				|

		52013PC0534

			Návrh NAŘÍZENÍ RADY o zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce /* COM/2013/0534 final - 2013/0255 (APP) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Stíhání trestných činů proti
rozpočtu EU spadá v současné době do výlučné pravomoci
členských států a Unie nemá v této oblasti žádné pravomoci.
Potenciální škody způsobené těmito trestnými činy jsou velmi
vysoké, přesto ale není trestná činnost příslušnými vnitrostátními
orgány vždy vyšetřována a stíhána, protože zdroje pro vymáhání práva jsou
omezené. Vymáhání práva na vnitrostátní úrovni tedy zůstává v této oblasti
často nejednotné a přeshraniční rozměr těchto trestných
činů obvykle uniká pozornosti úřadů.
Řešení přeshraničních
podvodů by vyžadovalo úzce koordinované a účinné vyšetřování a
stíhání na úrovni celé Evropy, avšak současná úroveň výměny
informací a koordinace není k dosažení tohoto cíle dostatečná, a to navzdory
zvýšenému úsilí institucí Unie, jako je Eurojust, Europol a Evropský úřad
pro boj proti podvodům (OLAF). Koordinace, spolupráce a výměna
informací čelí řadě problémů a omezení kvůli
rozdělení odpovědnosti mezi orgány, které spadají pod různou
místní nebo věcnou příslušnost. Rezervy v justičních
opatřeních pro boj proti podvodům se objevují na různých
úrovních a mezi různými orgány každý den a jsou velkou překážkou pro
účinné vyšetřování a stíhání trestných činů, které
poškozují nebo ohrožují finanční zájmy Unie.
Eurojust a Europol mají obecný mandát k usnadňování
výměny informací a koordinaci vnitrostátního vyšetřování a stíhání
trestných činů, ale nemají pravomoc nezávisle provádět úkony
vyšetřování nebo stíhání. Evropský úřad pro boj proti podvodům
(OLAF) má mandát k vyšetřování podvodů a protiprávního jednání
poškozujícího nebo ohrožujícího EU, ale jeho pravomoci jsou omezeny na správní
vyšetřování. Opatření vnitrostátních justičních orgánů jsou
často pomalá, podíl stíhaných trestných činů nízký a výsledky v
různých členských státech Unie velmi nejednotné. Vzhledem k
těmto zkušenostem nelze justiční opatření členských
států proti podvodům v současnosti považovat za tak účinná,
jednotná a odrazující, jak to požaduje Smlouva.
Jelikož nejsou orgány členských
států pověřené vyšetřováním a stíháním trestných
činů v současnosti schopny dosáhnout jednotné úrovně
ochrany a vymáhání, má Unie nejen pravomoc, ale i povinnost jednat. Z právního
hlediska to vyžaduje článek 325 Smlouvy, ale vzhledem ke konkrétním
předpisům platným v této oblasti je samotná Unie nejlépe
připravena k ochraně vlastních finančních zájmů,
včetně stíhání trestných činů proti těmto zájmům.
Článek 86 Smlouvy stanoví nezbytný právní základ pro takový nový systém
stíhání na úrovni Unie, jehož účelem je napravit nedostatky stávajícího
režimu vymáhání práva založeném výlučně na opatření na
vnitrostátní úrovni a posílit jednotnost a koordinaci tohoto úsilí.
Předkládaný návrh usiluje o zřízení
Úřadu evropského veřejného žalobce a vymezení jeho působnosti a
postupů. Doplňuje dřívější legislativní návrh[1], který definuje trestné
činy a příslušné sankce.
Tento návrh je součástí souboru
legislativních opatření a bude jej doprovázet návrh týkající se reformy
Eurojustu.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Při přípravě tohoto
nařízení Komise při mnoha příležitostech široce konzultovala
příslušné zúčastněné strany a vycházela i z předchozích
diskuzí o Úřadu evropského veřejného žalobce, které probíhají již
více než deset let.[2]
Přípravné konzultace související s tímto návrhem se zabývají hlavními
otázkami nařízení, včetně různých možností
institucionálního, právního, organizačního a operativního uspořádání
evropského systému pro vyšetřování a stíhání příslušných trestných
činů.
Na začátku roku 2012 byly
zveřejněny a on-line distribuovány dva dotazníky, jeden pro právnické
profese a druhý pro širokou veřejnost. Reakce na přijetí nových
opatření k posílení věcného a procesního rámce boje proti trestným
činům, které poškozují nebo ohrožují finanční zájmy EU, byly
pozitivní a většina jich také vyjádřila podporu myšlence zřízení
Úřadu evropského veřejného žalobce. Objevilo se i mnoho
podrobnějších návrhů, obav a otázek, zejména pokud jde o vztah mezi
Úřadem evropského veřejného žalobce a vnitrostátními orgány
pověřenými stíháním, působnost Úřadu evropského
veřejného žalobce při řízení a koordinaci vyšetřování na
národní úrovni či případné obtíže s harmonizovanými evropskými
jednacími řády při řízeních vedených Úřadem evropského
veřejného žalobce. Současně proběhl v rámci externí studie
na podporu této zprávy v mnoha členských státech terénní výzkum. Na
evropské úrovni se v průběhu roku 2012 a na začátku roku 2013
konalo mnoho diskuzí a setkání:
·
síť státních zástupců nebo ekvivalentních
institucí při Nejvyšších soudech členských států, Budapešť,
25.–26. května 2012,
·
konference: Plán Úřadu evropského
veřejného žalobce? Lucembursko, 13.–15. června 2012. Konference se
zúčastnili odborníci a významní zástupci akademické obce, orgánů EU a
členských států,
·
poradní schůzka místopředsedkyně
Redingové s nejvyššími státními zástupci a řediteli státních
zastupitelství z členských států, Brusel, 26. června 2012.
Setkání bylo příležitostí k otevřené diskuzi o konkrétních otázkách
týkajících se ochrany finančních zájmů Unie,
·
dne 18. října 2012 uspořádala Komise
poradní schůzku o otázkách týkajících se případné reformy Eurojustu,
při které byly se zástupci členských států projednány i otázky
zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce. Setkání obecně
podpořilo vytvoření úzké vazby mezi Eurojustem a Úřadem
evropského veřejného žalobce,
·
desátá konference protikorupčních státních
zástupců, zorganizovaná úřadem OLAF v Berlíně ve dnech 8.–9.
listopadu 2012, byla příležitostí k prozkoumání nových způsobů
interakce mezi státními zástupci a případným Úřadem evropského
veřejného žalobce,
·
neformální konzultace s obhájci dne 26. listopadu 2012
(CCBE a ECBA) se zaměřila na procesní záruky pro podezřelé osoby
a vedla v tomto ohledu k užitečným doporučením,
·
seminář ERA „Na cestě k Úřadu
evropského veřejného žalobce“, 17. a 18. ledna 2013,
·
setkání expertní skupiny Komise pro politiku EU v
oblasti trestního práva, Brusel, 23. ledna 2013,
·
další poradní schůzka s ECBA a CCBE, Brusel, 9.
dubna 2013.
Ve druhém pololetí roku 2012 a na začátku
roku 2013 proběhlo mnoho dalších dvoustranných poradních schůzek s
orgány členských států.
Komise provedla posouzení dopadů
politických alternativ s přihlédnutím mimo jiné k externí studii (zvláštní
smlouva č. JUST/2011/JPEN/FW/0030.A4), která zvážila různé možnosti
zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce. Podle analýzy
posouzení dopadů nabízí nejvíce výhod zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce jako decentralizovaného integrovaného orgánu Unie, který
bude vycházet z vnitrostátních justičních systémů, a
současně si tato možnost vyžádá nejnižší náklady.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
3.1.        Právní základ
Právním základem tohoto návrhu je článek 86
Smlouvy. Odstavec 1 tohoto ustanovení uvádí: „Pro boj proti trestným
činům poškozujícím nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie
může Rada zvláštním legislativním postupem formou nařízení
vytvořit z Eurojustu Úřad evropského veřejného žalobce. Rada
rozhoduje jednomyslně po obdržení souhlasu Evropského parlamentu.“
Odstavec 2 tohoto ustanovení vymezuje kompetence Úřadu evropského
veřejného žalobce takto: „Úřad evropského veřejného žalobce je,
případně ve spojení s Europolem, příslušný k vyšetřování a
stíhání pachatelů a spolupachatelů trestných činů
poškozujících nebo ohrožujících finanční zájmy Unie, jak jsou vymezeny
nařízením podle odstavce 1, a jejich předvádění před soud.
Před příslušnými soudy členských států vykonává v
souvislosti s těmito trestnými činy úlohu veřejného žalobce.“
Ustanovení čl. 86 odst. 3 Smlouvy zase vymezuje věcnou působnost
nařízení, která mají být podle něj přijata: „Nařízení
uvedené v odstavci 1 vymezí statut Úřadu evropského veřejného
žalobce, podmínky pro výkon jeho funkcí, procesní pravidla platná pro jeho
činnost, jakož i ta, jimiž se řídí přípustnost důkazů,
a pravidla použitelná na soudní přezkum procesních úkonů
učiněných při výkonu jeho funkcí.“
3.2.        Subsidiarita a
proporcionalita
Akce na úrovni EU je nutná, protože
předpokládané opatřením má evropský rozměr. Na úrovni Unie zahrnuje
řízení a koordinaci vyšetřování a stíhání trestných činů
poškozujících nebo ohrožujících její finanční zájmy, jejichž ochrana je
požadována od Unie i od členských států podle čl. 310 odst. 6 a
článku 325 Smlouvy o fungování Evropské unie. V souladu se zásadou
subsidiarity lze tohoto cíle dosáhnout kvůli jeho rozsahu a
účinkům pouze na úrovni Unie. Jak je uvedeno výše, současná
situace, kdy je stíhání trestných činů proti finančním
zájmům Unie výhradně v rukou orgánů členských států,
není uspokojivá a dostatečně neplní cíl účinného boje proti trestných
činům poškozujícím nebo ohrožujícím rozpočet Unie.
V souladu se zásadou proporcionality toto
nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení
tohoto cíle. V celém textu návrhu jsou vybírány možnosti, které co nejméně
narušují právní řády a institucionální struktury členských
států. Hlavní prvky návrhu, například volba rozhodného práva, které
se vztahuje na vyšetřovací opatření, počet pověřených
žalobců, decentralizovaná povaha Úřadu evropského veřejného
žalobce a systém soudního přezkumu, jsou navrženy tak, aby
nepřekračovaly rámec toho, co je nezbytné k dosažení hlavních
cílů návrhu.
Působnost Unie v boji proti podvodům
a jiným trestným činům, které poškozují nebo ohrožují její
finanční zájmy, je jednoznačně stanovena v článcích 86 a 325
Smlouvy. Jelikož tato působnost Unie není doplňkem působnosti
členských států a její vykonávání je nezbytné pro dosažení
účinnější ochrany finančních zájmů Unie, vyhovuje
navrhovaný soubor požadavkům subsidiarity.
3.3.        Vysvětlení návrhu po
kapitolách
Hlavním cílem návrhu je:
·
přispět k posílení ochrany
finančních zájmů Unie a k dalšímu rozvoji prostoru práva a posílit
důvěru podniků a občanů EU v orgány Unie, a
současně respektovat všechna základní práva zakotvená v Listině
základních práv Evropské unie,
·
vytvořit jednotný evropský systém pro
vyšetřování a stíhání trestných činů poškozujících nebo
ohrožujících finanční zájmy Unie,
·
zajistit účinnější a účelnější
vyšetřování a stíhání trestných činů poškozujících nebo
ohrožujících finanční zájmy EU,
·
zvýšit počet stíhání, což povede k
většímu počtu odsouzení a ke znovuzískání podvodně získaných
finančních prostředků Unie,
·
zajistit úzkou spolupráci a účinnou
výměnu informací mezi příslušnými evropskými a vnitrostátními orgány,

·
posílit odrazující účinek na páchání trestných
činů, které poškozují nebo ohrožují finanční zájmy Unie.
3.3.1.     Kapitola I: Předmět
a definice
Tato kapitola stanoví předmět
nařízení, kterým je zřízení Úřadu evropského veřejného
žalobce. Kromě toho vymezuje některé termíny používané v textu,
například „finanční zájmy Unie“.
