				|

		52013PC0803

			Návrh ROZHODNUTÍ RADY o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Evropská rada schválila dne 26. března
2010 návrh Evropské komise zahájit novou strategii pro zaměstnanost a
růst, Evropa 2020[1],
založenou na intenzivnější koordinaci hospodářských politik, která se
zaměří na klíčové oblasti, v nichž je třeba přijmout
opatření za účelem posílení evropského potenciálu pro udržitelný
růst a konkurenceschopnost. Evropská rada za tímto účelem souhlasila
s tím, že stanoví hlavní cíle EU, jimiž se budou řídit opatření
členských států a Unie.
Smlouva o fungování EU stanoví, že
členské státy považují své hospodářské politiky a politiku
zaměstnanosti za věc společného zájmu a koordinují je v rámci
Rady. Ve dvou různých článcích Smlouva stanoví, že Rada přijme
návrh hlavních směrů hospodářských politik členských
států (článek 121) a hlavní zásady politiky zaměstnanosti
(článek 148), a upřesňuje, že hlavní zásady politiky
zaměstnanosti musí být v souladu s hlavními směry hospodářských
politik. S ohledem na tento právní základ jsou hlavní zásady politiky
zaměstnanosti a hlavní směry hospodářských politik
předkládány jako dva různé, ale vzájemně propojené právní
nástroje:
–
doporučení Rady o hlavních směrech
hospodářské politiky členských států a Unie – část I
integrovaných hlavních směrů strategie Evropa 2020,
–
rozhodnutí Rady o hlavních směrech politik
zaměstnanosti členských států – část II integrovaných
hlavních směrů strategie Evropa 2020.
Tyto hlavní zásady a směry prováděné
prostřednictvím výše uvedených právních nástrojů společně
představují integrované hlavní směry pro provádění strategie
Evropa 2020. Hlavní zásady zaměstnanosti byly přijaty dne 21.
října 2010 a podle ustanovení příslušného rozhodnutí mají zůstat
až do roku 2014 nezměněné, aby bylo možné soustředit se na
jejich provádění.
Všeobecné cíle a priority obsažené ve
směrech politik zaměstnanosti zůstávají v platnosti. Podle
čl. 148 odst. 2 musí jejich platnost pro rok 2014 potvrdit
rozhodnutí Rady po konzultaci s Evropským parlamentem, Evropským hospodářským
a sociálním výborem, Výborem regionů a Výborem pro zaměstnanost.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
nepoužije se
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Úř. věst. L 308, 24.11.2010, s. 46.
2013/0392 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTÍ RADY
o hlavních směrech politik
zaměstnanosti členských států
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 148 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[3],

s ohledem na stanovisko Výboru regionů[4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Smlouva o fungování Evropské
unie ve svém článku 145 stanoví, že členské státy a Unie pracují na
rozvoji koordinované strategie zaměstnanosti a zejména na podpoře
kvalifikace, vzdělání a přizpůsobivosti pracovníků a
schopnosti trhů práce reagovat na hospodářské změny, aby dosáhly
cílů vymezených v článku 3 Smlouvy o Evropské unii.
(2)       Strategie Evropa 2020,
navržená Komisí, umožňuje Unii nasměrovat své hospodářství k
inteligentnímu a udržitelnému růstu podporujícímu začlenění a
doprovázenému vysokou úrovní zaměstnanosti, produktivity a sociální
soudržnosti. Pět hlavních cílů, které jsou uvedeny v příslušných
hlavních směrech, představuje společné cíle, jimiž se řídí
opatření členských států, a zohledňuje příslušnou
výchozí situaci a podmínky v jednotlivých členských státech, jakož i
situaci a podmínky v Unii. Vedoucí úlohu při realizaci cílů
zaměstnanosti a pracovního trhu této nové strategie má Evropská strategie
zaměstnanosti.
(3)       Integrované hlavní směry
jsou v souladu se závěry Evropské rady ze dne 17. června 2010.
Členským státům poskytují jasná vodítka, pokud jde o definování
národních programů reforem a provádění reforem. Hlavní směry
politik zaměstnanosti by měly být základem pro veškerá
doporučení, která může Rada adresovat členským státům na
základě čl. 148 odst. 4 Smlouvy o fungování EU, stejně jako pro
doporučení podávaná konkrétním členským státům na základě
čl. 121 odst. 2 Smlouvy o fungování EU. Hlavní směry politik
zaměstnanosti by měly být rovněž podkladem pro přípravu
společné zprávy o zaměstnanosti, kterou Rada a Komise zasílají
každoročně Evropské radě.
(4)       Posouzení předloh národních
programů reforem členských států, které je součástí
společné zprávy o zaměstnanosti přijatého Radou dne 28. února
2013, ukazuje, že členské státy by měly nadále vyvíjet co
největší úsilí při řešení těchto priorit: zvyšování
účasti na trhu práce a snižování strukturální nezaměstnanosti, rozvoj
kvalifikovaných pracovních sil, které budou odpovídat na potřeby trhu
práce a podpora kvality pracovních míst a celoživotního učení, zvyšování
účinnosti systémů vzdělávání a odborné přípravy na všech
úrovních a zvyšování účasti na terciárním vzdělávání, podpora
sociálního začleňování a boj proti chudobě.
(5)       Hlavní směry politik
zaměstnanosti přijaté v roce 2010 by měly zůstat až do roku
2014 stabilní, aby bylo možné se zaměřit na jejich provádění. Až
do konce roku 2014 by možnosti jejich aktualizace měly být nadále
přísně omezeny. V letech 2011, 2012 a 2013 zůstaly hlavní
směry politik zaměstnanosti beze změn. Beze změn by
měly zůstat i v roce 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Hlavní směry politik zaměstnanosti
členských států, které jsou stanoveny v příloze rozhodnutí Rady
ze dne 21. října 2010 o hlavních směrech politik zaměstnanosti
členských států[5],
jsou platné i pro rok 2014 a členské státy k nim budou ve svých
politikách zaměstnanosti přihlížet.
Článek 2
Toto rozhodnutí
je určeno členským státům.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               KOM(2010) 2020, 3.3.2010.
[2]               Úř. věst. C …, …, s. … .
[3]               Úř. věst. C …, …, s. … .
[4]               Úř. věst. C …, …, s. … .
[5]               Rozhodnutí Rady 2010/707/EU ze dne 21. října 2010 o
hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (Úř. věst. L 308, 24.11.2010, s.
46).


				|

		52013PC0208

			Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie v Mezinárodní námořní organizaci (IMO) k přijetí některých předpisů a souvisejících změn úmluv /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Tento návrh Komise se týká přijetí postoje Unie
v jednotlivých orgánech IMO, pokud jde o:
a)           přijetí předpisu k provádění
nástrojů IMO (dále jen „předpis III“);
b)           přijetí předpisu IMO týkajícího se
uznaných subjektů (dále jen „předpis RO“);
c)           přijetí změn určitých mezinárodních
úmluv a
d)           přijetí těchto změn v souladu
s příslušnými ustanoveními dotčených úmluv.
