narušit rovné podmínky a působit v neprospěch určitých kategorií pracovníků a osob samostatně výdělečně činných. Například příspěvky sociální ochrany pro osoby samostatně výdělečně činné mohou zahrnovat příspěvky nezávislé na příjmu, nebo mohou být stanoveny na základě minulých příjmů či předpokladů budoucího příjmu. Může to vytvořit problémy s peněžními toky pro jednotlivce, jejichž příjem klesne pod odhadovanou úroveň. Pokud se členský stát rozhodne stanovit hranici příjmu, pod níž se na dotčeného pracovníka nebo osobu samostatně výdělečně činnou nevztahuje povinnost hradit příspěvky na sociální pojištění, měla by se tato snížení a další opatření k zajištění progresivity ve vhodných případech uplatňovat rovnoměrně na pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné, avšak neměla by vést k vykazování příliš nízkých příjmů. Obecně lze snížení a další opatření k zajištění progresivity využívat rovněž k podpoře přechodu na méně nejisté formy zaměstnání a k řešení problému segmentace.

                  (22)

                  Současná složitost regulatorní úpravy a nedostatek transparentnosti v oblasti pravidel sociální ochrany v mnoha členských státech může pro lidi znamenat, že jsou si nedostatečně vědomi svých práv a povinností a toho, jak uplatňovat svá práva dodržovat své povinnosti. To by mohlo rovněž přispět k nízké míře využívání systémů sociální ochrany nebo k malé účasti v nich, zejména v případě dobrovolných systémů. Transparentnosti lze dosáhnout různými způsoby, například zasíláním aktualizací jednotlivých nároků, vytvořením simulačních nástrojů online v souvislosti s nároky na dávky a vytvořením jednotných informačních středisek nebo osobních účtů online a off-line. Digitalizace může zejména přispět ke zvýšení transparentnosti pro jednotlivé osoby.

                  (23)

                  Nedostatek statistických údajů o sociálním zabezpečení prostřednictvím sociální ochrany s rozdělením podle typu pracovněprávního vztahu, věku, pohlaví a občanství může omezit možnosti zlepšit způsobilost systémů sociální ochrany přizpůsobit se měnícímu světu práce a reagovat na něj.

                  (24)

                  Nedostatky v přístupu k sociální ochraně mohou mít škodlivé účinky z hlediska hospodářských a fiskálních dopadů, které se pociťují v celé Unii. Jsou předmětem společného zájmu členských států a potenciálně představují překážky bránící dosahování klíčových cílů Unie.

                  (25)

                  Právní předpisy Unie už zajišťují zásadu rovného zacházení mezi různými typy pracovněprávních vztahů, zakazují jakoukoli přímou nebo nepřímou diskriminaci na základě pohlaví v záležitostech zaměstnání, povolání, sociální ochrany a přístupu ke zboží a službám, zajišťují přenositelnost a zachování práv v případě mobility mezi členskými státy a zaručují minimální požadavky pro nabývání a zachování doplňkových důchodových práv přes hranice, jakož i minimální požadavky, pokud jde o transparentnost zaměstnaneckých systémů. Tímto doporučením nejsou dotčena ustanovení stávajících právních předpisů Unie o sociální ochraně, zejména nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1), směrnic Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES (2), 2008/94/ES (3), 2008/104/ES (4), 2010/41/EU (5), (EU) 2016/2341 (6), (EU) 2019/1152 (7) a (EU) 2019/1158 (8) a směrnic Rady 79/7/EHS (9), 93/103/ES (10), 97/81/ES (11), 1999/70/ES (12), 2004/113/ES (13) a 2010/18/EU (14).

                  (26)

                  Doporučení Rady 92/442/EHS (15) určilo společně sledované cíle v oblasti sociální ochrany a vyzvalo členské státy, aby přezkoumaly možnost zavedení anebo rozvoje vhodné sociální ochrany pro osoby samostatně výdělečně činné. Společně stanovené cíle otevřely prostor pro otevřenou metodu koordinace v oblasti sociální ochrany a sociálního začleňování, což je důležitý nástroj na podporu definice, uplatňování a hodnocení vnitrostátních rámců sociální ochrany a napomáhání vzájemné spolupráci členských států v této oblasti.

                  (27)

                  V rámci evropského semestru se v roční analýze růstu na rok 2018 připomíná, že zlepšení přiměřenosti a pokrytí sociální ochrany je důležité pro zamezení sociálnímu vyloučení, zatímco v hlavních směrech politik zaměstnanosti stanovených v rozhodnutí Rady (EU) 2018/1215 (16) se členské státy vyzývají, aby modernizovaly systémy sociální ochrany.

                  (28)

                  Mezinárodní organizace práce v doporučení z roku 2012 (č. 202) o minimálních úrovních sociální ochrany doporučuje svým členům, aby v souladu s vnitrostátními podmínkami co nejrychleji stanovily a udržovaly své minimální úrovně sociální ochrany, které obsahují základní záruky sociálního zabezpečení.

                  (29)

                  V souladu s článkem 154 SFEU provedla Komise dvoufázovou konzultaci se sociálními partnery o možné akci zaměřené na přístup pracovníků ve všech formách zaměstnání k sociální ochraně. Postup stanovený v čl. 154 odst. 2 SFEU není jako takový použitelný na akce Unie pro řešení výzev týkajících se samostatně výdělečně činnosti na základě článku 352 SFEU. Komise vyzvala sociální partnery, aby si dobrovolně vyměňovali názory, pokud jde o problematiku osob samostatně výdělečně činných.

                  (30)

                  Komise uskutečnila také veřejnou konzultaci, aby zjistila názory různých zúčastněných stran a občanů a shromáždila důkazy s cílem posoudit sociálně-ekonomické dopady tohoto doporučení.

                  (31)

                  Prováděním tohoto doporučení by nemělo dojít k omezení práv stanovených ve stávajících právních předpisech Unie v této oblasti, ani by se jím nemělo zdůvodňovat snížení obecné úrovně ochrany poskytované pracovníkům v oblasti, na níž se toto doporučení vztahuje.

                  (32)

                  Na základě tohoto doporučení by neměly být ukládány správní, finanční a právní omezení takovým způsobem, který by bránil zakládání nebo rozvoji malých a středních podniků. Členské státy se proto vyzývají, aby posoudily dopad svých reforem na malé a střední podniky s cílem zajistit, že malé a střední podniky nebudou neúměrně postiženy, se zvláštním zřetelem na mikropodniky a administrativní zátěž, a aby výsledky těchto posouzení zveřejnily.