3.3.2.     Kapitola II: Obecná pravidla
Tato kapitola upravuje základní prvky
Úřadu evropského veřejného žalobce, jeho postavení a strukturu jako
nového úřadu Unie pověřeného vyšetřováním a trestním
stíháním. Přitom stanoví konkrétní pravidla pro jmenování a odvolávání
evropského veřejného žalobce a jeho zástupců a evropských
pověřených žalobců. Rovněž stanovuje základní principy jeho
fungování.
Oddíl 1 (Postavení, organizace a struktura
Úřadu evropského veřejného žalobce) upřesňuje
uspořádání Úřadu evropského veřejného žalobce a funkce, které mu
budou svěřeny. Text upravuje jeho zřízení jako nové instituce
Unie s právní subjektivitou a stanoví jeho vztah k Eurojustu. Jako hlavní
prvky Úřadu evropského veřejného žalobce text uvádí nezávislost a
odpovědnost, které by mu měly zaručit schopnost vykonávat své
funkce a využívat svých pravomocí tak, aby byl imunní vůči nežádoucím
vlivům. V textu jsou popsány i hlavní charakteristiky struktury Úřadu
evropského veřejného žalobce.
Oddíl 2 (Jmenování a odvolávání
členů Úřadu evropského veřejného žalobce) stanoví pravidla
pro jmenování a odvolávání evropského veřejného žalobce, jeho
zástupců a zaměstnanců. Postup jmenování evropského
veřejného žalobce je navržen tak, aby byla zaručena jeho nezávislost
a odpovědnost vůči orgánům Unie, zatímco za jeho odvolání
odpovídá Soudní dvůr Evropské unie. Stanovený postup zajišťuje
integraci evropských pověřených žalobců, kteří budou
jmenováni a odvoláváni evropským veřejným žalobcem, do vnitrostátních
systémů trestního stíhání.
Oddíl 3 (Základní zásady) popisuje hlavní
právní zásady, kterými se bude řídit činnost Úřadu evropského
veřejného žalobce, včetně souladu s Listinou základních práv
Evropské unie, proporcionality, vnitrostátních právních předpisů pro
provádění nařízení, procesní neutrality, zákonnosti a rychlosti
vyšetřování, povinnosti členských států pomáhat s
vyšetřováním a stíháním vedeným Úřadem evropského veřejného
žalobce.
Oddíl 4 (Působnost Úřadu evropského
veřejného žalobce) objasňuje trestné činy, které spadají do
věcné působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce. Tyto
trestné činy budou vymezeny odkazem na vnitrostátní právní předpisy
provádějící právo Unie (směrnice 2013/xx/EU). Text rozlišuje dvě
kategorie trestných činů, z nichž první spadá automaticky do
působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce (článek 12) a
druhá (článek 13) vyžaduje určení působnosti, pokud existují
určité vazby na trestné činy v první kategorii. Vedle toho oddíl
popisuje, jak bude u těchto trestných činů Úřad evropského
veřejného žalobce vykonávat svou působnost.
3.3.3.     Kapitola III: Jednací řád
pro vyšetřování, stíhání a soudní řízení
Tato kapitola se zabývá základními prvky
vyšetřování a stíhání vedených Úřadem evropského veřejného
žalobce, včetně ustanovení o jejich kontrole ze strany vnitrostátních
soudů, o tom, jaká může Úřad evropského veřejného žalobce
přijímat rozhodnutí po uzavření vyšetřování, jak bude vykonávat
své funkce v rámci trestního stíhání a jak budou shromážděné důkazy
použity před soudem, u něhož probíhá soudní řízení.
Oddíl 1 (Průběh vyšetřování)
stanoví obecná pravidla, která se vztahují na vyšetřování vedená
Úřadem evropského veřejného žalobce, včetně použitých
zdrojů informací, způsobu zahájení a vedení vyšetřování a toho,
jak může Úřad evropského veřejného žalobce získat další
informace z databází nebo údaje shromážděné na jeho žádost.
Oddíl 2 (Zpracování informací) vysvětluje
fungování systému řízení případů.
Oddíl 3 (Vyšetřovací opatření)
stanoví typy a podmínky jednotlivých vyšetřovacích opatření, kterých
může Úřad evropského veřejného žalobce využívat. Text tato
opatření podrobně neupravuje a vyžaduje uplatňování
vnitrostátních právních předpisů.
Oddíl 4 (Ukončení vyšetřování a
pravomoci trestního stíhání) stanoví různé typy rozhodnutí, která
může Úřad evropského veřejného žalobce přijímat na konci
vyšetřování, včetně obvinění a propuštění.
Oddíl 5 (Přípustnost důkazů)
upravuje přípustnost důkazů shromážděných a
předkládaných Úřadem evropského veřejného žalobce u soudu, u
něhož probíhá soudní řízení.
Oddíl 6 (Zabavení) upravuje nakládání s
majetkem zabaveným vnitrostátními soudy v důsledku stíhání vedených
Úřadem evropského veřejného žalobce.
3.3.4.     Kapitola IV: Procesní záruky
Pravidla v této kapitole poskytují záruky pro
podezřelé a ostatní osoby, jichž se týkají řízení Úřadu
evropského veřejného žalobce, přičemž tyto záruky budou muset
být v souladu s příslušnými standardy, zejména s Listinou základních
práv Evropské unie. Pravidla se vztahují na právní předpisy Unie
(směrnice o různých procesních právech v trestním řízení)
týkající se určitých práv a současně samostatně vymezují
další práva, která dosud nebyla právními předpisy Unie upravena. Jako
taková tvoří tato pravidla ve srovnání s vnitrostátním právem další vrstvu
ochrany, aby mohly mít podezřelé a ostatní osoby přímý prospěch
z ochrany na úrovni Unie.
3.3.5.     Kapitola V: Soudní
přezkum
Ustanovení čl. 86 odst. 3 Smlouvy
předepisuje zákonodárci Unie, aby stanovil pravidla použitelná na soudní
přezkum procesních úkonů učiněných Úřadem evropského
veřejného žalobce při výkonu jeho funkcí. Tato možnost odráží
specifickou povahu Úřadu evropského veřejného žalobce, která se liší
od povahy všech ostatních institucí a agentur Unie a vyžaduje zvláštní pravidla
pro soudní přezkum.
Ustanovení čl. 86 odst. 2 Smlouvy
vyžaduje, aby Úřad evropského veřejného žalobce vykonával úlohu
veřejného žalobce před příslušnými soudy členských
států. Úkony vyšetřování vedených Úřadem evropského
veřejného žalobce úzce souvisejí s případným stíháním a budou
účinné především v právních řádech členských států. Ve
většině případů budou prováděny vnitrostátními donucovacími
orgány podle pokynů Úřadu evropského veřejného žalobce a
někdy i po získání povolení vnitrostátního soudu. Úřad evropského
veřejného žalobce je tedy institucí Unie, jejíž činnost se bude
projevovat především ve vnitrostátních právních řádech. Je proto
vhodné považovat pro účely soudního přezkumu úkonů v rámci
vyšetřování a stíhání Úřad evropského veřejného žalobce za
vnitrostátní orgán. V důsledku toho by měly být vnitrostátní soudy
pověřeny soudním přezkumem všech napadnutelných úkonů
vyšetřování a stíhání ze strany Úřadu evropského veřejného
žalobce a soudy Unie by neměly být v souvislosti s těmito úkony
přímo příslušné podle článků 263, 265 a 268 Smlouvy,
neboť tyto úkony by neměly být pro účely soudního přezkumu
považovány za úkony úřadu Unie.
Podle článku 267 Smlouvy mohou a za
určitých okolností musí vnitrostátní soudy předkládat žádosti o
rozhodnutí o předběžných otázkách ohledně výkladu nebo platnosti
ustanovení právních předpisů Unie týkajících se soudního
přezkumu úkonů vyšetřování a stíhání ze strany Úřadu
evropského veřejného žalobce Soudnímu dvoru Evropské unie. To může
zahrnovat i dotazy na výklad tohoto nařízení. Vzhledem k tomu, že
Úřad evropského veřejného žalobce bude pro účely soudního
přezkumu považován za vnitrostátní orgán, budou moci vnitrostátní soudy
předkládat Soudnímu dvoru pouze otázky týkající se výkladu jeho
úkonů. Řízení o předběžné otázce tak zajistí jednotné uplatňování
tohoto nařízení v celé Unii, zatímco platnost úkonů Úřadu
evropského veřejného žalobce může být v souladu s vnitrostátními
právními předpisy napadena u vnitrostátních soudů.
3.3.6.     Kapitola VI: Ochrana
údajů
Tato kapitola stanoví pravidla pro režim
ochrany údajů, které v daném kontextu Úřadu evropského veřejného
žalobce upřesňují a doplňují právní předpisy Unie pro
zpracování osobních údajů institucemi EU (zejména nařízení Evropského
parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně
fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a
institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů). Dohled
nad veškerým zpracováním osobních údajů v souvislosti s činností
Úřadu evropského veřejného žalobce byl svěřen evropskému
inspektorovi ochrany údajů.
3.3.7.     Kapitola VII: Finanční
ustanovení a ustanovení o zaměstnancích
Pravidla dle této kapitoly upravují
způsob řízení rozpočtu a personálních otázek Úřadu
evropského veřejného žalobce. Vycházejí z platných právních
předpisů Unie, tj. pro rozpočtové záležitosti z nařízení Evropského
parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012,
kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o
zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, a pro personální
záležitosti z nařízení (EHS) č. 31, ve znění pozdějších
předpisů.
3.3.8.     Kapitola VIII: Ustanovení o
vztazích Úřadu evropského veřejného žalobce
Tato kapitola upravuje vztah Úřadu
evropského veřejného žalobce s orgány nebo dalšími institucemi Unie i se
subjekty mimo Unii. Vztah mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a
Eurojustem se vzhledem k jejich zvláštním vazbám v oblasti operativní
činnosti, správy a řízení řídí zvláštními pravidly.
3.3.9.     Kapitola IX: Obecná ustanovení
Tato ustanovení se zabývají institucionálními
otázkami, které vyplývají ze zřízení každého nového úřadu nebo
agentury Unie. Do značné míry vycházejí ze společného přístupu
k decentralizovaným agenturám, ale zohledňují specifickou
(justiční) povahu Úřadu evropského veřejného žalobce. Ustanovení
se vztahují na záležitosti, jako jsou například právní postavení a
podmínky fungování, jazykový režim, požadavky na transparentnost, pravidla pro
předcházení podvodům, práce s utajovanými informacemi, správní
šetření a pravidla odpovědnosti.
3.3.10.   Kapitola X: Závěrečná
ustanovení
Tato ustanovení se zabývají prováděním
nařízení a upravují přijímání prováděcích předpisů,
přechodných ustanovení a správních pravidel a vstup v platnost.
4.           ROZPOČTOVÉ
DŮSLEDKY
Cílem návrhu je efektivita nákladů hrazených
z rozpočtu EU: na zřízení ústředí Úřadu evropského
veřejného žalobce budou částečně využity stávající zdroje
úřadu OLAF a ústředí se bude spoléhat na správní podporu Eurojustu.
V souvislosti s funkcí evropských
pověřených žalobců, kteří budou pracovat v členských
státech, avšak budou tvořit nedílnou součást Úřadu evropského
veřejného žalobce, vyvstanou omezené dodatečné náklady. Vzhledem k
jejich dvojímu postavení veřejných žalobců na unijní i národní úrovni
budou dostávat odměnu z rozpočtu EU a bude se na ně vztahovat
služební řád.
Jelikož fáze zřizování Úřadu
evropského veřejného žalobce bude zřejmě trvat několik let,
budou zaměstnanci převáděni z úřadu OLAF na Úřad
evropského veřejného žalobce postupně. Příslušný počet
převedených zaměstnanců a odpovídající zdroje na jejich
financování budou odečteny z plánu pracovních míst i z rozpočtu
úřadu OLAF. Úřad evropského veřejného žalobce dosáhne plné
kapacity po naplnění všech pracovních pozic. Všechny pracovní pozice budou
naplněny v roce 2023, kdy bude mít úřad celkem 235
zaměstnanců, z toho 180 dle plánu pracovních pozic a 55 externích.
Odhadované náklady v roce 2023 při tomto počtu
zaměstnanců činí asi 35 milionů eur.