1.1.        Předpis III
Navrhovaný předpis III si klade za cíl posílit
celosvětovou námořní bezpečnost a ochranu mořského prostředí a pomoci
státům při provádění těchto nástrojů:
·
Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na
moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974), a jejího protokolu
z roku 1988;
·
Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí
z roku 1973, pozměněné protokoly z roku 1978 a 1997 k této
úmluvě, v platném znění (MARPOL 73/78);
·
Úmluvy o mezinárodních pravidlech pro zabránění
srážkám na moři z roku 1972 v platném znění (COLREG 1972);
·
Mezinárodní úmluvy o nákladové značce
z roku 1966 (LL 1966) a jejího protokol z roku 1988;
·
Mezinárodní úmluvy o normách výcviku, kvalifikace
a strážní služby námořníků z roku 1978 v platném znění (STCW) a
·
Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí (TONNAGE
1969).
Předpis obsahuje závazná ustanovení i
doporučení zaměřená na ty aspekty, které jsou považovány za nezbytné k tomu,
aby smluvní strany plně a úplně provedly ustanovení platných mezinárodních
nástrojů, jimiž jsou vázány. Týká se těchto oblastí:
·
pokud jde o státy vlajky, pobřežní státy a přístavní
státy: všeobecných ustanovení o prováděcí strategii, oblastí působnosti,
počátečních opatření, sdělování informací, vedení záznamů a zlepšování;
·
pokud jde o státy vlajky: provádění, svěření
pravomocí, vymáhání, inspektorů států vlajky, vyšetřování státu vlajky, hodnocení
a přezkumu;
·
pokud jde o pobřežní státy: provádění, vymáhání,
hodnocení a přezkumu;
·
pokud jde o přístavní státy: provádění, vymáhání,
hodnocení a přezkumu.
1.2.        Předpis RO
Cílem navrhovaného předpisu RO je poskytnout
státům vlajky normu pro posuzování uznaných subjektů a udělování oprávnění
těmto subjektům a rovněž mechanismy pro důsledný, účinný a efektivní
dohled nad uznanými subjekty, jakož i vyjasnit povinnosti subjektů, jimž
bylo uděleno oprávnění jako uznaným subjektům a oblast působnosti tohoto
oprávnění.
To se týká těchto nástrojů:
·
Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na
moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974);
·
protokolu z roku 1978 vztahujícího se k Mezinárodní
úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973;
·
protokolu z roku 1988 k Mezinárodní
úmluvě o nákladové značce z roku 1966.
Předpis se vztahuje na všechny subjekty, jejichž
uznání stát vlajky zvažuje nebo které byly státem vlajky uznány jako oprávněné vydávat
jeho jménem zákonná osvědčení a poskytovat služby v rámci povinných
nástrojů IMO a vnitrostátních právních předpisů, a na všechny státy vlajky,
které mají v úmyslu toto uznání udělit.
Předpis obsahuje povinná ustanovení, pokud jde
o svěření pravomoci a sdělování informací, a zavádí:
·
povinné požadavky, které má určitý subjekt plnit,
aby jej stát vlajky uznal;
·
povinné požadavky, které má uznaný subjekt splnit
při vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb jménem států vlajky,
jež mu udělují oprávnění;
·
povinné požadavky, jež by státy vlajky měly dodržovat
při udělování oprávnění uznanému subjektu;
·
pokyny pro dohled států vlajky nad uznanými subjekty.
1.3.        Přijetí předpisů
1.3.1.     Přijetí předpisu III
Předpis III, který byl nyní schválen Výborem
pro ochranu mořského prostředí zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (MEPC
64, říjen 2012) a Výborem pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO
na jeho 91. zasedání (MSC 91, listopad 2012), by měl být přijat shromážděním
IMO na jeho 28. zasedání v prosinci 2013.
1.3.2.     Přijetí předpisu RO
Předpis RO, který byl schválen Výborem pro
ochranu mořského prostředí zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (říjen
2012) a Výborem pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO na jeho 91.
zasedání (listopad 2012), by měl být přijat těmito výbory v květnu a červnu
2013, na jejich 65. respektive 92. zasedání.
1.4.        Změny příslušných
mezinárodních úmluv
1.4.1.     Přijetí změn vztahujících se
k předpisu III
Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený
v rámci IMO na svém 64. zasedání schválil změny protokolů z roku 1978
a 1997 vztahujících se k úmluvě MARPOL s cílem učinit předpis
III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Výbor
by měl tyto změny přijmout na svém 66. zasedání v roce 2014.
Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci
IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluvy SOLAS a rovněž protokolu
z roku 1988 vztahujícího se k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit
předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu
vlajky. Na svém 92. zasedání, které se má konat v červnu 2013, by výbor
měl za stejným účelem schválit změny úmluvy STCW. Výbor by měl přijmout změny
uvedené v tomto odstavci na svém 93. zasedání v roce 2014.
Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci
IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluv LL, COLREG a Tonnage a
postoupil je ke zvážení a přijetí na 28. zasedání s cílem učinit výše
uvedený předpis povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu
vlajky.
1.4.2.     Přijetí změn vztahujících se
k předpisu RO
Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený
v rámci IMO na svém 64. zasedání schválil změny protokolu z roku 1978
vztahujícího se k úmluvě MARPOL s cílem učinit předpis RO povinným.
Výbor by tyto změny měl přijmout na svém 65. zasedání, které se má konat
v květnu 2013.
Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci
IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku
1988 vztahujícího se k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit předpis
RO povinným. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 92. zasedání.
1.4.3.     Přijetí smluvními stranami a vstup
v platnost. Výhrady.
Jakmile budou změny výše uvedených úmluv
schváleny a přijaty příslušným výborem nebo případně shromážděním IMO,
budou předloženy příslušným smluvním stranám, aby vyjádřily svůj souhlas
s tím, že budou vázány výše uvedenými změnami, a to buď mlčky, nebo
výslovně, podle příslušných ustanovení každé úmluvy.
Žádná z výše uvedených úmluv neobsahuje ustanovení,
která by vyloučila formulaci výhrad, pokud jde o změny.