                  (33)

                  Zejména by toto doporučení nemělo dále zhoršit likviditu podniků – a zejména malých a středních podniků – pokud byla jejich finanční situace negativně ovlivněna pozdními platbami od orgánů veřejné moci.

                  (34)

                  Členské státy mohou do koncipování reforem zapojit zúčastněné strany, včetně sociálních partnerů.

                  (35)

                  Tímto doporučením nejsou dotčeny pravomoci členských států organizovat své systémy sociální ochrany. Výlučná pravomoc členských států, pokud jde o organizování jejich systémů sociální ochrany, zahrnuje kromě jiného rozhodnutí o vytvoření, financování a řízení takových systémů a souvisejících institucí, jakož i o výši a podstatě dávek a jejich poskytování, výši příspěvků a podmínkách pro přístup. Toto doporučení při zohlednění rozdílů mezi vnitrostátními systémy nebrání členským státům v tom, aby ponechaly v platnosti nebo stanovily pokročilejší předpisy o sociální ochraně, než jsou předpisy doporučené zde.

                  (36)

                  Toto doporučení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie. Cílem tohoto doporučení je především podpořit uplatňování článku 34 Listiny základních práv Evropské unie.

                  (37)

                  Finanční udržitelnost systémů sociální ochrany je důležitá pro odolnost, efektivnost a účinnost těchto systémů. Provádění tohoto doporučení by nemělo podstatně ovlivnit finanční rovnováhu systémů sociální ochrany členských států,

            PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

         Cíl a oblast působnosti

                  1.

                  Členským státům se doporučuje, aby:

                              1.1.

                              v souladu s tímto doporučením, a aniž by byly dotčeny pravomoci členských států organizovat své systémy sociální ochrany, poskytly všem pracovníkům a osobám samostatně výdělečně činným v členských státech přístup k přiměřené sociální ochraně.

                              1.2.

                              v souladu s tímto doporučením stanovily minimální normy v oblasti sociální ochrany pracovníků a osob samostatně výdělečně činných. Sociální ochrana může být poskytována prostřednictvím kombinace systémů, ať už veřejně organizovaných či systémů, jejichž organizace je svěřena sociálním partnerům nebo jiným subjektům, a to v souladu se základními zásadami vnitrostátních systémů sociální ochrany. Produkty soukromého pojištění do oblasti působnosti tohoto doporučení nespadají. V souladu s čl. 153 odst. 4 SFEU jsou členské státy oprávněny stanovit výši příspěvků a rozhodnout, jaká kombinace systémů je vhodná.

                  2.

                  Toto doporučení se vztahuje na právo účasti v systému a také na nabývání a využívání nároků. Členským státům se zejména doporučuje, aby zajistily pro všechny pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné:

                              a)

                              formální sociální zabezpečení;

                              b)

                              efektivní sociální zabezpečení;

                              c)

                              přiměřenost;

                              d)

                              transparentnost.

                  3.

                  Toto doporučení se vztahuje na:

                              3.1.

                              pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné, včetně pracovníků, kteří buď přecházejí mezi statusy, nebo mají oba, a rovněž pracovníků, jejichž práce je přerušena z důvodu vzniku jednoho z rizik, na něž se vztahuje sociální ochrana.

                              3.2.

                              tyto složky sociální ochrany, pokud se v členských státech poskytují:

                                          a)

                                          dávky v nezaměstnanosti;

                                          b)

                                          nemocenské dávky a dávky zdravotní péče;

                                          c)

                                          dávky v mateřství a rovnocenné otcovské dávky;

                                          d)

                                          dávky v invaliditě,

                                          e)

                                          dávky ve stáří a pozůstalostní dávky;

                                          f)

                                          dávky při pracovních úrazech a nemocech z povolání.

                  4.

                  Toto doporučení se nevztahuje na poskytnutí přístupu k systémům sociální pomoci a minimálního příjmu.

                  5.

                  Zásady formálního a efektivního sociálního zabezpečení, přiměřenosti a transparentnosti stanovené v tomto doporučení se vztahují na všechny pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné, přičemž se uznává, že se na pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné mohou vztahovat rozdílná pravidla.

                  6.

                  Toto doporučení nebrání členským státům v tom, aby ponechaly v platnosti nebo zavedly pokročilejší předpisy o sociální ochraně, než jsou předpisy v něm uvedené. Toto doporučení neomezuje samostatnost sociálních partnerů, pokud odpovídají za vytvoření a řízení systémů sociální ochrany.

         Definice

                  7.

                  Pro účely tohoto doporučení se rozumí:

                              a)

                              „typem pracovněprávního vztahu“ jeden z různých typů vztahů mezi pracovníkem a zaměstnavatelem, které se mohou lišit, pokud jde o dobu trvání zaměstnání, počet pracovních hodin nebo jiné podmínky pracovněprávního vztahu;

                              b)

                              „statusem na trhu práce“ postavení osoby, která pracuje buď v rámci pracovněprávního vztahu (pracovník), nebo pracuje vlastním jménem (osoba samostatně výdělečně činná);

                              c)

                              „systémem sociální ochrany“ určitý rámec pravidel pro poskytování dávek oprávněným příjemcům, který stanoví osobní působnost programu, podmínky pro přiznání dávek, druh dávek, výše dávek, dobu trvání dávek a jiné charakteristiky dávek a také financování (příspěvky, všeobecné zdanění, jiné zdroje), řízení a správu programu.

                              d)

                              „dávkou“ převod peněžité nebo nepeněžité povahy veřejným nebo soukromým subjektem na někoho, kdo je oprávněn obdržet ji jako součást systému sociální ochrany;

                              e)

                              „formálním sociálním zabezpečením“ skupiny situace v konkrétní složce sociální ochrany (např. stáří, ochrana v nezaměstnanosti, ochrana v mateřství či otcovství), kdy existující právní předpisy nebo kolektivní smlouva stanoví, že jednotlivé osoby této skupiny jsou oprávněny účastnit se systému sociální ochrany, který se vztahuje na konkrétní složku;

                              f)

                              „efektivním sociálním zabezpečením“ skupiny situace v konkrétní složce sociální ochrany, kdy jednotlivé osoby v této skupině mají příležitost získat dávky a možnost mít v případě naplnění příslušného rizika přístup k dané výši dávek;

                              g)

                              „zachováním práv“ skutečnost, že práva nabytá již v rámci předcházejících pracovních zkušeností nejsou ztracena, a to ani v případě, že byla nabyta prostřednictvím systémů s jinými pravidly nebo v rámci jiných pracovněprávních vztahů;

                              h)

                              „kumulací práv“ možnost sečíst všechny nároky, přičemž se započítává doba pro nabytí práv v předcházejícím statusu na trhu práce (nebo v souběžných statusech na trhu práce) do doby pro nabytí práv v novém statusu;

                              i)

                              „přenositelností“ možnost převést kumulované nároky do jiného systému;

                              j)

                              „transparentností“ poskytování dostupných, přístupných, komplexních a snadno srozumitelných informací pro širokou veřejnost, potenciální členy systému, členy systému a příjemce systémů o pravidlech systému nebo o individuálních povinnostech a nárocích.