2013/0255 (APP)
Návrh
NAŘÍZENÍ RADY
o zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 86 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany
údajů,
v souladu se zvláštním legislativním
postupem,
vzhledem k těchto důvodům:
(1)       Unie i členské státy
mají povinnost chránit finanční zájmy Unie před trestnými činy,
které každoročně vedou ke značným finančním škodám.
Přesto nejsou tyto trestné činy v současné době
příslušnými vnitrostátními orgány dostatečně vyšetřovány a
stíhány.
(2)       Zřízení Úřadu
evropského veřejného žalobce předpokládá Smlouva o fungování Evropské
unie (SFEU) v kontextu prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
(3)       Smlouva výslovně
požaduje, aby byl Úřad evropského veřejného žalobce vytvořen z
Eurojustu, což znamená, že by toto nařízení mělo mezi nimi
vytvořit vazby.
(4)       Smlouva stanoví, že Úřad
evropského veřejného žalobce má mandát bojovat proti trestné činnosti
poškozující nebo ohrožující finanční zájmy Unie.
(5)       V souladu se zásadou
subsidiarity může být boje proti trestným činům poškozujícím
nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie lépe dosaženo na úrovni Unie z
důvodu jeho rozsahu a účinků. Současná situace, kdy je
stíhání trestných činů proti finančním zájmům Unie
výhradně v rukou úřadů členských států, tento cíl
dostatečně neplní. Jelikož cílů tohoto nařízení, tj. zřízení
Úřadu evropského veřejného žalobce, nemůže být dosaženo
členskými státy kvůli nejednotnosti stíhání trestných činů
spáchaných proti finančním zájmům Unie na vnitrostátní úrovni a
může jich být lépe dosaženo na úrovni Unie, protože Úřad evropského
veřejného žalobce bude mít výlučnou působnost pro stíhání
těchto trestných činů, může Unie přijmout
opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5
Smlouvy o Evropské unii.
(6)       V souladu se zásadou
proporcionality podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii toto nařízení
nepřekračuje to, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů, a
zajišťuje co nejmenší narušení právních řádů a institucionálních
struktur členských států.
(7)       Mandátem Úřadu
evropského veřejného žalobce by mělo být vyšetřování a stíhání
pachatelů trestných činů proti finančním zájmům Unie a
jejich předvádění před soud. To vyžaduje samostatné pravomoci
vyšetřování a stíhání, včetně možnosti vyšetřovat
přeshraniční nebo složité případy.
(8)       Organizační struktura
Úřadu evropského veřejného žalobce by také měla umožnit rychlé a
účinné rozhodování při vyšetřování a stíhání trestných
činů bez ohledu na to, zda se dotýkají jednoho nebo několika
členských států.
(9)       Vyšetřování by měl
Úřad evropského veřejného žalobce standardně vést
prostřednictvím evropských pověřených žalobců v
členských státech. U případů dotýkajících se několika
členských států nebo velmi složitých případů může
účinné vyšetřování a stíhání vyžadovat i výkon pravomocí evropského
veřejného žalobce formou pokynů vnitrostátním donucovacím
orgánům.
(10)     Jelikož Úřad evropského
veřejného žalobce bude mít pravomoc vyšetřovat a stíhat, měly by
být stanoveny institucionální záruky, které zajistí jeho nezávislost a
odpovědnost vůči orgánům Unie.
(11)     Přísně dodržovaná
odpovědnost doplňuje nezávislost a pravomoci svěřené
úřadu tímto nařízením. Evropský veřejný žalobce plně
odpovídá za plnění svých povinností vedoucího Úřadu evropského
veřejného žalobce a jako takový má vůči orgánům Unie
obecnou institucionální odpovědnost za jeho všeobecnou činnost.
Jakýkoli orgán Unie tak může podat za určitých okolností, včetně
vážného pochybení, Soudnímu dvoru Evropské unie návrh na jeho odvolání. Tato
odpovědnost by měla být propojena s přísným režimem soudní
kontroly, prostřednictvím kterého bude Úřad evropského veřejného
žalobce moci využívat donucovací pravomoci při vyšetřování pouze na
základě předchozího soudního povolení a důkazy předložené
soudu, u něhož probíhá soudní řízení, by měly být daným soudem
zkontrolovány z hlediska plnění Listiny základních práv Evropské unie.
(12)     Aby se zajistila jednotnost
jeho činnosti, a tedy rovnocenná ochrana finančních zájmů Unie,
měla by organizační struktura Úřadu evropského veřejného
žalobce umožňovat ústřední koordinaci a řízení všech
vyšetřování a stíhání v jeho působnosti. Úřad evropského
veřejného žalobce by tedy měl mít centrální strukturu, ve které
přijímá rozhodnutí evropský veřejný žalobce.
(13)     Pro maximalizaci
účinnosti a minimalizaci nákladů by měl Úřad evropského
veřejného žalobce respektovat zásadu decentralizace, podle které by se
měl s prováděním vyšetřování a stíhání v podstatě obracet
na evropské pověřené žalobce v členských státech. Úřad
evropského veřejného žalobce by se měl opírat o vnitrostátní orgány,
včetně policejních orgánů, zejména při výkonu donucovacích
opatření. Dle zásady loajální spolupráce jsou všechny vnitrostátní orgány
a příslušné instituce Unie, včetně Europolu, Eurojustu a
úřadu OLAF, povinny aktivně podporovat vyšetřování a stíhání
vedená Úřadem evropského veřejného žalobce a v maximální možné
míře s ním spolupracovat.
(14)     Svou operativní činnost
by měl Úřad evropského veřejného žalobce vykonávat podle
pokynů evropského veřejného žalobce a jeho jménem
prostřednictvím určených evropských pověřených žalobců
nebo jejich místních zaměstnanců v členských státech. Evropský
veřejný žalobce a jeho zástupci by měli mít k dispozici pracovníky v
rozsahu nezbytném k výkonu jejich funkcí podle tohoto nařízení. Úřad
evropského veřejného žalobce by měl být považován za
nedělitelný.
(15)     Postup jmenování evropského
veřejného žalobce by měl zajistit jeho nezávislost a jeho legitimita
by měla vycházet z orgánů Unie. Zástupci evropského veřejného
žalobce by měli být jmenováni stejným postupem.
(16)     Postup jmenování evropských
pověřených žalobců by měl zajistit jejich nedílné
začlenění do Úřadu evropského veřejného žalobce i jejich
začlenění, jak na operativní, tak na funkční úrovni, do
vnitrostátních právních systémů a struktur pověřených trestním
stíháním.
(17)     Listina základních práv
Evropské unie představuje společný základ pro ochranu práv
podezřelých osob v trestním řízení během přípravného i
soudního řízení. Činnost Úřadu evropského veřejného žalobce
by měla být ve všech případech prováděna při plném
respektování těchto práv.
(18)     Vyšetřování a stíhání
vedená Úřadem evropského veřejného žalobce by se měla řídit
zásadami proporcionality, nestrannosti a spravedlnosti vůči
podezřelé osobě. To zahrnuje i povinnost shromažďovat všechny
druhy důkazů, tj. usvědčující i vyviňující.
(19)     Pro činnost Úřadu
evropského veřejného žalobce je třeba stanovit jednací řád.
Jelikož by bylo nepřiměřené stanovit podrobná ustanovení o
způsobu provádění jeho vyšetřování a stíhání, mělo by toto
nařízení obsahovat jen výčet vyšetřovacích opatření,
jejichž využití může Úřad evropského veřejného žalobce
potřebovat, a ponechat ostatní otázky, zejména pravidla související s
jejich prováděním, vnitrostátním právním předpisům.
(20)     Pro zajištění právní
jistoty a nulové tolerance vůči trestným činům poškozujícím
nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie by měly činnosti Úřadu
evropského veřejného žalobce v oblasti vyšetřování a stíhání vycházet
ze zásady legality, podle které by měl úřad zahájit vyšetřování
a s ohledem na další podmínky trestně stíhat každý trestný čin ve své
působnosti.
(21)     Věcná působnost
Úřadu evropského veřejného žalobce by měla být omezena na
trestné činy, které poškozují nebo ohrožují finanční zájmy Unie.
Jakékoli rozšíření této působnosti o závažné trestné činy s
přeshraničním rozměrem by vyžadovalo jednomyslné rozhodnutí
Evropské rady.
(22)     Trestné činy proti
finančním zájmům Unie často úzce souvisí s jinou trestnou
činností. V zájmu účinnosti řízení a s cílem zabránit
případnému porušení zásady ne bis in idem by do působnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce měly spadat i trestné
činy, které nejsou vnitrostátními právními předpisy přesně
definovány jako trestné činy poškozující nebo ohrožující finanční
zájmy Unie, pokud je jejich skutková podstata totožná se skutkovou podstatou
trestných činů poškozujících nebo ohrožujících finanční zájmy Unie
a je s ní neoddělitelně spjata. V těchto smíšených
případech, kdy převažuje trestný čin poškozující nebo ohrožující
finanční zájmy Unie, by měl Úřad evropského veřejného
žalobce vykonávat svou působnost po konzultacích s příslušnými orgány
dotyčného členského státu. Převažující povaha by měla být
stanovena na základě kritérií, jako například finanční dopad
trestných činů na Unii a na vnitrostátní rozpočty, počet
obětí či další okolnosti související se závažností trestné
činnosti, nebo příslušné sankce.
(23)     Působnost Úřadu
evropského veřejného žalobce týkající se trestných činů
poškozujících nebo ohrožujících finanční zájmy Unie by měla mít
přednost před vnitrostátními nároky na příslušnost, aby bylo
možné zajistit jednotnost a řídit vyšetřování a stíhání na úrovni
Unie. V souvislosti s těmito trestnými činy by orgány
členských států měly jednat jen na žádost Úřadu evropského
veřejného žalobce, pokud nebude nutné přijmout naléhavá
opatření.
(24)     Jelikož by měl Úřad
evropského veřejného žalobce předkládat stíhání vnitrostátním
soudům, měla by být jeho působnost vymezena odkazem na trestní
právo členských států, které považuje za trestný čin jednání
nebo opomenutí poškozující či ohrožující finanční zájmy Unie a
stanoví uplatňované sankce prováděním příslušných právních
předpisů Unie, zejména [směrnice 2013/xx/EU[3]], do vnitrostátních
právních řádů.
(25)     Úřad evropského
veřejného žalobce by měl vykonávat svou působnost v co nejširším
možném rozsahu, aby jeho vyšetřování a stíhání mohlo postihovat i trestné
činy spáchané mimo území členských států. Výkon jeho
působnosti by tedy měl být v souladu s pravidly [směrnice 2013/xx/EU].
(26)     Jelikož má Úřad
evropského veřejného žalobce výlučnou působnost zabývat se
trestnými činy, které poškozují nebo ohrožují finanční zájmy Unie,
měla by být jím vedená vyšetřování na území členských států
usnadňována příslušnými vnitrostátními orgány a příslušnými
institucemi Unie, včetně Eurojustu, Europolu a úřadu OLAF, od
okamžiku, kdy je podezření na trestný čin oznámeno Úřadu
evropského veřejného žalobce, až do rozhodnutí o případném trestním
stíhání nebo odložení případu.
(27)     Pro splnění své
povinnosti oznámit Úřadu evropského veřejného žalobce podezření
na trestný čin spáchaný v jeho působnosti by se měly
vnitrostátní orgány členských států a orgány, instituce a jiné
subjekty Unie řídit stávajícími ohlašovacími postupy a měly by mít
zavedeny účinné mechanismy pro předběžné vyhodnocení
obvinění, která jim jsou oznámena. Za tímto účelem mohou orgány,
instituce a jiné subjekty Unie využívat úřadu OLAF.
(28)     Pro účinné
vyšetřování a stíhání trestných činů poškozujících nebo
ohrožujících finanční zájmy Unie je zásadní, aby Úřad evropského
veřejného žalobce mohl shromažďovat důkazy v rámci celé Unie
prostřednictvím komplexní sady vyšetřovacích opatření, avšak se
zohledněním zásady proporcionality a potřeby získat pro určitá
vyšetřovací opatření soudní povolení. Tato opatření by měla
být k dispozici pro účely vyšetřování a stíhání trestných
činů v rámci mandátu Úřadu evropského veřejného žalobce.