1.4.4.     Souhrnná tabulka
Pro snadnější orientaci je níže uvedena
souhrnná tabulka akcí popsaných v předchozím pododdílu:
 Předpis nebo úmluva || Schválení || Předpokládané přijetí || Typ přijetí smluvními stranami || Doba oběhu || Předpokládané přijetí smluvními stranami || Předpokládaný vstup změn v platnost
 Předpis III || MEPC[1]64, říjen 2012 MSC[2]91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 Úmluva o nákladové značce 1966   (předpis III)   || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || Jednomyslně a mlčky, nebo || 3 roky   || 1. 1. 2017 || 1. 1. 2018[3]
 2/3 většina a výslovně || V závislosti na dosažení dostatku výslovných přijetí ||   || Ke dni následujícímu 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí
 Úmluva o vyměřování lodí 1969 (předpis III)   || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || Jednomyslně a mlčky, nebo || 2 roky || 1. 1. 2016 || 1. 1. 2017[4]
 2/3 většina a výslovně || V závislosti na dosažení dostatku výslovných přijetí ||   || Ke dni následujícímu 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí
 Pravidla pro zabránění srážkám na moři (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || 2/3 většina Mlčky || 18 měsíců || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016
 Předpis RO || MEPC64, říjen 2012 MSC91, listopad 2012 || MEPC65, květen 2013 MSC92, červen 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 Protokol k úmluvě MARPOL z roku 1978 (předpis RO)   || MEPC64, říjen 2012 || MEPC65, květen 2013 || 2/3 většina Mlčky || ≥10 měsíců || 1. 4. 2014 || 1. 10. 2014
 Úmluva SOLAS a protokol k úmluvě o nákladové značce z roku 1988 (předpis RO) || MSC91, listopad 2012 || MSC92, červen 2013 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2014 || 1. 1. 2015
 Protokoly k úmluvě MARPOL z let 1978 a 1997 (předpis III)   || MEPC64, říjen 2012 || MEPC66, březen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥10 měsíců || 1. 2. 2015[5] || 1. 8. 2015[6]
 Úmluva SOLAS a protokol k úmluvě o nákladové značce z roku 1988 (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || MSC93, květen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016
 Úmluva STCW a část A předpisu STCW (předpis III) || MSC92, červen 2013 || MSC93, květen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016
1.5.        Příslušné právní předpisy EU
1.5.1.     Směrnice 2009/15/ES
Směrnice Evropského parlamentu a Rady
2009/15/ES, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty
pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti
námořní správy[7]
(dále jen „směrnice“) zrušila a částečně nahradila směrnici Rady 94/57/ES
ze dne 22. listopadu 1994, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro
subjekty pověřené inspekcemi lodí a prohlídkami lodí a pro
související činnosti námořní správy[8].
Směrnice upravuje vztah mezi členskými státy
a uznanými subjekty, kterým členské státy udělují oprávnění k vykonávání
zákonných úkolů jejich jménem.
1.5.2.     Nařízení č. 391/2009
Nařízení Evropského parlamentu a Rady
(ES) č. 391/2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty
pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí[9]
(dále jen „nařízení“) upravilo a nahradilo systém, který předtím směrnice
Rady 94/57/ES stanovila pro uznávání a posuzování klasifikačních
společností.
Nařízení stanoví řadu kritérií a povinností,
jež musí subjekt splnit, aby získal a následně si udržel uznání EU. Tyto
požadavky se týkají zákonných i klasifikačních činností a jsou stanoveny[10] v čl. 8 odst. 4, v článcích
9, 10 a 11, jakož i v příloze I nařízení.
Požadavky, které stanoví nařízení, mají
konkrétní cíl zvýšit bezpečnost všech lodí ve třídě příslušných uznaných
subjektů[11]
a zabránit znečišťování z těchto lodí. Jsou formulovány obecně
a nečiní žádné rozdíly na základě vlajky.
Nařízení také upravuje proces udělování
a zrušení uznání EU, stanoví pravidelné posuzování uznaných subjektů
Komisí a systém sankcí v případě nedodržení požadavků.
1.5.3.     Směrnice 2009/21/ES
Směrnice 2009/21/ES o souladu s požadavky
na stát vlajky[12],
která byla rovněž součástí třetího balíčku pro námořní bezpečnost, stanoví řadu
povinností pro členské státy jako státy vlajky. Jedná se zejména o povinnost členských
států přijmout nezbytná opatření k tomu, aby jejich správy byly alespoň
jednou za sedm let podrobeny auditu IMO. Toto ustanovení se ovšem použije „do
17. června 2017 nebo dříve, jak stanoví Komise regulativním postupem podle čl. 10
odst. 2, pokud vstoupí v platnost povinný režim auditu členského státu IMO.“
1.5.4.     Směrnice 2008/106/ES
Směrnice 2008/106/ES o minimální úrovni
výcviku námořníků[13]
stanoví kromě jiného minimální úroveň výcviku námořníků v Unii na
základě norem výcviku obsažených v úmluvě STCW a v souvisejících
pokynech k STCW, jakož i úpravu minimálních dob odpočinku pro členy
strážní služby v souladu s touto úmluvou.
Směrnice 2008/106/ES rovněž stanoví řadu
konkrétních povinností pro členské státy jako státy vlajky a státy
přístavu, jako např.: a) postupy a společná kritéria, na jejichž základě
členské státy uznávají průkazy způsobilosti vydané třetími zeměmi, vycházející
z norem pro výcvik a vydávání průkazů způsobilosti dohodnutých
v rámci úmluvy STCW; b) kritéria týkající se kontroly zařízení námořního
výcviku, výcvikových programů a kurzů; c) ustanovení pro kontrolu plavidel
přístavními orgány a státní přístavní inspekci; d) ustanovení týkající se vymáhání
opatření členskými státy, včetně předcházení podvodným praktikám a systému
sankcí.
1.6.        Pravomoci EU
Vzhledem k příslušným právním předpisům
EU uvedeným výše má Komise za to, že přijetí navrhovaného předpisu III a navrhovaného
předpisu RO, jakož i změny úmluv uvedené výše v oddílech 1.1 a 1.2 spadají
do výlučné pravomoci EU, kterou má Unie podle čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie,
pokud přijetí příslušných mezinárodních nástrojů může ovlivnit společná
pravidla či změnit jejich působnost. V tomto ohledu:
1.           navrhovaný předpis III má
nahradit rezoluci A.973(24), která obsahuje stávající předpis k provádění povinných
nástrojů IMO, jenž zase nahradil rezoluci A.847(20)
shromáždění IMO, kterou jsou členské státy povinny
uplatňovat z titulu čl. 3 odst. 1 směrnice 2009/15/ES.
2.           Záležitosti, jichž se týká
předpis RO, vyčerpávajícím způsobem upravuje výše uvedená směrnice a nařízení
(ES) č. 391/2009, ať již přímo, nebo odkazem na řadu rezolucí IMO.
3.           První pododstavec čl. 7 odst.
2 směrnice 2009/15/ES stanoví: „Po přijetí nových nástrojů nebo protokolů
k mezinárodním úmluvám podle čl. 2 písm. d) rozhodne Rada na návrh Komise
o podrobném plánu ratifikace těchto nových právních nástrojů nebo protokolů,
přičemž zohlední parlamentní postupy členských států, jakož i příslušné postupy
v rámci IMO a zajišťuje jejich jednotné a současné používání
v členských státech.“
4.           Pojem „mezinárodní úmluvy“ je
definován ve směrnici 2009/15/ES (čl. 2 písm. d) i v nařízení (ES) č.
391/2009 (čl. 2 písm. b)) v tom smyslu, že zahrnuje úmluvu SOLAS, MARPOL
a úmluvu o nákladové značce, včetně protokolů a změn těchto úmluv
a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech,
v platném znění.
5.           Povinnosti, které přísluší
členským státům jako státům vlajky a státům přístavu podle úmluvy STCW, vyčerpávajícím
způsobem upravuje směrnice 2008/106/ES.
Ačkoliv Unie není členem IMO, nejsou členské
státy podle dobře konsolidované judikatury oprávněny brát na sebe závazky,
které by pravděpodobně mohly ovlivnit pravidla EU přijatá k dosažení cílů Smluv,
pokud k tomu nejsou oprávněny prostřednictvím rozhodnutí Rady na návrh
Komise. Potřeba oprávnění se proto vztahuje na veškeré takovéto závazky, a to bez
ohledu na konkrétní předmět dotčených mezinárodních nástrojů.