         Formální sociální zabezpečení

                  8.

                  Členským státům se doporučuje, aby všem pracovníkům a osobám samostatně výdělečně činným zajistily přístup k přiměřené sociální ochraně pro všechny složky uvedených v bodě 3.2. tohoto doporučení. S ohledem na vnitrostátní okolnosti se doporučuje, aby bylo tohoto cíle dosaženo zlepšením formálního sociálního zabezpečení a jeho rozšířením na:

                              a)

                              všechny pracovníky, bez ohledu na typ pracovněprávního vztahu, na povinném základě;

                              b)

                              osoby samostatně výdělečně činné, a to alespoň na dobrovolném nebo případně povinném základě.

         Efektivní sociální zabezpečení

                  9.

                  Členským státům se doporučuje, aby všem pracovníkům, bez ohledu na typ pracovněprávního vztahu, a osobám samostatně výdělečně činným, za podmínek stanovených v bodě 8, zajistily efektivní sociální zabezpečení a současně také zachovaly udržitelnost systému a zavedly záruky s cílem zamezit jeho zneužívání. Za tím účelem:

                              a)

                              pravidla upravující příspěvky (např. doby pro nabytí práv, minimální doby zaměstnání) a nároky (např. čekací doby, pravidla výpočtu a doba trvání dávek) by neměla bránit jednotlivým osobám v možnosti vzniku nároku na dávky a získání přístupu k nim z důvodu jejich typu pracovněprávního vztahu nebo statusu na trhu práce;

                              b)

                              rozdíly v pravidlech upravujících systémy, pokud jde o status na trhu práce nebo typy pracovněprávního vztahu, by měly být přiměřené a odrážet konkrétní situaci příjemců.

                  10.

                  S ohledem na vnitrostátní okolnosti se členským státům doporučuje zajistit, aby se nároky – ať už získané prostřednictvím povinných nebo dobrovolných systémů – zachovávaly, kumulovaly nebo byly převoditelné napříč všemi typy pracovněprávních vztahů a samostatně výdělečné činnosti a napříč všemi hospodářskými odvětvími, v celém průběhu profesní dráhy osoby nebo během určitého referenčního období a mezi různými systémy v rámci dané složky sociální ochrany.

         Přiměřenost

                  11.

                  Pokud pro pracovníky a osoby samostatně výdělečně činné vznikne riziko, na něž se vztahují systémy sociální ochrany, členským státům se doporučuje zajistit, aby systémy poskytovaly svým členům přiměřenou úroveň ochrany včas a v souladu s vnitrostátními okolnostmi, při udržení důstojné životní úrovně a poskytnutí odpovídající náhrady příjmu, a aby současně vždy chránily tyto členy před chudobou. Při posuzování přiměřenosti je třeba vzít v potaz systém sociální ochrany daného členského států jako celek.

                  12.

                  Členským státům se doporučuje zajistit, aby příspěvky na sociální ochranu byly úměrné příspěvkové způsobilosti pracovníků a osob samostatně výdělečně činných.

                  13.

                  S ohledem na vnitrostátní okolnosti se členským státům ve vhodných případech doporučuje zajistit, aby se všechny výjimky nebo snížení sociálních příspěvků stanovené vnitrostátními právními předpisy, a to i v případě výjimek a snížení u skupin s nízkými příjmy, uplatňovaly u všech typů pracovněprávních vztahů a statusů na trhu práce.

                  14.

                  Členským státům se doporučuje zajistit, aby byl výpočet příspěvků a nároků sociální ochrany osob samostatně výdělečně činných založen na objektivním a transparentním posouzení jejich základu příjmů, včetně zohlednění kolísání příjmů, a aby odrážel jejich skutečné výdělky.

         Transparentnost

                  15.

                  Členským státům se doporučuje zajistit, aby podmínky a pravidla všech systémů sociální ochrany byla transparentní a aby jednotlivé osoby měly bezplatně přístup k aktualizovaným, komplexním, dostupným, uživatelsky vstřícným a snadno srozumitelným informacím o svých individuálních nárocích a povinnostech.

                  16.

                  Členským státům se doporučuje, aby v nezbytných případech zjednodušily administrativní požadavky systémů sociální ochrany pro pracovníky, osoby samostatně výdělečně činné a zaměstnavatele, zejména pro mikropodniky a malé a střední podniky.

         Provádění, podávání zpráv a hodnocení

                  17.

                  Členské státy a Komise by měly společně pracovat na zvýšení rozsahu a relevantnosti sběru údajů na úrovni Unie o pracovních silách a přístupu k sociální ochraně, se zřetelem na informování tvůrců politiky o sociální ochraně ve vztahu k novým formám práce. V této souvislosti se členským státům doporučuje, aby do 15. listopadu 2021 pokud možno shromáždily a uveřejnily spolehlivé vnitrostátní statistické údaje o přístupu k jednotlivým formám sociální ochrany, například s rozdělením podle statusu na trhu práce (osoba samostatně výdělečně činná/zaměstnanec), typu pracovněprávního vztahu (dočasný nebo trvalý, na částečný nebo plný úvazek, nové formy práce nebo zaměstnání na standardní smlouvu), pohlaví a věku.

                  18.

                  Komise by společně s Výborem pro sociální ochranu měla do 15. listopadu 2020 stanovit monitorovací rámec a vypracovat společné kvantitativní a kvalitativní ukazatele pro posouzení provádění tohoto doporučení a umožnění jeho přezkumu.

                  19.

                  Členským státům se doporučuje, aby co nejdříve uplatňovaly zásady stanovené v tomto doporučení a do 15. května 2021 předložily plán s informacemi o odpovídajících opatřeních, jež mají být na vnitrostátní úrovni přijata. Pokrok v provádění těchto plánů by se měl projednávat v kontextu mnohostranných nástrojů dohledu v souladu s evropským semestrem a otevřenou metodou koordinace pro sociální ochranu a sociální začleňování.

                  20.

                  Komise by měla přezkoumat pokrok v provádění tohoto doporučení a přihlédnout při tom rovněž k dopadu na malé a střední podniky, a to ve spolupráci s členskými státy a po konzultaci s dotčenými zúčastněnými stranami, a do 15. listopadu 2022 podat Radě zprávu. Na základě výsledků přezkumu může Komise zvážit předložení dalších návrhů.