Opatření by měla být realizována v souladu s vnitrostátními právními
předpisy na základě příkazu Úřadu evropského veřejného
žalobce nebo na jeho žádost na základě příkazu příslušného
justičního orgánu. Kromě toho by měl mít Úřad evropského
veřejného žalobce přístup ke všem relevantním zdrojům
údajů, včetně veřejných a soukromých rejstříků.
(29)     Použití vyšetřovacích
opatření stanovených tímto nařízením by mělo být v souladu
s podmínkami, které jsou v něm uvedeny, včetně nutnosti
získat pro určitá donucovací opatření při vyšetřování soudní
povolení. Ostatní vyšetřovací opatření mohou podléhat soudnímu
povolení, pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy členského
státu, v němž má být vyšetřovací opatření provedeno. Na
příkazy k provedení opatření vydané Úřadem evropského
veřejného žalobce a na jejich povolení vydaná příslušným
vnitrostátním justičním orgánem podle tohoto nařízení se vztahují
obecné požadavky přiměřenosti a nezbytnosti.
(30)     Článek 86 Smlouvy
požaduje, aby Úřad evropského veřejného žalobce vykonával úlohu
veřejného žalobce, což zahrnuje rozhodování o obvinění podezřelé
osoby a o volbě příslušného soudu. Rozhodnutí o obvinění
podezřelé osoby by měl učinit evropský veřejný žalobce, aby
se vytvořila společná politika stíhání. Příslušnost soudu by
měl stanovit evropský veřejný žalobce na základě sady
transparentních kritérií.
(31)     S ohledem na zásadu legality
by v případech, kdy existují spolehlivé důkazy a stíhání nebrání
žádné právní důvody, mělo vyšetřování Úřadu evropského
veřejného žalobce za normálních okolností vést ke stíhání u
příslušných vnitrostátních soudů. Při neexistenci takových
důkazů a v situaci, kdy není příliš pravděpodobné, že
požadované důkazy budou před soudem předloženy, je možné
případ odložit. Navíc by měl mít Úřad evropského veřejného
žalobce možnost případ odložit i u méně závažných deliktů. Pokud
případ není z takového důvodu odložen, ale stíhání přesto není
odůvodněné, měl by mít Úřad evropského veřejného
žalobce možnost navrhnout podezřelé osobě dohodu, pokud by to bylo v
zájmu řádného výkonu spravedlnosti. Pravidla pro dohody a pravidla pro
výpočet ukládaných pokut by měla být upřesněna ve správních
pravidlech Úřadu evropského veřejného žalobce. Uzavřením
případu dohodou v souladu s tímto nařízením by nemělo být
dotčeno uplatňování správních opatření ze strany
příslušných orgánů, pokud se tato opatření netýkají sankcí,
které by mohly být přirovnány k trestním sankcím.
(32)     Důkazy předložené
Úřadem evropského veřejného žalobce soudu, u něhož probíhá
soudní řízení, by měly být uznány jako přípustné důkazy, u
kterých se předpokládá, že splňují veškeré příslušné
důkazní požadavky podle vnitrostátních právních předpisů
členského státu, ve kterém se příslušný soud nachází, pokud má soud
za to, že důkazy respektují spravedlnost řízení a práva na obhajobu
podezřelé osoby v souladu s Listinou základních práv Evropské unie. Soud,
u něhož probíhá soudní řízení, nemůže vyloučit důkazy
předložené Úřadem evropského veřejného žalobce jako
nepřípustné z důvodu odlišných podmínek a pravidel pro
shromažďování daného typu důkazů dle platných vnitrostátních
právních předpisů.
(33)     Toto nařízení ctí
základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie.
Po Úřadu evropského veřejného žalobce zejména vyžaduje, aby
respektoval právo na spravedlivý proces, práva na obhajobu a presumpci neviny
podle článků 47 a 48 Listiny. Článek 50 Listiny, který chrání
právo nebýt dvakrát trestně stíhán nebo trestán za stejný trestný čin
(ne bis in idem), zajišťuje, že v důsledku stíhání vedených
Úřadem evropského veřejného žalobce nedojde k porušení zákazu dvojího
postihu. Činnost Úřadu evropského veřejného žalobce tak bude
vykonávána v plném souladu s těmito právy a nařízení bude
uplatňováno a vykládáno odpovídajícím způsobem.
(34)     Ustanovení čl. 82 odst. 2
Smlouvy umožňuje Unii stanovit minimální pravidla pro práva osob
v trestním řízení, aby se zajistilo dodržování práva na obhajobu a
spravedlivý proces. Přestože již Unie vytvořila významné acquis,
některá z těchto práv doposud nebyla dle právních předpisů
Unie harmonizována. V souvislosti s uvedenými právy by toto nařízení
mělo stanovit pravidla platná výlučně pro účely tohoto
nařízení.
(35)     Na činnost Úřadu
evropského veřejného žalobce by se mělo vztahovat právo na obhajobu
již stanovené v příslušných právních předpisech Unie, jako je
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010
o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení[4], směrnice Evropského
parlamentu a Rady 2012/13/EU ze dne 22. května 2012 o právu na informace v
trestním řízení[5]
a [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/xx/EU ze dne xx xxxx 2013
o právu na přístup k obhájci v trestním řízení a o právu na
komunikaci po zatčení], prováděných vnitrostátními právními
předpisy. Tato práva by měla být k dispozici každé podezřelé
osobě, kterou začne Úřad evropského veřejného žalobce
vyšetřovat.
(36)     Ustanovení čl. 86 odst. 3
Smlouvy umožňuje zákonodárci Unie stanovit pravidla použitelná na soudní
přezkum procesních úkonů učiněných Úřadem evropského
veřejného žalobce při výkonu jeho funkcí. Tato působnost
udělená zákonodárci odráží specifickou povahu Úřadu evropského
veřejného žalobce, která se liší od povahy všech ostatních institucí a
agentur Unie a vyžaduje zvláštní pravidla pro soudní přezkum.
(37)     Ustanovení čl. 86 odst. 2
Smlouvy vyžaduje, aby Úřad evropského veřejného žalobce vykonával
úlohu veřejného žalobce před příslušnými soudy členských
států. Úkony provedené Úřadem evropského veřejného žalobce v
průběhu vyšetřování úzce souvisejí s trestním stíháním, které z
něj může vyplynout, a promítají se do právních řádů
členských států. Ve většině případů budou
prováděny vnitrostátními donucovacími orgány jednajícími podle pokynů
Úřadu evropského veřejného žalobce, někdy po získání souhlasu
vnitrostátního soudu. Je proto vhodné považovat pro účely soudního
přezkumu úkonů vyšetřování a stíhání Úřad evropského
veřejného žalobce za vnitrostátní orgán. V důsledku toho by měly
být vnitrostátní soudy pověřeny soudním přezkumem všech
úkonů vyšetřování a stíhání ze strany Úřadu evropského veřejného
žalobce, které mohou být napadeny, a Soudní dvůr Evropské unie by
neměl být přímo příslušný v souvislosti s těmito úkony
podle článků 263, 265 a 268 Smlouvy, neboť tyto úkony by
neměly být pro účely soudního přezkumu považovány za úkony
instituce Unie.
(38)     Podle článku 267 Smlouvy
mohou a za určitých okolností musí vnitrostátní soudy předkládat
žádosti o rozhodnutí o předběžných otázkách ohledně výkladu nebo
platnosti ustanovení právních předpisů Unie, včetně tohoto
nařízení, které jsou relevantní pro soudní přezkum úkonů
vyšetřování a stíhání ze strany Úřadu evropského veřejného
žalobce, Soudnímu dvoru Evropské unie. Vnitrostátní soudy by neměly mít
možnost předkládat otázky týkající se platnosti úkonů Úřadu
evropského veřejného žalobce Soudnímu dvoru, neboť tyto úkony by
neměly být pro účely soudního přezkumu považovány za úkony
instituce Unie.
(39)     Je rovněž třeba
vyjasnit, že by se otázkami výkladu ustanovení vnitrostátních právních
předpisů, použitelných podle tohoto nařízení, měly zabývat
jen vnitrostátní soudy. V důsledku toho nemohou tyto soudy předkládat
otázky týkající se výkladu vnitrostátních právních předpisů, na které
toto nařízení odkazuje, Soudnímu dvoru.
(40)     Jelikož Smlouva stanoví, že
Úřad evropského veřejného žalobce bude vytvořen z Eurojustu,
měly by tyto dva úřady souběžně existovat, navzájem
organicky, provozně a administrativně spolupracovat a doplňovat
se.
(41)     Úřad evropského
veřejného žalobce by měl také úzce spolupracovat s ostatními orgány a
agenturami Unie s cílem usnadnit výkon svých funkcí podle tohoto nařízení
a v případě potřeby stanovit formální ujednání týkající se
prováděcích pravidel pro výměnu informací a spolupráci.
Mimořádnou důležitost by měla mít spolupráce s Europolem a
úřadem OLAF, aby se předešlo zdvojování a Úřad evropského
veřejného žalobce mohl získat důležité informace, které mají tyto
orgány k dispozici, a při konkrétních vyšetřováních využívat jejich
analytické zdroje.
(42)     Na zpracování osobních
údajů Úřadem evropského veřejného žalobce se vztahuje nařízení
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000
o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů
orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů[6]. To se týká zpracování osobních
údajů v rámci cílů a úkolů Úřadu evropského veřejného
žalobce, osobních údajů jeho zaměstnanců i osobních údajů
správního charakteru, kterými disponuje. Evropský inspektor ochrany údajů
by měl sledovat zpracování osobních údajů Úřadem evropského
veřejného žalobce. Měly by být dle potřeby upřesněny a
doplněny zásady uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001, pokud jde o
zpracování operativních osobních údajů Úřadem evropského
veřejného žalobce. Pokud Úřad evropského veřejného žalobce
předává operativní osobní údaje orgánu třetí země nebo
mezinárodní organizaci či Interpolu na základě mezinárodní dohody
uzavřené podle článku 218 Smlouvy, měly by
přiměřené záruky přijaté na ochranu soukromí a základních
práv a svobod jednotlivců zajistit splnění ustanovení tohoto
nařízení týkajících se ochrany údajů.
(43)     Na zpracování osobních
údajů příslušnými orgány členských států za účelem
předcházení, vyšetřování, odhalování a stíhání trestných
činů či výkonu trestních sankcí se vztahuje [směrnice 2013/xx/EU
o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů
a o volném pohybu těchto údajů].
(44)     Systém zpracování údajů
Úřadu evropského veřejného žalobce by měl vycházet ze systému
řízení případů Eurojustu, ale jeho dočasné pracovní soubory
by měly být od okamžiku zahájení vyšetřování považovány za soudní
spisy.
(45)     Finanční, rozpočtový
a personální režim Úřadu evropského veřejného žalobce by se měl
řídit příslušnými standardy Unie platnými pro subjekty uvedené v
článku 208 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom)
č. 966/2012[7],
avšak s přihlédnutím k tomu, že působnost Úřadu evropského
veřejného žalobce k vyšetřování a stíhání na úrovni Unie je
výlučná. Úřad evropského veřejného žalobce by měl být
povinen předkládat každoroční zprávy.
(46)     Na Úřad evropského
veřejného žalobce by se měla vztahovat i obecná pravidla o
transparentnosti platná pro agentury Unie, ale pouze s ohledem na jeho
administrativní úkoly, aby žádným způsobem nedošlo k ohrožení požadavku na
zachování důvěrnosti při jeho operativní činnosti. Stejně
tak by měla respektovat požadavek na zachování důvěrnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce i správní šetření vedená
evropským veřejným ochráncem práv.
(47)     V souladu s článkem 3
Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor
svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské
unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily uvedené členské
státy své přání [ne][účastnit] se přijímání a používání tohoto
nařízení.
(48)     V souladu s články 1 a 2
Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o
Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko
neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro
ně není závazné ani použitelné.