1.7.        Oblasti, v nichž existuje
rozpor mezi navrhovanými předpisy IMO a právem EU
Komise má za to, že předpisy jsou slučitelné
s právem EU s výjimkou těchto oblastí:
1.7.1.     Navrhovaný předpis III
1.7.1.1.  Osvědčení o třídě a zákonná
osvědčení
Oddíl 16 část 2 předpisu uvádí výčet minimálních
zdrojů a procesů, který musí státy vlajky stanovit za účelem správy
programu bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Podle bodu 1 tohoto
oddílu musí tento výčet obsahovat „správní pokyny pro provádění příslušných
mezinárodních pravidel a předpisů a pro vypracování a šíření veškerých
nezbytných výkladových vnitrostátních předpisů, a to i pokud jde o osvědčení
vydaná klasifikační společností, která je uznána státem vlajky podle ustanovení
pravidla XI-1/1 úmluvy SOLAS, a o to, jaké osvědčení požaduje stát vlajky
k prokázání souladu s požadavky na konstrukci a mechanické
a elektrické vybavení stanovenými v mezinárodní úmluvě, jejíž smluvní
stranou je stát vlajky, nebo s požadavkem vnitrostátních předpisů státu
vlajky.“
Nařízení (ES) č. 391/2009 a směrnice 2009/15/ES
definují dva typy osvědčení, která mohou vydávat klasifikační společnosti – „zákonná
osvědčení“ – což jsou osvědčení vydaná státem vlajky nebo jeho jménem v souladu
s mezinárodními úmluvami, a „osvědčení o třídě”, což jsou doklady vydané
uznaným subjektem, které osvědčují způsobilost lodě k určitému použití
nebo službě v souladu s pravidly a postupy stanovenými a zveřejněnými
zmíněným uznaným subjektem.
V rozporu s těmito ustanoveními
oddíl 16 navrhovaného předpisu III zřejmě považuje veškerá osvědčení vydaná
klasifikačními společnostmi za osvědčení, jež vyžaduje stát vlajky a která
z tohoto důvodu musí nutně splňovat správní pokyny vydaným tímto státem. Toto
je třeba chápat také jako odkaz na to, co se v EU považuje za úkoly
a osvědčení týkající se třídy, a to zejména na ty z nich, jež se
vyžadují jako důkaz souladu s kapitolou II-I částí A-1 pravidlem 3-1
úmluvy SOLAS[14]
a jež zůstávají akty uznaných subjektů, a jež proto nemohou požívat
ochrany, která přísluší aktům státu. Hrozí tedy, že požadavky obsažené ve výše
uvedeném nařízení, jež se týkají klasifikačních úkolů a osvědčení, nebo
opatření přijatá za účelem zajištění provádění těchto požadavků, budou nepřijatelným
způsobem napadeny třetími státy nebo uznanými subjekty samými na základě odlišných
správních pokynů, jež mají původ v těchto státech.
1.7.1.2.  Oprávnění uznaných subjektů
V úvodu oddílu 18 části 2 navrhovaného předpisu
III se uvádí: „Stát vlajky, který uděluje uznanému subjektu oprávnění
k tomu, aby jednal jeho jménem při provádění prohlídek, inspekcí a auditů,
vydávání osvědčení a dokladů, označování lodí a jiné zákonné činnosti
požadované na základě úmluv Organizace nebo na základě vnitrostátních předpisů příslušného
státu, upravuje toto oprávnění (tato oprávnění) v souladu s platnými
požadavky mezinárodních povinných nástrojů […] pouze ve vztahu k lodím,
které jsou oprávněny plout pod vlajkou tohoto státu vlajky.“
Podle nařízení (ES) č. 391/2009 se uznání
uděluje na úrovni EU a uznaná klasifikační společnost na základě tohoto uznání
může plnit zákonné i klasifikační úkoly v EU. Kromě toho se uznání uděluje
pro účely celosvětové činnosti klasifikační společnosti. Výčet minimálních
kritérií a povinností (z nichž mnohé jsou konstrukční povahy)
stanovený v nařízení se týká všech činností subjektu, bez ohledu na vlajku.

Výše uvedené omezení oprávnění státu vlajky upravovat
činnost subjektu pouze ve vztahu k lodím plujícím pod vlajkou tohoto státu
obsažené v navrhovaném předpisu III je zřejmě v rozporu se souborem
kritérií uplatňovaných na úrovni EU jako bezpodmínečný požadavek pro udělení
a udržení si uznání. Je však třeba konstatovat, že uznání uděluje Komise,
zatímco členské státy mohou udělit oprávnění pouze subjektům uznaným na úrovni
EU.
1.7.1.3.  Zvláštní požadavky
V oddílu 18 navrhovaného předpisu III je
zřejmě uveden vyčerpávající seznam oblastí, ve kterých státy mohou zasahovat do
činnosti uznávaného subjektu, aby zajistily dodržování některých norem. I
přesto, že tyto požadavky jsou formulovány obecným způsobem, nepostihují veškerá
minimální kritéria a veškeré povinnosti stanovené nařízením – jako
například kritérium B.5 (duševní vlastnictví) nebo povinnosti týkající se
harmonizace klasifikačních pravidel a vzájemného uznávání podle čl. 10
odst. 1 nařízení; nebo kritéria a povinnosti odvozené z povinností členských
států stanovených ve směrnici 2009/15/ES – jako je například finanční odpovědnost
podle čl. 5 odst. 2 písm. b).
Z povahy
předpisu samotného a jeho působnosti definované v oddílu 6 („Předpis
usiluje o řešení aspektů, které jsou nezbytné k tomu, aby smluvní vlády nebo
strany v plném rozsahu a v úplnosti provedly ustanovení platných
mezinárodních nástrojů, jejichž smluvní vládou či stranou jsou […]“) ovšem
vyplývá, že tato ustanovení je třeba chápat, není-li v nich formulován
výslovný zákaz, jako stanovení minimálních norem, které mohou jednotlivé státy
dále rozpracovat a zlepšovat, což je záměr uvedený ve 4. bodu odůvodnění nařízení
č. 391/2009.
1.7.1.4.  Uplatňování klasifikačních
pravidel
V oddílu 19 části 2 navrhovaného předpisu
III se uvádí: „Žádný stát vlajky nepověří své uznané subjekty tím, aby
jakékoli požadavky týkající se jejich klasifikačních pravidel, požadavků,
postupů nebo plnění jiných zákonných procesů v souvislosti
s osvědčováním nad rámec požadavků úmluvy a povinných nástrojů daného
subjektu uplatňovaly ve vztahu k lodím, jež nejsou oprávněny plout pod
jeho vlajkou.“
Stát vlajky tak nebude moci ukládat klasifikačním
společnostem, kterým uděluje oprávnění, požadavky nad rámec požadavků úmluvy
a povinných nástrojů IMO v jiných případech než u lodí plujících
pod jeho vlajkou. Jakýkoli stát vlajky naopak může uložit takové požadavky,
které jsou v souladu s úmluvou IMO nebo jinými povinnými nástroji
IMO, včetně samotných předpisů III a RO.
Jak je zřejmé z předchozího pododdílu, na
řadu požadavků obsažených ve výše uvedeném nařízení a směrnici se toto
ustanovení nevztahuje.