                  21.

                  Komise by měla zajistit, aby provádění tohoto doporučení bylo podpořeno opatřeními financovanými příslušnými programy Unie.

                  22.

                  Komise by měla usnadnit vzájemné učení a výměnu osvědčených postupů mezi členskými státy a se zúčastněnými stranami.

         V Bruselu dne 8. listopadu 2019.

               Za Radu

               předsedkyně

            L. ANDERSSON

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 (Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 23).

         (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, 28.10.2008, s. 36).

         (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (Úř. věst. L 327, 5.12.2008, s. 9).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/41/EU ze dne 7. července 2010 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné a zrušení směrnice Rady 86/613/EHS (Úř. věst. L 180, 15.7.2010, s. 1).

         (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2341 ze dne 14. prosince 2016 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění (IZPP) a dohledu nad nimi (Úř. věst. L 354, 23.12.2016, s. 37).

         (7)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1152 ze dne 20. června 2019 o transparentních a předvídatelných pracovních podmínkách v Evropské unii (Úř. věst. L 186, 11.7.2019, s. 105).

         (8)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1158 ze dne 20. června 2019 o rovnováze mezi pracovním a soukromým životem rodičů a pečujících osob a o zrušení směrnice Rady 2010/18/EU (Úř. věst. L 188, 12.7.2019, s. 79).

         (9)  Směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 6, 10.1.1979, s. 24).

         (10)  Směrnice Rady 93/103/ES ze dne 23. listopadu 1993 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví při práci na rybářských plavidlech (třináctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Úř. věst. L 307, 13.12.1993, s. 1).

         (11)  Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – příloha: Rámcová dohoda o práci na částečný úvazek (Úř. věst. L 14, 20.1.1998, s. 9).

         (12)  Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst L 175, 10.7.1999, s. 43).

         (13)  Směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (Úř. věst. L 373, 21.12.2004, s. 37).

         (14)  Směrnice Rady 2010/18/ES ze dne 8. března 2010, kterou se provádí revidovaná rámcová dohoda o rodičovské dovolené uzavřená mezi organizacemi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a EKOS a zrušuje se směrnice 96/34/ES (Úř. věst. L 68, 18.3.2010, s. 13),

         (15)  Doporučení Rady 92/442/EHS ze dne 27. července 1992 o konvergenci cílů a politik v oblasti sociální ochrany (Úř. věst. L 245, 26.8.1992, s. 49).

         (16)  Rozhodnutí Rady (EU) 2018/1215 ze dne 16. července 2018 o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (Úř. věst. L 224, 5.9.2018, s. 4).


title: Doporučení Rady ze dne 7. prosince 2018 o posílení spolupráce v boji proti nemocem, jimž lze předcházet očkováním

text:
               28.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 466/1

      DOPORUČENÍ RADY
      ze dne 7. prosince 2018
      o posílení spolupráce v boji proti nemocem, jimž lze předcházet očkováním
      (2018/C 466/01)
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 168 odst. 6 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Podle článku 168 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) má být při vymezení a provádění všech politik a činností Unie zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví. Činnost Unie, jejímž úkolem je doplňovat politiku členských států, má být zaměřena na zlepšování veřejného zdraví, předcházení lidským nemocem a odstraňování příčin ohrožení tělesného a duševního zdraví.

                  (2)

                  V souladu s čl. 168 odst. 6 SFEU může Rada na návrh Komise vydávat doporučení pro účely uvedeného článku s cílem zlepšovat veřejné zdraví, zejména v souvislosti s bojem proti nejzávažnějším chorobám, sledováním vážných přeshraničních zdravotních hrozeb, včasným varováním před nimi a bojem proti nim. Nemoci, jimž lze předcházet očkováním, se považují za nejzávažnější choroby.

                  (3)

                  Očkování je jedním z nejúčinnějších a nákladově nejefektivnějších opatření veřejného zdraví vyvinutých ve 20. století a je i nadále hlavním nástrojem primární prevence přenosných nemocí.

                  (4)

                  Ačkoli za programy očkování odpovídají členské státy, pro přeshraniční povahu nemocí, jimž lze předcházet očkováním, a společné problémy, s nimiž se potýkají vnitrostátní programy imunizace, by byla na úrovni EU prospěšná koordinovanější opatření a přístupy za účelem předcházení nebo omezení šíření epidemií a nemocí s přeshraničním rozměrem.

                  (5)

                  Rychlé šíření dezinformací prostřednictvím sociálních médií a hlasitých aktivistů proti očkování přispělo k mylným představám, které vedou k tomu, že veřejnost přesouvá svoji pozornost od přínosů očkování pro jednotlivce a společnost a rizik, která představují přenosné nemoci, a ke zvýšené nedůvěře a obavám z nepodložených nežádoucích účinků. Je zapotřebí opatření k posílení dialogu s občany v zájmu pochopení jejich skutečných obav z očkování či pochybností o něm a v zájmu odpovídající reakce na tyto otázky na základě individuálních potřeb.

                  (6)

                  Ve snaze o dosažení cíle, jímž je zvýšení míry proočkovanosti, hraje klíčovou úlohu zdravotnický personál. Za účelem podpory jejich úsilí by jim měly být v souladu s vnitrostátními doporučeními nabídnuty možnosti dalšího vzdělávání a odborné přípravy v oblasti očkování.

                  (7)

                  Případy, kdy je míra proočkovanosti zdravotnických pracovníků pokládána s ohledem na vnitrostátní doporučení za nedostatečnou, by měly být řešeny s cílem zajistit ochranu těchto pracovníků a jejich pacientů.

                  (8)

                  Rozdíly v očkovacích kalendářích členských států, co se týče doporučení, typu používaných očkovacích látek, počtu podávaných dávek a termínů, zvyšují riziko, že občané, zejména děti, promeškají očkování, když se přemisťují z jednoho členského státu do druhého.

                  (9)

                  Potřeba přiblížit imunizační služby občanům vyžaduje patřičné úsilí, aby se ve společnosti dostaly k těm, kdo jsou nejvíce ohroženi, zejména prostřednictvím komunitních poskytovatelů. Evropské strukturální fondy, především Evropský sociální fond (ESF) a Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR), poskytují členským státům značné příležitosti k posílení odborné přípravy zdravotnických pracovníků v souvislosti s očkovacími látkami a ke zvýšení kapacit infrastruktury zdravotnictví v oblasti očkování.