(49)     Zástupci členských
států, zasedající na úrovni hlav států a předsedů vlád v
Bruselu dne 13. prosince 2003, stanovili sídlo Úřadu evropského
veřejného žalobce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Tímto nařízením se
zřizuje Úřad evropského veřejného žalobce a stanoví pravidla
jeho fungování.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto
nařízení se rozumí:
a)           „osobou“ jakákoli fyzická nebo
právnická osoba;
b)           „trestnými činy poškozujícími
nebo ohrožujícími finanční zájmy Unie“ trestné činy uvedené ve
směrnici 2013/xx/EU, prováděné vnitrostátními právními předpisy;
c)           „finančními zájmy Unie“ veškeré
příjmy, výdaje a aktiva, na něž se vztahuje rozpočet Unie,
rozpočty orgánů, institucí a jiných subjektů zřízených
Smlouvami a jimi řízené a sledované rozpočty, které jsou v rámci
těchto rozpočtů pořízeny nebo které do nich mají být
uhrazeny;
d)           „osobními údaji správního
charakteru“ veškeré osobní údaje zpracovávané Úřadem evropského
veřejného žalobce, s výjimkou operativních osobních údajů;
e)           „operativními osobními údaji“
veškeré osobní údaje zpracovávané Úřadem evropského veřejného žalobce
ke splnění účelů stanovených v článku 37.
KAPITOLA II
OBECNÁ PRAVIDLA
Oddíl 1
Postavení, organizace a struktura Úřadu evropského veřejného žalobce
Článek 3
Zřízení
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce se zřizuje jako instituce Unie s decentralizovanou strukturou.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce má právní subjektivitu.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce spolupracuje s Eurojustem a opírá se o jeho správní podporu v souladu s
článkem 57.
Článek 4
Úkoly
1.           Úkolem Úřadu evropského
veřejného žalobce je bojovat proti trestným činům poškozujícím
nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce je příslušný k vyšetřování a stíhání pachatelů a
spolupachatelů trestných činů podle odstavce 1 a jejich
předvádění před soud. V tomto ohledu Úřad evropského
veřejného žalobce řídí vyšetřování, dohlíží na něj a
provádí úkony trestního stíhání, včetně odložení případu.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce vykonává před příslušnými soudy členských států úlohu
veřejného žalobce u trestných činů uvedených v odstavci 1,
včetně podání obžaloby a veškerých odvolání, dokud případ není
pravomocně uzavřen.
Článek 5
Nezávislost a
odpovědnost
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce je nezávislý.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce, včetně evropského veřejného žalobce, jeho zástupců
a zaměstnanců, evropských pověřených žalobců a jejich
národních zaměstnanců, nevyhledává ani nepřijímá při výkonu
svých povinností pokyny od žádné osoby, členského státu či orgánu, instituce
nebo jiného subjektu Unie. Orgány, instituce nebo jiné subjekty Unie a
členské státy respektují nezávislost Úřadu evropského veřejného
žalobce a nesnaží se ovlivňovat výkon jeho úkolů.
3.           Evropský veřejný žalobce
odpovídá Evropskému parlamentu, Radě a Evropské komisi za obecnou
činnost Úřadu evropského veřejného žalobce, a to zejména tak, že
vydává výroční zprávu v souladu s článkem 70.
Článek 6
Struktura a organizace
Úřadu evropského veřejného žalobce
1.           Struktura Úřadu evropského
veřejného žalobce je tvořena evropským veřejným žalobcem, jeho
zástupci, zaměstnanci, kteří jim zajišťují podporu při
výkonu jejich úkolů podle tohoto nařízení, a evropskými
pověřenými žalobci v členských státech.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce vede evropský veřejný žalobce, který řídí jeho činnost a
organizuje jeho práci. Evropskému veřejnému žalobci pomáhají
čtyři zástupci.
3.           Zástupci pomáhají evropskému
veřejnému žalobci se všemi jeho povinnostmi a činnostmi a v souladu
s pravidly přijatými podle čl. 72 písm. d) jej zastupují, pokud
je nepřítomen nebo mu něco brání ve vykonávání jeho povinností a
činností. Jeden ze zástupců je odpovědný za plnění
rozpočtu.
4.           Vyšetřování a stíhání vedená
Úřadem evropského veřejného žalobce se provádí prostřednictvím
evropských pověřených žalobců pod vedením a dohledem evropského
veřejného žalobce. Je-li to v zájmu vyšetřování nebo stíhání
považováno za nutné, může evropský veřejný žalobce vykonávat svou
pravomoc i přímo v souladu s čl. 18 odst. 5.
5.           V každém členském státě se
nachází alespoň jeden evropský pověřený žalobce, který je
nedílnou součástí Úřadu evropského veřejného žalobce. Evropští
pověření žalobci jednají na základě výlučné pravomoci
evropského veřejného žalobce a řídí se při výkonu
vyšetřování a stíhání, kterými jsou pověřeni, jen jeho pokyny,
směrnicemi a rozhodnutími. Pokud jednají v rámci svého mandátu podle
tohoto nařízení, jsou zcela nezávislí na vnitrostátních orgánech
pověřených trestním stíháním a nemají vůči nim žádné
povinnosti.
6.           Evropští pověření žalobci
mohou současně vykonávat své funkce jako vnitrostátní veřejní
žalobci. V případě protichůdných úkolů o tom evropští
pověření žalobci uvědomí evropského veřejného žalobce,
který může po konzultaci s příslušnými vnitrostátními orgány
pověřenými trestním stíháním dát pokyn, aby v zájmu vyšetřování
a stíhání vedených Úřadem evropského veřejného žalobce
upřednostnili svoji funkci vyplývající z tohoto nařízení. V takovém
případě o tom evropský veřejný žalobce neprodleně informuje
příslušné vnitrostátní orgány pověřené trestním stíháním.
7.           Úkony učiněné evropským
veřejným žalobcem, evropskými pověřenými žalobci, jakýmikoli
zaměstnanci Úřadu evropského veřejného žalobce nebo jakoukoli
jinou osobou jednající jeho jménem při výkonu svých povinností se
přičítají Úřadu evropského veřejného žalobce. Evropský
veřejný žalobce zastupuje Úřad evropského veřejného žalobce
před orgány Unie, členskými státy a třetími stranami.
8.           Je-li to pro účely
vyšetřování nebo stíhání nezbytné, může evropský veřejný žalobce
dočasně přidělit evropským pověřeným
žalobcům zdroje a zaměstnance.
Článek 7
Jednací řád Úřadu
evropského veřejného žalobce
1.           Jednací řád Úřadu
evropského veřejného žalobce se přijímá rozhodnutím evropského
veřejného žalobce, jeho čtyř zástupců a pěti
evropských pověřených žalobců, vybraných evropským veřejným
žalobcem na základě systému naprosto rovné rotace, která odráží
demografickou a zeměpisnou různorodost všech členských
států. Rozhodnutí se přijímá prostou většinou, přičemž
všichni členové mají po jednom hlase. V případě rovnosti
hlasů rozhoduje hlas evropského veřejného žalobce.
2.           Jednací řád upravuje organizaci
práce Úřadu evropského veřejného žalobce a obsahuje obecná pravidla
pro přidělování případů.
Oddíl 2
Jmenování a odvolávání členů Úřadu evropského veřejného
žalobce
Článek 8
Jmenování a odvolávání
evropského veřejného žalobce
1.           Evropského veřejného žalobce
jmenuje Rada se souhlasem Evropského parlamentu na dobu osmi let a toto období
nelze prodloužit. Rada rozhoduje prostou většinou.
2.           Evropský veřejný žalobce je
vybírán z osob, které poskytují veškeré záruky nezávislosti, jsou
způsobilé k výkonu vysokých justičních funkcí a mají odpovídající
zkušenosti jako veřejní žalobci.
3.           Výběr je založen na
otevřené výzvě k přihlášení kandidátů, zveřejněné
v Úředním věstníku Evropské unie, po které Komise vypracuje a
předloží Evropskému parlamentu a Radě užší seznam. Před
předložením užšího seznamu si Komise vyžádá stanovisko skupiny
odborníků, kterou sama vytvoří a která bude tvořena sedmi
osobami vybranými mezi bývalými členy Soudního dvora, členy
vnitrostátních nejvyšších soudů, vnitrostátních útvarů pověřených
trestním stíháním a/nebo obecně uznávanými právníky, z nichž jednu navrhne
Evropským parlamentem, jakož i předsedou Eurojustu v roli pozorovatele.
4.           Pokud evropský veřejný žalobce
nesplňuje nadále podmínky nezbytné pro výkon svých povinností nebo
porušil-li závažným způsobem své povinnosti, může jej Soudní
dvůr Evropské unie na žádost Evropského parlamentu, Rady nebo Komise odvolat.
Článek 9
Jmenování a odvolávání
zástupců evropského veřejného žalobce
1.           Zástupci evropského veřejného
žalobce jsou jmenováni v souladu s pravidly stanovenými v čl. 8 odst. 1.
2.           Zástupci evropského veřejného
žalobce jsou vybíráni z osob, které poskytují veškeré záruky nezávislosti, jsou
způsobilé k výkonu vysokých justičních funkcí a mají odpovídající
zkušenosti jako veřejní žalobci.
3.           Výběr je založen na
otevřené výzvě k přihlášení kandidátů, zveřejněné
v Úředním věstníku, po které Evropská komise po dohodě
s evropským veřejným žalobcem vypracuje a předloží Evropskému
parlamentu a Radě užší seznam odrážející demografickou rovnováhu a
zeměpisnou různorodost členských států.
4.           Zástupci mohou být odvoláni v
souladu s pravidly stanovenými v čl. 8 odst. 4 z podnětu evropského
veřejného žalobce.
Článek 10
Jmenování a odvolávání
evropských pověřených žalobců
1.           Evropští pověření žalobci
jsou jmenováni evropským veřejným žalobcem ze seznamu alespoň
tří kandidátů, kteří splňují požadavky stanovené v odstavci
2, předloženého dotčeným členským státem / dotčenými
členskými státy. Funkční období je pět let a lze je obnovit.
2.           Evropští pověření žalobci
jsou způsobilí k výkonu vysokých justičních funkcí a mají
odpovídající zkušenosti jako veřejní žalobci. Jejich nezávislost by
měla být nezpochybnitelná. Členské státy jmenují evropského
pověřeného žalobce jako veřejného žalobce podle vnitrostátních
právních předpisů, pokud v okamžiku jmenování do funkce evropského
pověřeného žalobce tuto funkci ještě nezastává.
3.           Evropští pověření žalobci
mohou být odvoláváni evropským veřejným žalobcem, pokud již nesplňují
požadavky stanovené v odstavci 2 nebo kritéria platná pro výkon jejich
povinností, popř. pokud se dopustí vážného pochybení. Během výkonu
jejich funkce jménem Úřadu evropského veřejného žalobce nemohou
příslušné vnitrostátní orgány odvolat evropské pověřené žalobce
z funkce vnitrostátních žalobců bez souhlasu evropského
veřejného žalobce.
Oddíl 3
Základní zásady
Článek 11
Základní zásady činnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce dbá na to, aby při své činnosti dodržoval práva zakotvená v
Listině základních práv Evropské unie.
2.           Činnost Úřadu evropského
veřejného žalobce se řídí zásadou proporcionality podle čl. 26
odst. 3.
3.           Vyšetřování a stíhání vedená
Úřadem evropského veřejného žalobce se řídí tímto
nařízením. Vnitrostátní právní předpisy se použijí v rozsahu, ve
kterém není daná věc upravena tímto nařízením. Příslušným
vnitrostátním právem je právo členského státu, ve kterém je
vyšetřování nebo stíhání vedeno. Pokud se věc řídí
vnitrostátními právními předpisy a tímto nařízením, má přednost
toto nařízení.
4.           Úřad evropského veřejného
žalobce má výlučnou působnost k vyšetřování a stíhání trestných
činů proti finančním zájmům Unie.
5.           Úřad evropského veřejného
žalobce vykonává svá vyšetřování a stíhání nestranně a usiluje o
získání veškerých souvisejících důkazů, ať
usvědčujících, nebo vyviňujících.
6.           Úřad evropského veřejného
žalobce zahájí vyšetřování bez zbytečného odkladu a dbá na jejich
rychlý průběh.
7.           Příslušné orgány členských
států vyšetřování a stíhání vedená Úřadem evropského
veřejného žalobce na jeho žádost aktivně napomáhají a podporují je a
zdrží se veškerých kroků, postupů či procesů, které mohou
oddálit nebo brzdit jejich průběh.
Oddíl 4
Působnost Úřadu evropského veřejného žalobce
Článek 12
Trestné činy v
působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce
Úřad evropského veřejného žalobce je
způsobilý ve vztahu k trestným činům poškozujícím nebo
ohrožujícím finanční zájmy Unie, jak stanoví směrnice 2013/xx/EU a
provádí vnitrostátní právní předpisy.