Kromě toho existují, pokud jde o zpracování
předpisů, precedenty, které ukázaly, že některé z těchto požadavků má řada
států tendenci vnímat tak, že omezují jejich suverenitu. Tento pohled na věc je
ale neopodstatněný, a to z těchto důvodů:
·
Klasifikační společnosti mohou podle vlastního
uvážení stanovit svá vlastní pravidla a postupy, které považují za vhodné,
pokud dodržují normy vycházející z cílů, které stanoví IMO. Zmíněná
pravidla a postupy přijímají v rámci své vlastní a výlučné
pravomoci.
·
Z toho vyplývá, že klasifikační prohlídky provedené
a klasifikační osvědčení vydaná s cílem zjistit, zda jsou výše uvedená
pravidla a postupy dodržovány, a následně to osvědčit, představují činnosti
přísně soukromého charakteru, a nepředstavují proto akt státu ani nejsou
jménem státu prováděna;
·
Soukromý charakter klasifikačních úkolů a osvědčení
je faktem, na kterém nic nemění ani to, že budou zahrnuty do definice „zákonného
osvědčení a služeb“. Na tomto soukromém charakteru nic nemění ani
skutečnost, že kapitola II-I část A-1 pravidlo 3-1 úmluvy SOLAS vyžaduje, aby
smluvní strany zajistily, že lodi plující pod jejich vlajkou dodržují požadavky
klasifikační společnosti uznané správním orgánem na konstrukci a mechanické
a elektrické vybavení: jak je zjevné z vlastní formulace tohoto
ustanovení, tyto požadavky jsou i nadále požadavky klasifikační společnosti,
a nikoli uznávajícího státu;
·
Každá klasifikační společnost se může podle
vlastního uvážení rozhodnout, zda uzavře dohody o oprávnění se státy vlajky, či
nikoli, a zda tedy přijme nebo odmítne podmínky stanovené těmito státy
jako podmínku pro uznání, pokud jde o výše uvedená klasifikační pravidla
a postupy;
·
Je proto povinností každého uznaného subjektu
zajistit, aby povinnosti přijaté vůči různým státům vlajky byly navzájem
slučitelné. Přestože je naprosto pochopitelné, že podmínky pro uznávání, pokud
jde o klasifikační úkoly a osvědčení, jež stanoví jednotlivé státy, mohou
být navzájem neslučitelné, v žádném případě z toho nevyplývá rozpor
z hlediska svrchovaných práv ani jiný důsledek než ten, že určitý subjekt
nemůže získat uznání od všech těchto států nebo od určité skupiny těchto států zároveň.
Zkušenosti s námořními katastrofami z minulosti,
jakými byly například havárie lodí „Erika“ a „Prestige“, což byly v obou
případech lodi plující pod vlajkou (tehdejších) třetích zemí, ale klasifikované
subjekty, kterým bylo uděleno uznání EU, ukazují, do jaké míry námořní
bezpečnost a ochrana životního prostředí v Evropě závisí na tom, jak
kvalitně klasifikační společnosti uznané EU plní úkoly v oblasti zákonných
i klasifikačních předpisů, a to bez ohledu na vlajku. Unie tuto potřebu nemůže
ignorovat, neboť by tím docházelo k rozporu v tom smyslu, že u subjektů,
které jsou oprávněny udělovat osvědčení o bezpečnosti lodí EU a díky tomu těží
z přímého přístupu na trh vysoké kvality a značného rozsahu, by jinak
byla tolerována nižší kvalita plnění úkolů při udělování osvědčení lodím
plujícím pod vlajkou třetích států, což by mohlo ohrozit zákonné a životně
důležité zájmy Unie, jako je bezpečnost a ochrana životního prostředí. To
je důvod, proč nařízení č. 391/2009, jak je zřejmé z jeho článků 1 a 4
ve spojení s 13. bodem odůvodnění, vyžaduje dodržování příslušných
kritérií a povinností systémové povahy ve vztahu ke klasifikačním i zákonným
úkolům, přičemž nečiní žádné rozdíly na základě vlajky lodi, jako bezpodmínečný
požadavek, aby určitý subjekt byl uznán na úrovni EU a aby si následně
toto uznání udržel.
1.7.2.     Navrhovaný předpis RO
1.7.2.1.  Osvědčení o třídě a zákonná
osvědčení
Podle oddílu 1.3 části II předpisu RO se „zákonnými
osvědčeními a službami“ rozumí „osvědčení vydaná a služby
poskytnuté z titulu zákonů, pravidel a předpisů stanovených vládou
suverénního státu. Spadají sem přezkumy plánu, prohlídky a/nebo audity, které
vedou k vydání osvědčení nebo slouží jako podklad k osvědčení státem
vlajky nebo jeho jménem jako dokladu o souladu s požadavky obsaženými
v mezinárodních úmluvách nebo ve vnitrostátních právních předpisech. Dále sem
spadají osvědčení vydaná subjektem uznaným státem vlajky v souladu s ustanoveními
pravidla XI-1/1 úmluvy SOLAS, jejichž součástí může být i prokázání souladu
s požadavky uznaného subjektu na konstrukci a mechanické a elektrické
vybavení na základě podmínek dohody o uznávání se státem vlajky.“
Vezmeme-li v úvahu definice „zákonného
osvědčení“ a „osvědčení o třídě”, které stanoví právo EU, pak úvahy uvedené
v pododdílech 1.7.1.1 až 1.7.1.4 výše ve vztahu k navrhovanému předpisu
III platí stejnou měrou pro navrhovaný předpis RO.
1.7.2.2.  Spolupráce mezi uznanými subjekty
Body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného
předpisu RO stanoví mechanismus spolupráce mezi uznanými subjekty, ovšem
v rámci určeném státem vlajky.
Spolupráce mezi uznanými subjekty je upravena v
čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009 a týká se klasifikačních úkolů a osvědčení
bez rozlišení na základě vlajky. Na rozdíl od těchto ustanovení, která jsou
součástí právních předpisů EU, body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného
předpisu RO zjevně zavádějí ve spolupráci mezi uznanými subjekty určitá omezení
v tom smyslu, že z provádění předpisu členskými státy by vyplývalo, že:
a) vzájemné uznávání by bylo možné pouze v případě, že v každém
členském státě existuje pro tyto účely rámec pro lodě plující pod jeho vlajkou
a b) dopady tohoto rámce nesmějí přesáhnout hranice flotily plující pod
vlajkou každého jednotlivého členského státu.
Nařízení č. 391/2009 je přímo použitelné ve
všech členských státech, a splňuje proto podmínku a). Ovšem z důvodů
popsaných v oddílech 1.7.1.3 a 1.7.1.4 zachází rámec spolupráce
vytvořený nařízením č. 391/2009 dále než jen k hranicím flotily plující pod
vlajkou každého jednotlivého členského státu, a nesplňuje proto podmínku b),
a je tedy v rozporu s body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného
předpisu RO.
1.7.2.3.  Uplatnění klasifikačních
pravidel
Vzhledem k tomu, že ustanovení bodu 3.9.3.3
části II navrhovaného předpisu RO jsou totožná s ustanoveními, která jsou
součástí oddílu 19 části 2 navrhovaného předpisu III, vztahují se úvahy uvedené
v pododdíle 1.7.1.4 i na tato ustanovení.