                  (10)

                  Demografické změny, mobilita lidí, změna klimatu a klesající imunita přispívají k epidemiologickým posunům zátěže, kterou představují nemoci, jimž lze předcházet očkováním, což vyžaduje programy očkování uplatňující přístup, který se nezaměřuje jen na dětství, ale zohledňuje celý život. Cílem tohoto přístupu je zajistit odpovídající celoživotní ochranu a přispět ke zdravému životu a zdravému stárnutí a také k udržitelnosti systémů zdravotní péče.

                  (11)

                  Nedostatek očkovacích látek má přímé důsledky pro plnění a provádění vnitrostátních programů očkování; členské státy se potýkají s různými narušeními dodávek očkovacích látek, výrobní kapacity v EU jsou i nadále omezené a přetrvávají potíže při přeshraničním sdílení očkovacích látek, zatímco chybějící koordinované prognostické plánování přispívá k nejistotě v oblasti poptávky. V tomto kontextu zůstávají Evropská unie a její občané v případě propuknutí epidemie přenosných nemocí ohroženi.

                  (12)

                  Potřeba dosáhnout rychlého pokroku ve výzkumu a vývoji nových očkovacích látek a zlepšit nebo přizpůsobit stávající očkovací látky vyžaduje inovativní partnerství a platformy, odborné poznatky na vysoké úrovni a silnější vazby mezi obory a odvětvími a také investice do sociálního a behaviorálního vědeckého výzkumu za účelem lepšího pochopení kontextově specifických faktorů, které jsou určující pro vznik postojů váhavých vůči očkování.

                  (13)

                  V závěrech Rady o očkování jako účinném nástroji v oblasti veřejného zdraví (1) již byly určeny některé z těchto hlavních problémů a další postupy a členské státy a Komise byly vyzvány, aby rozvíjely společná opatření na sdílení osvědčených postupů v oblasti politik očkování.

                  (14)

                  Závěry Rady o imunizaci dětí (2) vyzývají zvlášť ke zlepšování imunizačních registrů a informačních systémů s cílem dosáhnout zlepšení i v oblasti monitorování programů očkování a usnadnit výměnu informací mezi poskytovateli služeb v oblasti očkování.

                  (15)

                  Sdělení Komise o provádění strategie pro jednotný digitální trh (3) a sdělení Komise o akčním plánu pro elektronické zdravotnictví na období 2012–2020 (4) připomenula význam programu digitálního zdraví a potřebu stanovit jako prioritu vývoj řešení založených na elektronickém zdravotnictví a datech velkého objemu. Tyto iniciativy podporuje sdělení Komise o usnadnění digitální transformace v oblasti zdravotnictví a péče na jednotném digitálním trhu (5) za účelem zajištění moderních a udržitelných modelů zdravotní péče a také posílení postavení občanů a zdravotnických pracovníků.

                  (16)

                  Směrnice 2000/54/ES (6) o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí biologickým činitelům při práci stanoví minimální požadavky k zajištění ochrany zaměstnanců, včetně potřeby nabízet očkovací látky těm, kteří dřív nebyli imunizováni, a směrnice Rady 2010/32/EU (7), kterou se provádí Rámcová dohoda o prevenci poranění ostrými předměty v nemocnicích a ostatních zdravotnických zařízeních, uzavřená mezi HOSPEEM a EPSU, předpokládá, že pokud hodnocení rizik odhalí existenci rizika pro bezpečnost a zdraví zaměstnanců v důsledku jejich expozice biologickým činitelům, proti kterým existují účinné očkovací látky, mělo by být zaměstnancům nabídnuto očkování.

                  (17)

                  Rozhodnutí 1082/2013/EU (8) o vážných přeshraničních zdravotních hrozbách poskytuje základ pro vytvoření dobrovolného mechanismu předběžného nákupu lékařských protiopatření pro vážné přeshraniční zdravotní hrozby.

                  (18)

                  V závěrech Rady o společných hodnotách a zásadách ve zdravotních systémech Evropské unie (9) se potvrzují zásady a základní hodnoty, jimiž jsou všeobecnost, přístup ke kvalitní péči, rovnost a solidarita, které mají prvořadý význam pro zajištění rovnosti přístupu ke službám v oblasti očkování bez ohledu na věk, sociální postavení nebo zeměpisné místo, v souladu s vnitrostátními a regionálními programy imunizace.

                  (19)

                  V nařízení (ES) č. 851/2004 (10) se Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) zmocňuje, aby podporovalo prevenci a kontrolu přenosných nemocí a napomáhalo výměně osvědčených postupů a zkušeností týkajících se programů očkování. Středisko ECDC kromě toho koordinuje sběr, ověřování, analýzu a šíření údajů na úrovni EU, včetně údajů o očkovacích strategiích.

                  (20)

                  Směrnice 2001/83/ES (11) o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků a nařízení (ES) č. 726/2004 (12) o zřízení Evropské agentury pro léčivé přípravky poskytují regulačním orgánům zmocnění podporovat a chránit veřejné zdraví udělováním povolení k používání bezpečných a účinných očkovacích látek a průběžným posuzováním jejich profilu prospěšnosti a rizika po udělení registrace.

                  (21)

                  Akční plán Komise „Jedno zdraví“ (13) podporuje členské státy EU v jejich boji proti antimikrobiální rezistenci (AMR) a vyzývá k zefektivnění způsobů registrace nových antibakteriálních látek a k podpoře výzkumu a vývoje nových očkovacích látek pro patogeny spojené s antimikrobiální rezistencí.

                  (22)

                  Návrh usnesení Evropského parlamentu ze dne 19. dubna 2018 o váhavosti vůči očkování a poklesu proočkovanosti v Evropě (14) vyzývá členské státy, aby zajistily dostatečné očkování zdravotnického personálu, přijaly účinná opatření proti dezinformacím a prováděly opatření na zlepšení přístupu k léčivům. Také vyzývá Komisi, aby usnadnila harmonizovanější harmonogram očkování v celé EU.

                  (23)

                  Cílem akčního plánu Komise pro boj proti šíření falešných zpráv a dezinformací na internetu je přispět k vypracování strategie na úrovni EU, jak potírat šíření dezinformací, a sdělení Komise o boji proti dezinformacím (15) se zabývá problémy, které se v souvislosti s šířením dezinformací týkají online platforem.

                  (24)

                  Od vzniku Světové aliance pro vakcíny a imunizaci (GAVI) v roce 2000 podpořila Komise jejím prostřednictvím zlepšení přístupu k moderním a důležitým očkovacím látkám v 77 nejchudších zemích. Do roku 2015 bylo poskytnuto 83 milionů EUR jako příspěvek k plné imunizaci 277 milionů dětí v letech 2011–2015 a dalších 200 milionů EUR bylo přislíbeno na období let 2016–2020, kdy je plánována imunizace dalších 300 milionů dětí.