Článek 13
Doplňková působnost
1.           Pokud jsou trestné činy uvedené
v článku 12 neoddělitelně spjaty s trestnými činy
neuvedenými v článku 12 a jejich společné vyšetřování a stíhání
je v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, je Úřad evropského
veřejného žalobce způsobilý i ve vztahu k těmto jiným trestným
činům pod podmínkou, že trestné činy uvedené v článku 12
mají převládající charakter a ostatní trestné činy vycházejí ze
stejné skutkové podstaty.
              Pokud tyto podmínky nejsou
splněny, má členský stát způsobilý ve vztahu k ostatním trestným
činům působnost i pro trestné činy uvedené v článku 12.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce a vnitrostátní orgány pověrené trestním stíháním vedou společné
konzultace, aby určily, který orgán je způsobilý podle odstavce 1. V
případě potřeby je možné se pro snazší určení této
působnosti obrátit na Eurojust v souladu s článkem 57.
3.           V případě neshody mezi
Úřadem evropského veřejného žalobce a vnitrostátními orgány
pověrenými trestním stíháním v otázce působnosti podle odstavce 1
rozhodne o doplňkové působnosti vnitrostátní justiční orgán
způsobilý k rozhodnutí o rozdělení působnosti při stíhání
na úrovni členských států.
4.           Určení působnosti podle
tohoto článku nepodléhá přezkumu.
Článek 14
Výkon působnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce
Úřad evropského veřejného žalobce
vykonává svou výlučnou působnost k vyšetřování a stíhání
veškerých trestných činů uvedených v článcích 12 a 13, pokud je
takový trestný čin zcela nebo zčásti spáchán
a)           na území jednoho nebo několika
členských států; nebo
b)           státními příslušníky
členských států, zaměstnanci Unie nebo členy orgánů
Unie.
KAPITOLA III
JEDNACÍ ŘÁD PRO VYŠETŘOVÁNÍ, STÍHÁNÍ A SOUDNÍ ŘÍZENÍ
Oddíl 1
Provádění vyšetřování
Článek 15
Zdroje vyšetřování
1.           Všechny vnitrostátní orgány
členských států a všechny orgány, instituce a jiné subjekty Unie
neprodleně uvědomí Úřad evropského veřejného žalobce o
jakémkoli jednání, které by mohlo být trestným činem v jeho působnosti.
2.           Pokud se evropští pověření
žalobci dozvědí o jednání, které by mohlo být trestným činem
v působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce,
neprodleně o tom uvědomí evropského veřejného žalobce.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce může shromažďovat či získávat informace o jednání, které
by mohlo být trestným činem v jeho působnosti, od jakékoli osoby.
4.           Veškeré informace oznámené
Úřadu evropského veřejného žalobce jsou evropským veřejným
žalobcem nebo evropskými pověřenými žalobci zapsány a
ověřeny. Pokud se po ověření rozhodnou, že nezahájí
vyšetřování, uzavřou případ a uvedou důvody v systému
řízení případů. Uvědomí o tom vnitrostátní orgán, orgán,
instituci nebo jiné subjekty Unie, které poskytly příslušné informace, a
na jejich vyžádání dle situace i osoby, které tyto informace poskytly.
Článek 16
Zahájení vyšetřování
1.           Evropský veřejný žalobce nebo
jeho jménem evropští pověření žalobci zahájí vyšetřování
písemným rozhodnutím, pokud existují přiměřené důvody
domnívat se, že je nebo byl spáchán trestný čin v působnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce.
2.           Pokud je vyšetřování zahájeno
evropským veřejným žalobcem, přidělí tento žalobce případ
evropskému pověřenému žalobci, pokud nechce případ
vyšetřovat sám v souladu s kritérii stanovenými v čl. 18 odst. 5.
Pokud je vyšetřování zahájeno evropským pověřeným žalobcem,
uvědomí o tom tento žalobce ihned evropského veřejného žalobce. Po
obdržení tohoto oznámení evropský veřejný žalobce ověří, zda již
vyšetřování nezahájil on sám nebo jiný evropský pověřený
žalobce. V zájmu účinnosti vyšetřování může evropský
veřejný žalobce přidělit případ jinému evropskému
pověřenému žalobci nebo se rozhodnout sám případ převzít v
souladu s kritérii stanovenými v čl. 18 odst. 5.

Článek 17
Naléhavá opatření a
postoupení
1.           Je-li nutné v souvislosti s trestným
činem v působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce
okamžitě zasáhnout, přijmou vnitrostátní orgány jakékoli naléhavé
opatření, aby zajistily účinné vyšetřování a stíhání.
Vnitrostátní orgány následně případ neprodleně postoupí
Úřadu evropského veřejného žalobce. V takovém případě
Úřad evropského veřejného žalobce potvrdí opatření přijatá
vnitrostátními orgány, dle možností do 48 hodin od zahájení vyšetřování, a
to i tehdy, pokud byla tato opatření přijata a vykonána podle jiných
pravidel, než jsou pravidla uvedená v tomto nařízení.
2.           Pokud v jakékoli fázi
vyšetřování vyvolává případ pochybnosti ohledně působnosti,
může Úřad evropského veřejného žalobce konzultovat
příslušnou působnost s vnitrostátními orgány pověřenými trestním
stíháním. Do rozhodnutí o působnosti přijme Úřad evropského
veřejného žalobce naléhavá opatření, která jsou nezbytná k
zajištění účinného vyšetřování a stíhání daného případu.
Je-li stanovena působnost vnitrostátního orgánu, potvrdí vnitrostátní
orgán naléhavá opatření přijatá Úřadem evropského veřejného
žalobce do 48 hodin od zahájení vnitrostátního vyšetřování.
3.           Pokud vyšetřování zahájené
Úřadem evropského veřejného žalobce dojde ke zjištění, že
vyšetřované jednání je trestným činem, který nespadá do jeho
působnosti, postoupí Úřad evropského veřejného žalobce daný
případ neprodleně příslušným vnitrostátním donucovacím a
justičním orgánům.
4.           Pokud vyšetřování zahájené
vnitrostátními orgány následně dojde ke zjištění, že jednání je trestným
činem v působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce,
postoupí vnitrostátní orgány tento případ neprodleně Úřadu
evropského veřejného žalobce. V takovém případě Úřad
evropského veřejného žalobce potvrdí opatření přijatá
vnitrostátními orgány, dle možností do 48 hodin od zahájení vyšetřování, a
to i tehdy, pokud byla tato opatření přijata a vykonána podle jiných
pravidel, než jsou pravidla uvedená v tomto nařízení.
Článek 18
Průběh
vyšetřování
1.           Vyšetřování vede určený
evropský pověřený žalobce jménem evropského veřejného žalobce a
pod jeho vedením. Určený evropský pověřený žalobce může
provádět vyšetřovací opatření sám nebo předat pokyny
příslušným donucovacím orgánům v členském státě, ve
kterém se nachází. Tyto orgány plní pokyny evropského pověřeného
žalobce a vykonávají vyšetřovací opatření, kterými jsou
pověřeny.
2.           U přeshraničních
případů, kdy musí být vyšetřovací opatření vykonána v jiném
členském státě, než kde bylo vyšetřování zahájeno, jedná
evropský pověřený žalobce, který vyšetřování zahájil nebo
kterému bylo svěřeno evropským veřejným žalobcem, v úzké
konzultaci s evropským pověřeným žalobcem členského státu, ve
kterém má být vyšetřovací opatření provedeno. Tento evropský
pověřený žalobce musí vyšetřovací opatření provést sám nebo
předat pokyny k jejich výkonu příslušným vnitrostátním orgánům.
3.           U přeshraničních
případů může evropský veřejný žalobce do vyšetřování
zapojit několik evropských pověřených žalobců a
vytvářet společné týmy. Jakéhokoli evropského pověřeného
žalobce může evropský veřejný žalobce pověřit
shromažďováním příslušných informací nebo provedením konkrétních
vyšetřovacích opatření jeho jménem.
4.           Evropský veřejný žalobce
sleduje vyšetřování vedená evropskými pověřenými žalobci a
zajišťuje jejich koordinaci. V případě nutnosti jim dává pokyny.
5.           Evropský veřejný žalobce
může předat případ jinému evropskému pověřenému
žalobci nebo sám vyšetřování vést, pokud se to jeví jako nezbytné v zájmu
účinnosti vyšetřování či stíhání s ohledem na jedno nebo
více následujících kritérií:
a)      závažnost trestného činu;
b)      konkrétní okolnosti související s
postavením údajného pachatele;
c)      konkrétní okolnosti související s
přeshraničním rozměrem vyšetřování;
d)      nedostupnost vnitrostátních orgánů
pověřených vyšetřováním; nebo
e)      žádost příslušných orgánů
dotčeného členského státu.
6.           Pokud vyšetřování provádí
přímo evropský veřejný žalobce, uvědomí o tom evropského
pověřeného žalobce v členském státě, ve kterém mají být
vyšetřovací opatření provedena. Každé vyšetřovací opatření
přijaté evropským veřejným žalobcem se provádí v součinnosti s
orgány členského státu, jehož území se to týká. Donucovací opatření
provádějí příslušné vnitrostátní orgány.
7.           Vyšetřování prováděná v
rámci pravomoci Úřadu evropského veřejného žalobce jsou chráněna
pravidly o služebním tajemství podle platných právních předpisů Unie.
Orgány podílející se na vyšetřování vedených Úřadem evropského
veřejného žalobce jsou také povinny dodržovat služební tajemství podle
platných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 19
Zrušení výsad nebo imunity
1.           Pokud se vyšetřování Úřadu
evropského veřejného žalobce týkají osob chráněných výsadami nebo
imunitami podle vnitrostátních právních předpisů a tyto výsady nebo
imunity představují pro konkrétní vyšetřování překážku,
předloží Úřad evropského veřejného žalobce odůvodněnou
písemnou žádost o jejich zrušení v souladu s postupy stanovenými těmito
vnitrostátními právními předpisy.
2.           Pokud se vyšetřování Úřadu
evropského veřejného žalobce týkají osob chráněných výsadami nebo
imunitami podle právních předpisů Unie, zejména podle Protokolu o
výsadách a imunitách Evropské unie, a tyto výsady nebo imunity představují
pro konkrétní vyšetřování překážku, předloží Úřad
evropského veřejného žalobce odůvodněnou písemnou žádost o
jejich zrušení v souladu s postupy stanovenými těmito právními
předpisy Unie.
Oddíl 2
Zpracování informací
Článek 20
Přístup Úřadu
evropského veřejného žalobce k informacím
Od
okamžiku zápisu případu může Úřad evropského veřejného
žalobce získat veškeré související informace uchovávané v databázích
vnitrostátních orgánů činných v trestním řízení a v dalších
souvisejících registrech veřejné správy a má přístup k těmto
informacím prostřednictvím evropských pověřených žalobců.
Článek 21
Shromažďování informací
1.           Pokud je to pro účely jeho
vyšetřování nezbytné, zajistí si Úřad evropského veřejného
žalobce na základě vlastní žádosti od Eurojustu a Europolu veškeré
související informace o trestném činu v rámci své působnosti a
může rovněž Europol požádat o analytickou podporu konkrétního
vyšetřování, které provádí Úřad evropského veřejného žalobce.
2.           Orgány, instituce a jiné subjekty
Unie a orgány členských států poskytují Úřadu evropského
veřejného žalobce na jeho žádost potřebnou pomoc a informace.
Článek 22
Systém řízení případů,
rejstřík a dočasné pracovní soubory
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce zřizuje systém řízení případů, který se skládá z
dočasných pracovních souborů a z rejstříku obsahujících osobní
údaje podle přílohy a jiné údaje.
2.           Účelem systému řízení
případů je:
a)      podpora vedení vyšetřování a stíhání
prováděných Úřadem evropského veřejného žalobce, a zejména
vzájemné provázání informací;
b)      usnadnění přístupu k informacím
o probíhajících vyšetřováních a stíháních;
c)      usnadnění dohledu nad zákonností
zpracování osobních údajů a nad jeho souladem s tímto rozhodnutím.
3.           Systém řízení případů
může být připojen k zabezpečenému telekomunikačnímu spojení
uvedenému v článku 9 rozhodnutí Rady 2008/976/SVV[8].