1.7.2.4.  Oprávnění udělovaná uznaným subjektům
V bodě 8.1.1 části II navrhovaného
předpisu RO se stanoví: „[...] stát vlajky může udělit uznanému subjektu
oprávnění, aby při udělování zákonných osvědčení a poskytování služeb
a při vyměřování prostornosti jednal jeho jménem pouze v případě lodí
oprávněných plout pod vlajkou tohoto státu, jak vyžadují tyto úmluvy. Tato
oprávnění nesmí vyžadovat, aby oprávněné subjekty prováděly opatření, která
omezují práva jiného státu vlajky.“
Toto ustanovení by mělo být analyzováno ve
vztahu k definici „zákonného osvědčení a služeb“, aby bylo možné
zjistit, zda rozšíření požadavků státu vlajky nad rámec osvědčení o třídě
a výčtu minimálních kritérií, jež musí určitý subjekt splnit, má-li být
uznán na úrovni EU, by mohlo zpochybnit pravomoci jiných států vlajky. V tomto
ohledu i zde platí úvahy, uvedené v oddílech 1.7.1.3 a 1.7.1.4.
1.8.        Audit IMO
Projednávané předpokládané změny mezinárodních
úmluv rovněž vytvářejí povinný režim auditu IMO, jenž je definován jako „režim
auditu členského státu IMO stanovený Organizací a zohledňující pokyny jí vypracované,
jehož záměrem je zajistit důsledné a efektivní provádění nástrojů Organizace
a pomoci státům zlepšit jejich schopnosti a celkovou kvalitu plnění
úkolů v tomto ohledu."
Podle navrhovaných změn budou členské státy podrobeny
těmto auditům v pravidelných intervalech. Tak, jak je definován, musí audit
brát v potaz nástroje IMO a musí vycházet z celkového harmonogramu
vypracovaného generálním tajemníkem Organizace při zohlednění vypracovaných
pokynů.
V zásadě se tedy povinným auditem IMO posuzuje
rovněž dodržování mezinárodních úmluv v souladu s definicí tohoto
pojmu v nařízení (ES) č. 391/2009 a směrnici 2009/15/ES, a to včetně
předpisu III a předpisu RO.
V tomto ohledu je třeba zjistit, zda může
vzniknout stav, kdy mezinárodními závazky členských států a závazky, které
členským státům přísluší podle práva EU, budou neslučitelné.
Z analýzy provedené v oddílech 1.7.1
a 1.7.2 vyplývá, že existuje řada oblastí, ve kterých jsou navrhovaný
předpis III a navrhovaný předpis RO v rozporu s platným právem
EU, a je proto nezbytné zajistit, aby závazky, které členským státům
přísluší podle dotčených mezinárodních úmluv o námořní bezpečnosti a na
jejichž základě bude IMO provádět audit těchto členských států, byly slučitelné
s jejich závazky na úrovni EU.
1.9.        Směrnice 2008/106/ES
Aniž by byly dotčeny úvahy uvedené v oddílech
1.6 až 1.8, nebyly zjištěny žádné oblasti, ve kterých by se projevoval rozpor mezi
navrhovanými předpisy a směrnicí 2008/106/ES.
1.10.      Závěr
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem
mohou členské státy vyslovit svůj souhlas s tím, že budou vázány předpisem III
a předpisem RO, pouze v případě, že budou přijaty nezbytné záruky,
aby byla důsledně zachována:
a)           plná účinnost nařízení č. 391/2009
a směrnice 2009/15/ES, jakož i oprávnění Unie nadále toto acquis
rozvíjet a
b)           oprávnění Komise udělit uznání pouze
těm subjektům, které splňují kritéria a povinnosti stanovené v nařízení
č. 391/2009, a zrušit uznání těm, které tato kritéria nesplňují.
Komise je toho názoru, že za účelem ochrany
cílů výše uvedené směrnice a nařízení by členské státy při udělení souhlasu
k tomu, že budou vázány výše uvedenými předpisy a že jejich námořní
správy budou podrobovány režimu povinného auditu členského státu IMO, měly výslovně
stanovit výhradu, pokud jde o jejich povinnosti dané právem EU.
Pokud jde o otázky probírané v rámci oddílu
1.7.1.3, mělo by postačovat, aby členské státy při udělení souhlasu k tomu,
že budou vázány předpisy, daly jasně najevo, že dotyčná ustanovení vykládají
určitým způsobem – například v tom smyslu, že uvádějí pouze výčet minimálních
požadavků, což nebrání státům vlajky v tom, aby uznaným subjektům ukládaly
požadavky další.
A konečně, povinnost členských států podrobit
se auditu IMO, kterou stanoví článek 7 směrnice 2009/21/ES, by měla být
nahlížena také z hlediska povinností, jež jim přísluší na mezinárodní
úrovni a na úrovni EU. Jakýkoli audit IMO by tedy měl ověřovat pouze
soulad s těmi ustanoveními mezinárodních úmluv, která členské státy
přijaly.
2013/0111 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTÍ RADY
o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské
unie v Mezinárodní námořní organizaci (IMO) k přijetí některých
předpisů a souvisejících změn úmluv
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této
smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       V prosinci 2013 by na
28. shromáždění IMO měl být přijat předpis k provedení nástrojů IMO (dále i
„předpis III“), který byl nyní schválen Výborem pro ochranu mořského prostředí
zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (MEPC 64, říjen 2012) a Výborem
pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO na jeho 91. zasedání (MSC
91, listopad 2012).
(2)       Předpis IMO o uznaných
subjektech (dále i „předpis RO“), který byl nyní schválen na 64. zasedání
Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO (IMO MEPC 64)
a na 91. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO
(IMO MSC 91), by měl být přijat těmito výbory v květnu a červnu 2013,
na jejich 65. respektive 92. zasedání.
(3)       Na zasedání IMO MSC 91 byly k posouzení
a přijetí 28. shromážděním IMO schváleny změny Mezinárodní úmluvy o
nákladové značce z roku 1966 (dále i „úmluva o nákladové značce“), Mezinárodních
pravidel pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 a Mezinárodní
úmluvy o vyměřování lodí z roku 1969 s cílem učinit předpis III povinným,
a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky.
(4)       Na zasedání IMO MEPC 64 byly
schváleny změny protokolů z roku 1978 a 1997 vztahujících se k Mezinárodní
úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 (dále i „úmluva
MARPOL“) s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím
režimem auditu státu vlajky. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 66.
zasedání v roce 2014.
(5)       Na zasedání IMO MSC 91 byly
schváleny změny Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři
z roku 1974 (dále jako „úmluva SOLAS“) a jejího protokolu z roku
1988 a rovněž protokolu z roku 1988 vztahujícího se k Mezinárodní
úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit
předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu
vlajky. Na svém 92. zasedání, které se má konat v červnu 2013, by výbor
měl za stejným účelem schválit změny Mezinárodní úmluvy o normách výcviku,
kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (dále jako „úmluva
STCW“). Výbor by měl přijmout změny uvedené v tomto odstavci na svém 93.
zasedání v roce 2014.
(6)       Na zasedání IMO MEPC 64 byly
schváleny změny protokolu z roku 1978 vztahujícího se k úmluvě MARPOL
s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor by měl tyto změny přijmout na
svém 65. zasedání.