                  (25)

                  Na Světovém zdravotnickém shromáždění v roce 2012 ministři zdravotnictví schválili celosvětový akční plán očkování, aby se zajistilo, že do roku 2020 nebude nikdo, komu by nebyla poskytnuta nezbytná imunizace. V roce 2014 přijal Evropský regionální výbor Světové zdravotnické organizace (WHO) evropský akční plán očkování na období 2015–2020.

                  (26)

                  Cíl č. 3 Agendy pro udržitelný rozvoj (16)– „Zajistit zdravý život a zvyšovat jeho kvalitu pro všechny v jakémkoliv věku“ – zdůrazňuje význam očkovacích látek pro ochranu lidí před nemocemi. Prostřednictvím Evropského konsensu o rozvoji „Náš svět, naše důstojnost, naše budoucnost“ (17) EU a její členské státy dále znovu potvrzují své odhodlání chránit právo každého člověka na nejvyšší dosažitelnou úroveň tělesného a duševního zdraví, mimo jiné poskytováním pomoci na zajištění přístupu k cenově dostupným základním lékům a očkovacím látkám pro všechny.

                  (27)

                  Společná akce v oblasti vakcinace spolufinancovaná třetím programem činnosti Unie v oblasti zdraví (18) zahájená v roce 2018 se má zaměřit na sdílení osvědčených postupů ve vnitrostátních politikách očkování a stanovení technických požadavků na elektronické informační systémy pro imunizaci, prognózy očkovacích látek, určení priorit výzkumu a vývoje očkovacích látek a výzkum za účelem řešení váhavosti vůči očkování.

                  (28)

                  Opatření předložená v tomto doporučení mají za cíl zvýšit bezpečnost veřejného zdraví, snížit nerovnosti mezi členskými státy a zvýšit bezpečnost dodávek očkovacích látek na vnitřním trhu. Doplňují a posilují vnitrostátní politiky a opatření ve všech členských státech a zároveň zohledňují jejich různé výchozí body pro politiky imunizace, institucionální uspořádání, regionální rozdíly a kapacity zdravotní péče.

                  (29)

                  Toto doporučení je v souladu se zásadou subsidiarity a proporcionality,

            DOPORUČUJE ČLENSKÝM STÁTŮM:

                  1.

                  Vypracovat a provádět vnitrostátní nebo případně regionální plány očkování zaměřené na zvýšení proočkovanosti s cílem dosáhnout do roku 2020 cílů a úkolů Evropského akčního plánu očkování WHO. Tyto plány by mohly obsahovat například ustanovení týkající se udržitelného financování a dodávek očkovacích látek, přístupu k očkování zohledňujícího celý život, kapacit pro reakci na mimořádné situace a komunikačních a propagačních činností.

                  2.

                  Usilovat o to, aby bylo do roku 2020 dosaženo 95 % míry proočkovanosti zejména v případě spalniček, a to dvěma dávkami očkovací látky pro cílovou dětskou populaci, a snažit se pokrýt imunitní kapsy ve všech ostatních věkových skupinách s cílem spalničky v EU vymýtit.

                  3.

                  Zavést rutinní kontroly stavu očkování a pravidelné možnosti očkovat v různých fázích života prostřednictvím obvyklých návštěv systému primární zdravotní péče a dalších opatření, například při nástupu do předškolního zařízení nebo do školy, na pracovišti či v pečovatelských zařízeních, v závislosti na vnitrostátních kapacitách.

                  4.

                  Usnadnit přístup k vnitrostátním nebo regionálním službám očkování, a to:

                              a)

                              zjednodušením a rozšířením možností nabízet očkování, využíváním komunitních poskytovatelů a

                              b)

                              zajištěním cílené osvěty pro nejohroženější skupiny, včetně sociálně vyloučených skupin, v zájmu překlenutí nerovností a nedostatků v proočkovanosti.

                  5.

                  Spolupracovat s vysokoškolskými institucemi a příslušnými zúčastněnými subjekty a vybízet je k tomu, aby ve všech odvětvích, kde je to vhodné, zvážily možnost zahrnout do vnitrostátních programů vzdělávání v oblasti zdravotnictví a do veškerých programů dalšího vzdělávání zdravotnických pracovníků odbornou přípravu týkající se nemocí, jimž lze předcházet očkováním, vakcinologie a imunizace a tuto odbornou přípravu posílit, aby byla posílena klíčová úloha institucí a subjektů při dosahování vyšší míry proočkovanosti.
                  Využít příležitosti, které nabízí ESF a EFRR, k podpoře odborné přípravy a rozvoje dovedností zdravotnických pracovníků v oblasti nemocí, jimž lze předcházet očkováním, vakcinologie a imunizace a k posílení kapacit vnitrostátních a regionálních zdravotních infrastruktur v oblasti očkování, včetně elektronických informačních systémů v oblasti imunizace.

                  6.

                  V případě potřeby posílit komunikační činnosti a zvyšování povědomí o přínosech očkování, a to:

                              a)

                              předkládáním vědeckých důkazů formou srozumitelnou pro veřejnost a s využitím různých kontextuálních strategií, kromě jiného například prostřednictvím digitálních nástrojů a partnerství s občanskou společností a s jinými příslušnými zúčastněnými stranami, s cílem zamezit šíření dezinformací;

                              b)

                              prostřednictvím spolupráce s příslušnými aktéry, jako jsou zdravotničtí pracovníci, zúčastněné subjekty v oblasti vzdělávání, sociální partneři a sdělovací prostředky jakožto šiřitelé informací, zaměřené na boj proti nevšímavosti a na zvyšování důvěry v imunizaci, a pomocí odborné přípravy nabízené těmto aktérům.

                  7.

                  Prozkoumat možnost rozvíjení kapacity zdravotnictví a zdravotnických zařízení získávat elektronické informace o stavu očkování občanů, například na základě informačních systémů vybavených funkcemi připomínání, zachycujících aktuální údaje o proočkovanosti ve všech věkových skupinách a umožňujících propojení a výměnu údajů mezi systémy zdravotní péče.

                  8.

                  V případě potřeby zvýšit podporu výzkumu a inovací týkajících se očkovacích látek, aby byly k dispozici dostatečné zdroje pro rychlý vývoj nových nebo zdokonalených očkovacích látek, a usnadnit využití výzkumu týkajícího se očkovacích látek, aby vnitrostátní nebo regionální programy a politiky očkování více vycházely z nejnovějších poznatků.