4.           Rejstřík obsahuje odkazy na
dočasné pracovní soubory zpracovávané v rámci Úřadu evropského
veřejného žalobce a nesmí obsahovat jiné osobní údaje, než jsou údaje
uvedené v bodě 1 písm. a) až i), k) a m) a v bodě 2
přílohy.
5.           Při výkonu svých povinností
podle tohoto nařízení smí Úřad evropského veřejného žalobce
zpracovávat údaje o jednotlivých případech, na kterých pracuje, v
dočasném pracovním souboru. Úřad evropského veřejného žalobce
umožní inspektorovi ochrany údajů podle článku 41 přístup k
dočasnému pracovnímu souboru. Úřad evropského veřejného žalobce
uvědomí inspektora ochrany údajů o každém zřízení nového
dočasného pracovního souboru s osobními údaji.
6.           Pro účely zpracování osobních
údajů souvisejících s případem nesmí Úřad evropského
veřejného žalobce zřídit jiný automatizovaný soubor údajů než
systém řízení případů nebo dočasný pracovní soubor.
Článek 23
Fungování dočasných
pracovních souborů a rejstříku
1.           Dočasný pracovní soubor
zřizuje Úřad evropského veřejného žalobce pro každý případ,
o němž mu jsou předány informace, pokud je toto předání v souladu
s tímto nařízením nebo s jinými platnými zákonnými nástroji.
Úřad evropského veřejného žalobce odpovídá za správu dočasných
pracovních souborů, které zřídil.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce rozhodne v jednotlivých případech, zda bude přístup do dočasného
pracovního souboru omezen nebo zda budou soubor či jeho části
přístupné jeho zaměstnancům, je-li to nezbytné k výkonu jejich
úkolů.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce rozhodne o tom, které informace související s dočasným pracovním
souborem se uvedou v rejstříku. Nerozhodne-li evropský veřejný
žalobce jinak, neuvedou se v rejstříku zapsané informace, které podléhají
přezkumu v souladu s čl. 15 odst. 4.
Článek 24
Přístup k systému
řízení případů
Evropští pověření žalobci a jejich
zaměstnanci připojení k systému řízení případů mohou
mít přístup pouze k:
a)           rejstříku, pokud není
přístup výslovně odepřen;
b)           dočasným pracovním
souborům zřízeným Úřadem evropského veřejného žalobce v
souvislosti s vyšetřováním či stíháním, které probíhá v jejich
členském státě;
c)           dočasným pracovním
souborům zřízeným Úřadem evropského veřejného žalobce v
souvislosti s vyšetřováním či stíháním, které probíhá v jiném
členském státě, pokud se týkají vyšetřování nebo stíhání
probíhajícího v jejich členském státě.
Oddíl 3
Vyšetřovací opatření
Článek 25
Pravomoc Úřadu
evropského veřejného žalobce k vyšetřování
1.           Pro účely vyšetřování a
stíhání vedených Úřadem evropského veřejného žalobce se území
členských států Unie považuje za jeden právní prostor, ve němž
může Úřad evropského veřejného žalobce vykonávat svou
působnost.
2.           Pokud se Úřad evropského
veřejného žalobce rozhodne vykonávat svou působnost ve vztahu
k trestnému činu zcela nebo zčásti spáchanému mimo území
členských států jejich státním příslušníkem, zaměstnancem
Unie nebo členem orgánů, požádá o pomoc se zajištěním spolupráce
dotčené třetí země podle nástrojů a postupů uvedených
v článku 59.
Článek 26
Vyšetřovací
opatření
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce má v rámci výkonu své působnosti pravomoc vyžádat si nebo nařídit
následující vyšetřovací opatření:
a)      provést domovní prohlídku, prohlídku
pozemku, dopravního prostředku, bydliště, oděvů a jiného
soukromého majetku nebo počítačového systému;
b)      zajistit předložení veškerých
souvisejících předmětů či dokumentů nebo uložených
počítačových dat, včetně provozních údajů a údajů
o bankovních účtech, šifrovaných či nešifrovaných, v původní
nebo jiné stanovené podobě;
c)      zapečetit prostory a dopravní
prostředky a zmrazit data pro zachování jejich integrity, aby se
předešlo ztrátě nebo znehodnocení důkazů nebo
zabezpečila možnost jejich konfiskace;
d)      zmrazit nástroje trestné činnosti a
výnosy z ní, včetně zmrazení majetku, pokud se očekává, že
rozhodnutím soudu, u něhož probíhá soudní řízení, dojde ke konfiskaci
a existuje důvod se domnívat, že se jeho majitel, držitel nebo osoba jej
kontrolující bude rozsudku nařizujícímu konfiskaci bránit;
e)      sledovat telekomunikaci podezřelé
osoby, včetně e-mailů, která probíhá prostřednictvím
libovolných telekomunikačních prostředků používaných danou
osobou;
f)       provádět sledování telekomunikace v
reálném čase nařízením okamžitého přenosu provozních údajů
o telekomunikaci s cílem lokalizovat podezřelou osobu a identifikovat
osoby, které s ní byly v konkrétní okamžik v kontaktu;
g)      sledovat finanční transakce tak, že
je finanční nebo úvěrové instituci nařízeno uvědomit
Úřad evropského veřejného žalobce v reálném čase o každé
finanční transakci provedené prostřednictvím jakémkoli konkrétního
účtu vedeného nebo kontrolovaného podezřelou osobou nebo
prostřednictvím jiných účtů, u kterých se lze důvodně
domnívat, že jsou používány v souvislosti s trestnou činností;
h)      zmrazit budoucí finanční transakce
tak, že je finanční nebo úvěrové instituci nařízeno zdržet se
jakékoliv finanční transakce týkající se konkrétního účtu nebo
účtů vedených nebo kontrolovaných podezřelou osobou;
i)       provádět sledování na
neveřejných místech nařízením tajného zvukového a obrazového
sledování neveřejných míst, kromě obrazového sledování bydlišť,
a zaznamenáním jeho výsledků;
j)       provádět tajné vyšetřování
nařízením vyšetřující osobě, aby vystupovala tajně nebo pod
falešnou identitou;
k)      předvolat podezřelé osoby a
svědky, pokud jsou přiměřené důvody se domnívat, že by
mohli poskytnout informace přínosné pro vyšetřování;
l)       provádět opatření k
identifikaci nařízením fotografování, pořízení obrazového záznamu
osob a záznamu biometrických prvků osoby;
m)     zabavit předměty, které jsou
potřebné jako důkazy;
n)      vstupovat do prostor a odebírat vzorky
věcí;
o)      kontrolovat dopravní prostředky,
pokud jsou přiměřené důvody se domnívat, že se
přepravují věci související s vyšetřováním;
p)      přijímat opatření ke sledování
a kontrole osob s cílem stanovit jejich místo pobytu;
q)      sledovat a vyhledávat jakýkoli
předmět technickými prostředky, včetně sledovaných
zásilek s věcmi a sledovaných finančních transakcí;
r)       provádět cílené sledování
podezřelých a třetích osob na veřejných místech;
s)       získat přístup do národních nebo
evropských veřejných rejstříků a rejstříků vedených
soukromými subjekty ve veřejném zájmu;
t)       vyslechnout podezřelé osoby a
svědky;
u)      jmenovat znalce z moci úřední nebo
na žádost podezřelé osoby, pokud jsou vyžadovány odborné znalosti.
2.           Členské státy zajistí, aby
opatření uvedená v odstavci 1 mohla být využita při vyšetřování
a stíhání vedeném Úřadem evropského veřejného žalobce. Na tato
opatření se vztahují podmínky uvedené v tomto článku i podmínky
stanovené vnitrostátními právními předpisy. Jiná vyšetřovací
opatření než opatření uvedená v odstavci 1 může Úřad evropského
veřejného žalobce nařídit nebo si je vyžádat pouze tehdy, pokud jsou
k dispozici podle právních předpisů členského státu, ve kterém
má být opatření provedeno.
3.           Jednotlivá vyšetřovací
opatření uvedená v odstavci 1 se nenařizují bez
přiměřeného odůvodnění a v případě, kdy lze
stejného cíle dosáhnout prostředky, které méně narušují soukromí
osob.
4.           Členské státy zajistí, aby
vyšetřovací opatření uvedená v odst. 1 písm. a) až j) podléhala
povolení příslušného justičního orgánu členského státu, ve kterém
mají být provedena.
5.           Vyšetřovací opatření
uvedená v odst. 1 písm. k) až u) podléhají soudnímu povolení, pokud to vyžadují
vnitrostátní právní předpisy členského státu, ve kterém má být
vyšetřovací opatření provedeno.
6.           Pokud jsou splněny podmínky stanovené
tímto článkem i podmínky platné podle vnitrostátních právních
předpisů pro povolení opatření, které je předmětem
žádosti, je povolení vystaveno do 48 hodin ve formě písemného a
odůvodněného rozhodnutí příslušného justičního orgánu.
7.           Úřad evropského veřejného
žalobce může příslušný justiční orgán požádat o zadržení
podezřelé osoby nebo její vzetí do vyšetřovací vazby v souladu s
vnitrostátními právními předpisy.
Oddíl 4
Ukončení vyšetřování a pravomoci trestního stíhání
Článek 27
Stíhání u vnitrostátních
soudů
1.           Evropský veřejný žalobce a
evropští pověření žalobci mají při stíhání a předkládání
případu k soudu stejné pravomoci jako vnitrostátní veřejní žalobci,
zejména pravomoc předkládat žalobní důvody, podílet se na dokazování
a uplatňovat dostupné opravné prostředky.
2.           Pokud příslušný evropský
pověřený žalobce považuje vyšetřování za dokončené,
předloží evropskému veřejnému žalobci stručné vylíčení
případu s návrhem obžaloby a seznamem důkazů k přezkumu. Pokud
evropský veřejný žalobce nenařídí odložení případu podle
článku 28, pověří evropského pověřeného žalobce, aby
případ předložil příslušnému vnitrostátnímu soudu i s obžalobou,
popřípadě nařídí jeho došetření. Evropský veřejný
žalobce může sám předložit případ příslušnému
vnitrostátnímu soudu.
3.           Obžaloba předložená
příslušnému vnitrostátnímu soudu uvede důkazy, které budou při
soudním řízení použity.
4.           Evropský veřejný žalobce zvolí
v úzké konzultaci s evropským pověřeným žalobcem, který případ
předkládá, a s ohledem na řádný výkon spravedlnosti příslušnost
soudu pro soudní řízení a určí příslušný vnitrostátní soud s
přihlédnutím k těmto kritériím:
a)      místo, kde došlo ke spáchání trestného
činu nebo v případě více trestných činů ke spáchání
většiny trestných činů;
b)      místo obvyklého bydliště
obviněné osoby;
c)      místo, kde se nacházejí důkazy;
d)      místo obvyklého bydliště
přímých obětí.
5.           Pokud je to pro účely
zpětného získání, následných správních opatření nebo sledování
nezbytné, uvědomí evropský veřejný žalobce příslušné
vnitrostátní orgány, zúčastněné osoby a příslušné orgány,
instituce a agentury Unie o obžalobě.
Článek 28
Odložení případu
1.           Evropský veřejný žalobce odloží
případ, pokud bude stíhání nemožné z jednoho z následujících
důvodů:
a)      úmrtí podezřelé osoby;
b)      vyšetřované jednání
nepředstavuje trestný čin;
c)      amnestie nebo imunita udělaná
podezřelé osobě;
d)      uplynutí vnitrostátní zákonné
promlčecí doby;
e)      podezřelá osoba již byla
pravomocně zproštěna obžaloby nebo odsouzena na základě stejných
skutečností v rámci Unie nebo byl již případ vyřešen v souladu s
článkem 29.
2.           Evropský veřejný žalobce
může případ odložit z jednoho z následujících důvodů:
a)      trestný čin představuje méně
závažný trestný čin podle vnitrostátních právních předpisů
provádějících směrnici 2013/XX/EU o boji vedeném
trestněprávní cestou proti podvodům poškozujícím finanční zájmy
Unie;
b)      nedostatek potřebných
důkazů.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce může své odložené případy postoupit úřadu OLAF nebo
příslušným vnitrostátním správním nebo justičním orgánům pro
účely zpětného získání finančních prostředků, jiných
následných správních opatření nebo sledování.