(7)       Na zasedání IMO MSC 91 byly
schváleny změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku 1988 vztahujícího se
k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor
by tyto změny měl přijmout na svém 92. zasedání.
(8)       Jakmile budou změny výše
uvedených úmluv přijaty, budou generálním tajemníkem IMO předloženy příslušným
smluvním stranám, aby daly svůj souhlas k tomu, že dotčenými změnami budou
vázány, a to mlčky, nebo výslovně, podle příslušných ustanovení každé z úmluv.
(9)       Žádná z výše uvedených
úmluv neobsahuje ustanovení, která by vylučovala vyjádření výhrad, pokud jde o
změny.
(10)     Navrhovaný předpis III by měl
nahradit rezoluci A.973(24), která obsahuje stávající předpis k provádění
povinných nástrojů IMO, jenž zase nahradil rezoluci A.847(20)
shromáždění IMO, již jsou členské státy povinny uplatňovat
z titulu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu
a Rady 2009/15/ES, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro
subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související
činnosti námořní správy[15].

(11)     Záležitosti týkající se
předpisu RO jsou vyčerpávajícím způsobem upraveny výše uvedenou směrnicí
a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009, kterým se
stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami
lodí[16],
a to buď přímo, nebo odkazem na řadu rezolucí IMO.
(12)     Podle prvního pododstavce čl.
7 odst. 2 směrnice 2009/15/ES navíc po přijetí nových právních nástrojů nebo
protokolů k mezinárodním úmluvám podle čl. 2 písm. d) rozhodne Rada na
návrh Komise o podrobném plánu ratifikace těchto nových právních nástrojů nebo
protokolů, přičemž zohlední parlamentní postupy členských států, jakož i
příslušné postupy v rámci IMO a zajistí jejich jednotné a souběžné
používání v členských státech. Pojem „mezinárodní úmluvy“ je definován ve
směrnici 2009/15/ES a v nařízení (ES) č. 391/2009 v tom smyslu,
že zahrnuje úmluvu SOLAS, MARPOL a úmluvu o nákladové značce, včetně
protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou
závazné ve všech členských státech, v platném znění.
(13)     Povinnosti, které přísluší státům
vlajky podle úmluvy STCW, jsou upraveny směrnicí 2008/106/ES o minimální úrovni
výcviku námořníků[17]
ve znění směrnice 2012/35/EU[18].
(14)     Je nezbytné zajistit soulad
práva Unie s povinnostmi členských států vyplývajícími z uplatňování
předpisu III a předpisu RO na základě úmluv uvedených v předchozích
odstavcích a na základě jiných úmluv, podle kterých jsou zmíněné předpisy
pro smluvní strany povinné.
(15)     Směrnice 2009/21/ES o souladu
s požadavky na stát vlajky[19]
stanoví řadu povinností pro členské státy jako státy vlajky. Jedná se zejména o
povinnost členských států přijmout nezbytná opatření, aby jejich správy byly
alespoň jednou za sedm let podrobeny auditu IMO. Toto ustanovení se ovšem
použije nejpozději do 17. června 2017 nebo dříve, jak stanoví Komise,
pokud vstoupí v platnost povinný režim auditu členského státu IMO.
(16)     Vzhledem k výše uvedeným
důvodům spadají předpis III a předpis RO a rovněž příslušné změny
úmluv uvedené výše do výlučné pravomoci EU, kterou má Unie podle čl. 3 odst. 2
Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud přijetí příslušných mezinárodních
nástrojů může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost.
(17)     Řada ustanovení v navrhovaném
předpisu III je v rozporu s výše uvedenými nástroji práva EU, a to zejména
pokud jde o: a) rozšíření předpisu tak, aby se vztahoval na správní pokyny
státu vlajky ve vztahu ke klasifikačním úkolům a osvědčením, kvůli němuž
hrozí, že požadavky obsažené v nařízení č. 391/2009 týkající se těchto
úkolů a osvědčení nebo opatření přijatá za účelem zajištění provádění
těchto požadavků budou nepřijatelným způsobem napadeny; b) omezení oprávnění
státu vlajky upravovat činnost uznaných subjektů pouze ve vztahu k lodím
plujícím pod jeho vlastní vlajkou v rozporu s kritérii a povinnostmi
stanovenými ve výše uvedeném nařízení, které se týkají všech činností uznaných
subjektů, a to bez ohledu na vlajku; c) zákaz státu vlajky pověřit uznané subjekty,
aby uplatňovaly ve vztahu k lodím klasifikační nebo zákonné požadavky nad
rámec požadavků úmluvy a povinných nástrojů IMO v jiných případech
než u lodí, které jsou oprávněny plout pod jeho vlajkou, a to v rozporu
s konkrétními kritérii a povinnostmi uvedenými výše.
(18)     Řada ustanovení v navrhovaném
předpisu RO je v rozporu s výše uvedenými nástroji práva EU, a to
zejména pokud jde o: a) definici „zákonného osvědčení a služeb“, která
zahrnuje služby a úkoly v souvislosti s udělováním osvědčení, jež
jsou v nařízení (ES) č. 391/2009 a ve směrnici 2009/15/ES
považovány za součást klasifikačních činností uznaných subjektů, a tudíž
mají soukromou povahu; b) omezení požadavků na spolupráci mezi uznanými
subjekty pouze v rámci stanoveném státem vlajky v rozporu s povinnostmi
stanovenými v článku 10 nařízení (ES) č. 391/2009; c) použití
klasifikačních pravidel v souladu s výše uvedeným popisem. Kromě toho
může zákaz veškerých požadavků na uznané subjekty v navrhovaném předpisu
RO, jež by mohly omezit práva jiného státu vlajky, pokud je vykládán v souvislosti
s definicí zákonných osvědčení a zákonných služeb, vést k nevhodnému
výkladu předpisu, a tak přispět k neodůvodněným omezením při
provádění požadavků stanovených v nařízení (ES) č. 391/2009 o
klasifikačních činnostech uznaných subjektů.
(19)     Ani oblasti uvedené v navrhovaném
předpisu III, ve kterých mohou smluvní strany zasahovat do činnosti uznaných subjektů,
ani požadavky kladené v navrhovaném předpisu RO na uznané subjekty nepostihují
veškerá minimální kritéria a veškeré povinnosti stanovené nařízením č. 391/2009
nebo odvozené z povinností, jež členským státům přísluší podle směrnice 2009/15/ES;
tato ustanovení je však třeba chápat, není-li v nich formulován výslovný
zákaz, jako stanovení minimálních norem, které mohou smluvní strany dále
rozpracovat a zlepšovat.
(20)     Žádné z ustanovení navrhovaného
předpisu III ani navrhovaného předpisu RO by nemělo nijak omezovat oprávnění
Unie stanovit v souladu se Smlouvami a mezinárodním právem vhodné
podmínky pro udělování uznání subjektům, které si přejí získat od členských
států oprávnění k provádění činností v oblasti prohlídek lodí a udělování
osvědčení jménem členských států, za účelem dosažení cílů Unie, zejména zvýšení
námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí.