            VÍTÁ ZÁMĚR KOMISE UČINIT V ÚZKÉ SPOLUPRÁCI S ČLENSKÝMI STÁTY TATO OPATŘENÍ:

                  9.

                  Usilovat o vytvoření evropského systému sdílení informací o očkování (EVIS) koordinovaného střediskem ECDC s cílem:

                              a)

                              společně s vnitrostátními orgány v oblasti veřejného zdraví

                                          i)

                                          prozkoumat, zda je proveditelné vypracovat do roku 2020 pokyny pro základní očkovací kalendář EU, při zohlednění doporučení WHO pro běžnou imunizaci, za účelem zlepšení kompatibility vnitrostátních kalendářů a podpory rovnosti v oblasti ochrany zdraví občanů Unie, jakož i proveditelnost vytvoření společného očkovacího průkazu;

                                          ii)

                                          posílit soulad, transparentnost a metodiky v posuzování vnitrostátních a regionálních plánů očkování sdílením vědeckých důkazů a nástrojů s podporou vnitrostátních technických poradních skupin pro imunizaci (NITAG);

                                          iii)

                                          ve spolupráci s WHO navrhnout metodiky a pokyny EU ohledně požadavků na údaje v zájmu lepšího monitorování míry proočkovanosti ve všech věkových skupinách, včetně zdravotnických pracovníků, a shromažďovat a sdílet tyto údaje na úrovni EU;

                              b)

                              s podporou Evropské agentury pro léčivé přípravky zřídit do roku 2019 evropský portál pro informace o očkování za účelem poskytování objektivních, transparentních a aktualizovaných on-line dokladů o očkování a očkovacích látkách, jejich přínosech a bezpečnosti a o farmakovigilančním procesu;

                              c)

                              bojovat proti dezinformacím o očkovacích látkách na internetu a vytvořit informační nástroje a pokyny založené na důkazech s cílem podpořit členské státy při reakci na váhavost vůči očkování, a to v souladu se sdělením Komise o boji proti dezinformacím na internetu.

                  10.

                  S podporou Evropské agentury pro léčivé přípravky a ve spolupráci se střediskem ECDC soustavně sledovat přínosy a rizika očkovacích látek a očkování na úrovni EU, mimo jiné prostřednictvím poregistračních studií bezpečnosti.

                  11.

                  Usilovat o vývoj metodik a posílit kapacity pro hodnocení relativní účinnosti očkovacích látek a programů očkování.

                  12.

                  Posílit účinné uplatňování pravidel Unie pro ochranu zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí biologickým činitelům při práci podle ustanovení směrnice 2000/54/ES a směrnice Rady 2010/32/EU, při zohlednění pravomocí členských států, zejména podporou soustavného vzdělávání zdravotnických pracovníků, monitorováním jejich stavu imunizace a v případě potřeby aktivním nabízením očkování za účelem zajištění náležité úrovně bezpečnosti pacientů a zdravotnických pracovníků.

                  13.

                  Poskytovat důkazy a údaje, kromě jiného i prostřednictvím Evropské sítě škol (European Schoolnet), s cílem podpořit úsilí členských států o posílení aspektů týkajících se vakcinologie a imunizace v jejich vnitrostátních zdravotnických učebních osnovách a v postgraduálním vzdělávání.

                  14.

                  Usilovat o posílení dodávek očkovacích látek a zmírnění rizik jejich nedostatku:

                              a)

                              posouzením vytvoření virtuálního evropského datového skladu sdružujícího informace o potřebách a případně i disponibilních zásobách očkovacích látek s cílem usnadnit dobrovolnou výměnu informací o dostupných zásobách, případných přebytcích a celosvětovém nedostatku základních očkovacích látek;

                              b)

                              zvážením vypracování koncepce mechanismu pro výměnu zásob očkovacích látek z jednoho členského státu do druhého v případě propuknutí epidemie, který by zlepšil propojení mezi nabídkou očkovacích látek a poptávkou po nich;

                              c)

                              posouzením proveditelnosti vytváření fyzických zásob a zahájení dialogu se společnostmi vyrábějícími očkovací látky o mechanismu na podporu vytváření zásob a dostupnosti očkovacích látek v případě propuknutí epidemie s přihlédnutím k celosvětovému nedostatku základních očkovacích látek;

                              d)

                              posouzením možností zvýšení výrobní kapacity v EU při zajištění kontinuity dodávek a rozmanitosti dodavatelů, a to ve spolupráci se zúčastněnými stranami, a zejména s odvětvím výroby očkovacích látek, které hraje při dosažení těchto cílů zásadní úlohu;

                              e)

                              využitím možností společného zadávání veřejných zakázek na očkovací látky nebo antitoxiny, které by se využily při pandemiích, neočekávaných epidemiích a v případě nízké poptávky po očkovacích látkách (malý počet případů nebo velmi specifické populace, které mají být proočkovány);

                              f)

                              podporou sítě úředních kontrolních laboratoří EU pro léčivé přípravky a jejich práce v zájmu zajištění vysoké kvality očkovacích látek uváděných na trh EU;

                              g)

                              monitorováním dodržování povinnosti zajistit nepřetržité dodávky léčivých přípravků uložené držitelům rozhodnutí o registraci (článek 81 směrnice 2001/83/ES) a prozkoumáním způsobů, jak dodržování této povinnosti posílit;

                              h)

                              posouzením – spolu s Evropskou agenturou pro léčivé přípravky – možností podpory včasného dialogu se subjekty zabývajícími se vývojem, vnitrostátními tvůrci politik a regulátory za účelem podpory registrace inovativních očkovacích látek, a to i pro nové zdravotní hrozby;

                  15.

                  Zvýšit efektivnost a účinnost unijního a vnitrostátního financování výzkumu a vývoje očkovacích látek snahou o:

                              a)

                              posílení stávajících a vytvoření nových partnerství a výzkumných infrastruktur, mimo jiné i pro klinická hodnocení;

                              b)

                              nalezení konsenzu, pokud jde o nenaplněné potřeby populace a dohodnuté priority v oblasti očkovacích látek, který bude možné použít při utváření budoucích programů financování výzkumu týkajícího se očkovacích látek na vnitrostátní úrovni i na úrovni EU, včetně využití výhod koalice pro inovace v připravenosti na epidemie (CEPI) a Globální spolupráce ve výzkumu připravenosti na infekční onemocnění (GloPID-R);

                              c)

                              zvážení možnosti investování do behaviorálního a sociálního vědeckého výzkumu rozhodujících faktorů váhavosti vůči očkování v různých podskupinách populace a zdravotnických pracovníků.