(21)     Kromě výše uvedených oblastí,
v nichž hrozí rozpor s právem Unie, je třeba tyto dva navrhované
předpisy jako celek považovat za vývoj pozitivním směrem, neboť zavedou náročné
celosvětové normy pro činnosti států vlajky i uznaných subjektů; z těchto
důvodů se vypracování předpisu RO IMO výslovně předpokládalo ve 4. bodu
odůvodnění nařízení č. 391/2009. Unie by proto měla podporovat
přijetí obou předpisů jako povinných nástrojů IMO.
(22)     Unie není ani členem IMO ani
smluvní stranou výše uvedených úmluv. Je proto nezbytné, aby Rada zmocnila
členské státy, aby daly svůj souhlas k tomu, že budou v zájmu Unie vázány
změnami těchto úmluv, na jejichž základě se předpis III a předpis RO stanou
povinnými, a to spolu se souvisejícím režimem auditu státu vlajky,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1.           Postojem Unie na 28.
shromáždění IMO je vyslovit souhlas s přijetím navrhovaného předpisu
k provádění nástrojů IMO, který schválil Výbor pro námořní bezpečnost na svém
91. zasedání a který je stanoven v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 16.
2.           Postojem Unie na 28.
shromáždění IMO je vyslovit souhlas s přijetím:
a)      změn Mezinárodní úmluvy o nákladové
značce z roku 1966 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů
IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které
schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91.
zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 10;
b)      změn Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí
z roku 1969 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO
povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které
schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91.
zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 12;
c)      změn mezinárodních pravidel pro zabránění
srážkám na moři z roku 1972 s cílem učinit předpis k provádění
nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu
vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na
svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 11.
Článek 2
1.           Postojem Unie na 65. zasedání
Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas
s přijetím navrhovaného předpisu IMO o uznaných subjektech, který tento výbor
schválil na svém 64. zasedání a Výbor pro námořní bezpečnost zřízený
v rámci IMO na svém 91. zasedání a který je stanoven v dokumentu IMO MSC
91/22 příloze 19.
2.           Postojem Unie na 65. zasedání
Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas
s přijetím změn protokolu z roku 1978 vztahujícího se k Mezinárodní
úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 s cílem
učinit předpis IMO o uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor pro
ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání a
které jsou stanoveny v dokumentu MEPC 64/23 příloze 23.
3.           Postojem Unie na 66. zasedání
Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas
s přijetím změn protokolů z roku 1978 a 1997 vztahujících se k Mezinárodní
úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 s cílem
učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se
souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro ochranu
mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání a které jsou
stanoveny v dokumentu IMO MEPC 64/23 příloze 20.
Článek 3
1.           Postojem Unie na 92. zasedání
Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím
navrhovaného předpisu IMO o uznaných subjektech, který výbor schválil na svém 91.
zasedání a Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO
na svém 64. zasedání a který je stanoven v dokumentu MSC 91/22 příloze 19.
2.           Postojem Unie na 92. zasedání
Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s
přijetím:
a)      změn Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti
lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974)
s cílem učinit předpis IMO o uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor
pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou
stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 20;
b)      změn protokolu z roku 1988 k Mezinárodní
úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis IMO o
uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost
zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu
IMO MSC 91/22 příloze 21.
3.           Postojem Unie na 93. zasedání
Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s
přijetím:
a)      změn Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti
lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974)
s cílem učinit předpis pro provádění nástrojů IMO povinným, a to společně
se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní
bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou
stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 17;
b)      změn protokolu z roku 1988 k Mezinárodní
úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis k provádění
nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu
vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na
svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 18.
4.           Postojem Unie na 92. a 93.
zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas
se schválením a následným přijetím příslušných změn Úmluvy o normách výcviku,
kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 s cílem
učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím
režimem auditu státu vlajky.
Článek 4
1.           Postoj Unie stanovený v článcích
1 až 3 vyjádří členské státy, které jsou členy IMO a které jednají
společně v zájmu Unie, a to s výhradou obsaženou v příloze
tohoto rozhodnutí.
2.           Formální a drobnější změny
postoje Unie uvedeného v článcích 1 až 3 mohou být schváleny, aniž by bylo
nutné provádět změnu postoje.
Článek 5
Členské státy se tímto opravňují k tomu, aby
vyslovily souhlas s tím, že budou vázány, v zájmu Unie a s výhradou
uvedenou v příloze tohoto rozhodnutí, změnami uvedenými v čl. 1 odst. 2,
čl. 2 odst. 2, čl. 2 odst. 3 a čl. 3 odst. 2
až odst. 4.
Článek
6
Toto Rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
PŘÍLOHA
Výhrada vznesená [doplňte název smluvního
členského státu]
Pokud jde o [doplňte název příslušného
předpisu], [doplňte název smluvního členského státu] si přeje dát
jasně najevo, že žádné ustanovení zmíněného předpisu nelze vykládat v tom
smyslu, že by jakýmkoli způsobem omezovalo plnění jeho povinností podle práva
EU. [Doplňte název smluvního členského státu] má zejména v úmyslu i
nadále jednat v souladu s příslušnými právními předpisy Unie, jež
stanoví společná pravidla a normy pro subjekty provádějící inspekce
a prohlídky lodí, zejména pokud jde o:
-           definici „zákonných osvědčení“
a „osvědčení o třídě“;
-           rozsah povinností a kritérií
stanovených pro uznané subjekty;
-           povinnosti příslušející Evropské
komisi při uznávání a posuzování uznaných subjektů a případném ukládání nápravných
opatření nebo sankcí těmto subjektům.
[Doplňte název smluvního členského státu] kromě toho zastává názor, že [doplňte název příslušného předpisu]
obsahuje soubor minimálních požadavků, které mohou státy případně dále
rozpracovat a zdokonalit s cílem zvýšit kvalitu námořní bezpečnosti a ochrany
životního prostředí.
Jakýkoli audit IMO by měl ověřit pouze soulad
s těmi ustanoveními mezinárodních úmluv, která byla [doplňte název smluvního
členského státu] přijata, a to i s ohledem na podmínky této výhrady.
[1]               Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený
v rámci IMO.
[2]               Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO.
[3]               Nebo 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných
přijetí.
[4]               Nebo 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných
přijetí.
[5]               Lhůta pro přijetí může být prodloužena do 1. 7. 2015 za
účelem harmonizace se souběžnou změnou úmluvy SOLAS, úmluvy o nákladové značce
a úmluvy STCW.
[6]               Vstup v platnost by mohl být pozdržen do 1. 1. 2016
za účelem harmonizace se souběžnou změnou úmluvy SOLAS, úmluvy o nákladové
značce a úmluvy STCW.
[7]               Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 47.
[8]               Úř. věst. L 319,12.12.1994, s. 20.
[9]               Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 11.
[10]             Čl. 3 odst. 1.
[11]             13. bod odůvodnění.
[12]             Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 132.
[13]             Úř. věst. L 323, 3.12.2008, s. 33. Směrnice naposledy
pozměněná směrnicí 2012/35/EU.
[14]             Viz oddíl 1.7.1.4 níže.
[15]             Úř. věst. 131, 28.5.2009, s. 47.
[16]             Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 11.
[17]             Úř. věst L 323, 3.12.2008, s. 33.
[18]             Úř. věst L 343, 14.12.2008, s. 78.
[19]             Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 132.