            VÍTÁ ZÁMĚR KOMISE:

                  16.

                  Zabývat se otázkami nedostatečné proočkovanosti způsobené přeshraničním pohybem osob v EU a prozkoumat možná řešení, včetně posouzení proveditelnosti vývoje společného očkovacího průkazu/pasu pro občany EU, (který by zohledňoval případné rozdíly ve vnitrostátních očkovacích kalendářích a) který by byl kompatibilní s elektronickými informačními systémy pro imunizaci a uznávaný pro přeshraniční použití, aniž by to vedlo ke zdvojování práce na vnitrostátní úrovni.

                  17.

                  Stanovit si za cíl vypracovávání pravidelné zprávy o stavu důvěry v očkování v EU, například v kontextu procesu Zdravotní stav v EU, za účelem monitorování postojů k očkování. Na základě této zprávy a s přihlédnutím k související činnosti WHO předložit pokyny, které mohou podpořit členské státy v postupu proti váhavosti vůči očkování.

                  18.

                  Svolat koalici pro očkování a propojit tak evropská sdružení zdravotnických pracovníků s příslušnými sdruženími studentů v dané oblasti s cílem přijmout závazek poskytovat veřejnosti přesné informace, vyvracet mýty a vyměňovat si osvědčené postupy.

                  19.

                  Posílit dopad každoročního evropského týdne imunizace uspořádáním iniciativy EU pro informovanost veřejnosti a podporou činností jednotlivých členských států.

                  20.

                  Určit překážky bránící přístupu k očkování a podpořit intervence, které mají za cíl zlepšit přístup k očkování pro znevýhodněné a sociálně vyloučené skupiny, mimo jiné i podporou zdravotnických mediátorů a komunitních sítí na místní úrovni v souladu s vnitrostátními doporučeními.

                  21.

                  Zpracovat pokyny k překonání právních a technických překážek, které brání interoperabilitě vnitrostátních informačních systémů pro imunizaci, s náležitým zohledněním pravidel ochrany osobních údajů, jak je stanoveno ve sdělení Komise o usnadnění digitální transformace v oblasti zdravotnictví a péče na jednotném digitálním trhu; posílení postavení občanů a budování zdravější společnosti.

                  22.

                  Pokračovat v podpoře výzkumu a inovací pomocí rámcových programů EU pro výzkum a inovace za účelem vývoje nových bezpečných a účinných očkovacích látek a optimalizace stávajících očkovacích látek.

                  23.

                  Posílit stávající partnerství a spolupráci s mezinárodními subjekty a iniciativami jako WHO a její Strategická poradní skupina odborníků pro imunizaci (SAGE), Evropská technická poradní skupina odborníků pro imunizaci (ETAGE), postupy iniciativy a agendy pro celosvětovou zdravotní bezpečnost (iniciativa pro celosvětovou zdravotní bezpečnost, agenda celosvětové zdravotní bezpečnosti), UNICEF a iniciativy v oblasti financování a výzkumu, jako jsou GAVI (Světová aliance pro vakcíny a imunizaci), CEPI (koalice pro inovace v připravenosti na epidemie), iniciativa GloPID-R (Globální spolupráce ve výzkumu připravenosti na infekční onemocnění) a JPIAMR (iniciativa společného plánování výzkumu antimikrobiální rezistence).

                  24.

                  Pravidelně podávat zprávy o pokroku v provádění tohoto doporučení na základě údajů dohodnutých s členskými státy a na základě informací z jiných příslušných zdrojů.

         V Bruselu dne 7. prosince 2018.

               Za Radu

               předsedkyně

            B. HARTINGER-KLEIN

         (1)  Závěry Rady o očkování jako účinném nástroji v oblasti veřejného zdraví (2014/C 438/04) (Úř. věst. C 438, 6.12.2014, s. 3).

         (2)  Závěry Rady o imunizaci dětí: úspěchy a úkoly v oblasti imunizace dětí v Evropě a další postup (Úř. věst. C 202, 8.7.2011, s. 4).

         (3)  Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o přezkumu v polovině období provádění strategie pro jednotný digitální trh. Propojený jednotný digitální trh pro všechny (COM/2017/0228).

         (4)  Sdělení komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Akční plán pro elektronické zdravotnictví na období 2012–2020 (COM/2012/736).

         (5)  Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o usnadnění digitální transformace v oblasti zdravotnictví a péče na jednotném digitálním trhu; posílení postavení občanů a budování zdravější společnosti, COM(2018) 233.

         (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/54/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí biologickým činitelům při práci (Úř. věst. L 262, 17.10.2000, s. 21).

         (7)  Směrnice Rady 2010/32/EU ze dne 10. května 2010, kterou se provádí Rámcová dohoda o prevenci poranění ostrými předměty v nemocnicích a ostatních zdravotnických zařízeních, uzavřená mezi HOSPEEM a EPSU (Úř. věst. L 134, 1.6.2010, s. 66).

         (8)  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1082/2013/EU ze dne 22. října 2013 o vážných přeshraničních zdravotních hrozbách a o zrušení rozhodnutí č. 2119/98/ES (Úř. věst. L 293, 5.11.2013, s. 1).

         (9)  Závěry Rady o společných hodnotách a zásadách ve zdravotních systémech Evropské unie (Úř. věst. C 146, 22.6.2006, s. 1).

         (10)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 851/2004 ze dne 21. dubna 2004 o zřízení Evropského střediska pro prevenci a kontrolu nemocí (Úř. věst. L 142, 30.4.2004, s. 1).

         (11)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s. 67).

         (12)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 136, 30.4.2004, s. 1).

         (13)  Sdělení Komise o akčním plánu „Jedno zdraví“ za účelem podpory členských států v boji proti antimikrobiální rezistenci (COM(2017)339).

         (14)  Usnesení Evropského parlamentu o váhavosti vůči očkování a poklesu proočkovanosti v Evropě (dosud nezveřejněno v Úředním věstníku).

         (15)  Sdělení Komise Boj proti dezinformacím na internetu: evropský přístup (COM(2018)236).

         (16)  Rezoluce č. 70/1 přijatá Valným shromážděním Organizace spojených národů dne 25. září 2015: „Přeměna našeho světa: Agenda pro udržitelný rozvoj 2030“.

         (17)  Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise – Nový Evropský konsensus o rozvoji „Náš svět, naše důstojnost, naše budoucnost“ (Úř. věst. C 210, 30.6.2017, s. 1).

         (18)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 282/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se zavádí třetí program činnosti Unie v oblasti zdraví (2014–2020) a zrušuje rozhodnutí č. 1350/2007/ES (Úř. věst. L 86, 21.3.2014, s. 1).