4.           Pokud bylo vyšetřování zahájeno
na základě informací předložených poškozenou stranou, Úřad
evropského veřejného žalobce ji o tom uvědomí.
Článek
29
Dohoda
1.           Pokud případ není odložen a je
to v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, může Úřad evropského
veřejného žalobce podezřelé osobě po nahrazení škody navrhnout,
aby uhradila paušální pokutu, po jejímž zaplacení bude případ s
konečnou platností odložen (dohoda). Pokud podezřelá osoba souhlasí,
uhradí paušální pokutu Unii.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce dohlíží na výběr finančních částek, které jsou
součástí dohody.
3.           Pokud je dohoda přijata a
podezřelá osoba pokutu uhradí, Úřad evropského veřejného žalobce
s konečnou platností případ odloží, oficiálně uvědomí
příslušné vnitrostátní donucovací a justiční orgány a informuje o tom
příslušné orgány, instituce a agentury Unie.
4.           Odložení uvedené v odstavci 3
nepodléhá soudnímu přezkumu.
Oddíl 5
PŘÍPUSTNOST DŮKAZŮ
Článek 30
Přípustnost
důkazů
1.           Důkazy předložené
Úřadem evropského veřejného žalobce soudu, u něhož probíhá
soudní řízení, budou k případu připuštěny bez jakéhokoli
ověření či podobného právního procesu i tehdy, pokud vnitrostátní
právní předpisy členského státu daného soudu stanoví jiná pravidla
pro sběr či předkládání důkazů, pokud soud dojde k
názoru, že připuštění těchto důkazů neovlivní
nepříznivě spravedlivý proces ani právo na obhajobu zakotvené ve
článcích 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie.
2.           Pokud jsou důkazy
připuštěny, nebude tím dotčena působnost vnitrostátních
soudů k nezávislému posouzení důkazů předložených
při soudním řízení Úřadem evropského veřejného žalobce.
Oddíl 6
Konfiskace
Článek 31
Nakládání s konfiskovaným
majetkem
Pokud na žádost Úřadu evropského
veřejného žalobce příslušný vnitrostátní soud rozhodne s
konečnou platností o konfiskaci majetku souvisejícího s trestným
činem v působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce nebo výnosů
z něj, je peněžní hodnota takového majetku nebo výnosu převedena
do rozpočtu Unie v rozsahu nezbytném k pokrytí škod
způsobených Unii.
KAPITOLA IV
PROCESNÍ ZÁRUKY
Článek 32
Rozsah práv podezřelých
a obviněných osob a jiných zúčastněných osob
1.           Činnosti Úřadu evropského
veřejného žalobce jsou prováděny v plném souladu s právy
podezřelých osob zakotvených v Listině základních práv Evropské unie,
včetně práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu.
2.           Každá podezřelá a obviněná
osoba, které se týká řízení Úřadu evropského veřejného žalobce,
má minimálně následující procesní práva zajištěná právními
předpisy Unie a vnitrostátními právními předpisy členského
státu:
a)      právo na tlumočení a překlad
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU;
b)      právo na informace a přístup k
materiálům o případu podle směrnice Evropského parlamentu a Rady
2012/13/EU;
c)      právo na přístup k obhájci a právo
na komunikaci se třetími osobami a jejich informování v případě
zatčení podle [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/xx/EU ze
dne xx xxxx 2013 o právu na přístup k obhájci v trestním řízení a o
právu na komunikaci po zatčení];
d)      právo nevypovídat a právo na presumpci
neviny;
e)      právo na právní pomoc;
f)       právo předkládat důkazy,
jmenovat znalce a vyslechnout svědky.
3.           Podezřelé a obviněné osoby
mají práva uvedená v odstavci 2 od okamžiku, kdy se stanou podezřelé ze
spáchání trestného činu. Jakmile je obvinění potvrzeno
příslušným vnitrostátním soudem, vycházejí procesní práva podezřelé a
obviněné osoby z vnitrostátního režimu platného pro daný případ.
4.           Práva uvedená v odstavci 2 se
vztahují i na jiné než podezřelé nebo obviněné osoby, které jsou
vyslechnuty Úřadem evropského veřejného žalobce, pokud na ně
při dotazování, výslechu nebo slyšení padne podezření ze spáchání
trestného činu.
5.           Aniž by byla dotčena práva
uvedená v této kapitole, mají podezřelé a obviněné osoby a ostatní
osoby, kterých se řízení Úřadu evropského veřejného žalobce
týká, veškerá procesní práva, která jim jsou k dispozici podle platných
vnitrostátních právních předpisů.
Článek 33
Právo nevypovídat a právo na
presumpci neviny
1.           Podezřelé a obviněné
osoby, kterých se řízení Úřadu evropského veřejného žalobce
týká, mají v souladu s vnitrostátními právními předpisy právo
při výslechu nevypovídat o trestných činech, z jejichž spáchání jsou
podezřelé, a jsou informovány o tom, že nejsou povinny proti sobě
svědčit.
2.           Podezřelé a obviněné osoby
se považují za nevinné, dokud není podle vnitrostátních právních
předpisů prokázána jejich vina.
Článek 34
Právo na právní pomoc
Každá osoba podezřelá nebo obviněná
ze spáchání trestného činu v působnosti Úřadu evropského
veřejného žalobce má v souladu s vnitrostátními právními předpisy
právo na bezplatnou nebo částečně bezplatnou právní pomoc ze
strany vnitrostátních orgánů, pokud nemá dostatečné prostředky
na její zaplacení.
Článek 35
Práva týkající se
důkazů
1.            Podezřelé a obviněné osoby mají v souladu
s vnitrostátními právními předpisy právo předkládat důkazy
k posouzení Úřadem evropského veřejného žalobce.
2.            Podezřelé a obviněné osoby mají v souladu s vnitrostátními
právními předpisy právo požádat Úřad evropského veřejného
žalobce o shromáždění veškerých důkazů týkajících se
vyšetřování, včetně jmenování znalců a výslechu
svědků.
KAPITOLA V
SOUDNÍ PŘEZKUM
Článek 36
Soudní přezkum
1.           Při přijímání procesních
opatření v rámci výkonů své funkce je Úřad evropského
veřejného žalobce pro účely soudního přezkumu považován za
vnitrostátní orgán.
2.           Pokud jsou podle tohoto
nařízení použitelná ustanovení vnitrostátních právních předpisů,
nejsou pro účely článku 267 Smlouvy tato ustanovení považována za
ustanovení právních předpisů Unie.
KAPITOLA VI
OCHRANA ÚDAJŮ
Článek 37
Zpracování osobních
údajů
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce může automatizovanými prostředky nebo ve strukturovaných
ručně vedených spisech v souladu s tímto nařízením zpracovávat
pouze osobní údaje uvedené v bodě 1 přílohy u osob, které jsou podle
vnitrostátních právních předpisů dotčených členských
států podezřelé ze spáchání trestného činu v působnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce nebo z účasti na takovém
trestném činu nebo které byly za takový trestný čin odsouzeny, a to k
následujícím účelům:
–
vyšetřování a stíhání trestných činů
vedená v souladu s tímto nařízením,
–
výměna informací s příslušnými orgány
členských států a jinými institucemi Unie v souladu s tímto
nařízením,
–
spolupráce se třetími zeměmi v souladu s
tímto nařízením.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce může zpracovávat pouze osobní údaje uvedené v bodě 2
přílohy u osob, které jsou podle vnitrostátních právních
předpisů dotčených členských států považovány v
trestním vyšetřování nebo stíhání týkajícím se jednoho nebo více typů
trestné činnosti v působnosti Úřadu evropského veřejného
žalobce za svědky nebo oběti, nebo u osob mladších 18 let. Tyto
osobní údaje lze zpracovávat pouze tehdy, pokud je to nezbytně nutné k
účelům uvedeným v odstavci 1.
3.           Ve výjimečných případech
Úřad evropského veřejného žalobce rovněž může po omezenou
dobu, která není delší než doba potřebná pro uzavření případu, v
souvislosti s nímž se údaje zpracovávají, zpracovávat i jiné osobní údaje,
které se týkají okolností trestného činu, než ty, které jsou uvedené
v odstavcích 1 a 2, pokud jsou bezprostředně významné pro
probíhající vyšetřování, která Úřad evropského veřejného žalobce
vede, a jsou do těchto vyšetřování zahrnuty a pokud je zpracování
těchto údajů skutečně nutné pro účely uvedené v
odstavci 1, za předpokladu, že zpracování těchto konkrétních
údajů probíhá v souladu s tímto nařízením. O použití tohoto odstavce
musí být neprodleně informován inspektor ochrany údajů podle
článku 41.
4.           Úřad evropského veřejného
žalobce smí zpracovávat osobní údaje zpracovávané automatizovanými či
jinými prostředky, které odhalují rasový nebo etnický původ, politické
názory, náboženské vyznání nebo filozofické přesvědčení,
členství v odborových organizacích a údaje o zdravotním stavu nebo
pohlavním životě, pouze pokud jsou tyto údaje skutečně nezbytné
pro jeho vyšetřování a pokud doplňují jiné, již zpracované osobní
údaje. O použití tohoto odstavce musí být neprodleně informován inspektor
ochrany údajů. Tyto údaje nesmějí být zpracovány v rejstříku
uvedeném v čl. 22 odst. 4. Týkají-li se tyto jiné údaje svědků
či obětí ve smyslu odstavce 2, přijímá rozhodnutí o jejich
zpracování evropský veřejný žalobce.
5.           Na zpracování osobních údajů
Úřadem evropského veřejného žalobce v kontextu jeho činností se
vztahuje nařízení (ES) č. 45/2001. Toto nařízení
upřesňuje a doplňuje nařízení č. 45/2001, pokud se
jedná o operativní osobní údaje.
Článek 38
Lhůty pro uchovávání
osobních údajů
1.           Osobní údaje, které Úřad
evropského veřejného žalobce zpracovává, nesmějí být uchovávány po
tom z následujících dní, který nastane jako první:
a)      den, od kterého je v důsledku
uplynutí promlčecí lhůty znemožněno stíhání ve všech
členských státech dotčených vyšetřováním a stíháním;
b)      den, kdy byla dotyčná osoba
pravomocně zproštěna viny;
c)      tří let ode dne, kdy nabude právní
moci rozsudek v posledním členském státě dotčeném
vyšetřováním nebo stíháním;
d)      den, kdy Úřad evropského
veřejného žalobce rozhodl, že již není nutné pokračovat ve
vyšetřování nebo stíhání.
2.           Dodržování lhůt pro uchovávání
údajů uvedených v odstavci 1 se průběžně vyhodnocuje pomocí
vhodného automatizovaného postupu. V každém případě se ale
vyhodnocení potřebnosti uchovávat údaje provádí každé tři roky od
jejich vložení. Uchovávají-li se údaje týkající se osob uvedených v
příloze po dobu delší než pět let, musí být v tomto smyslu informován
evropský inspektor ochrany údajů.
3.           Když uplyne některá ze
lhůt pro uchovávání údajů uvedených v odstavci 1, posoudí Úřad
evropského veřejného žalobce potřebu jejich dalšího uchovávání s
ohledem na provádění svých úkolů a může rozhodnout o jejich
výjimečném uchování do příštího vyhodnocení. Důvody pro další
uchování musí být doloženy a zaznamenány. Není-li přijato žádné rozhodnutí
o dalším uchovávání osobních údajů, jsou tyto údaje po uplynutí tří
let automaticky vymazány.
4.           Jsou-li údaje v souladu s odstavcem 3
uchovávány po dobu delší než k datům uvedeným v odstavci 1, posoudí
evropský inspektor ochrany údajů každé tři roky potřebu tyto
údaje uchovávat.
5.           Obsahuje-li soubor neautomatizované
a nestrukturované údaje, zničí se všechny dokumenty ze souboru a veškeré
jejich kopie, jakmile uplyne lhůta pro uchovávání posledního
automatizovaného údaje v souboru.
Článek 39
Vedení protokolů a
dokumentace
1.           Pro účely ověření
zákonnosti zpracování údajů, vlastní kontroly a zajištění řádné
neporušenosti a zabezpečení údajů Úřad evropského veřejného
žalobce uchovává záznamy o jakémkoliv shromažďování, změně,
přístupu, zpřístupnění, kombinaci nebo výmazu osobních
údajů používaných k operativním účelům. Tyto protokoly nebo
dokumentace budou vymazány po uplynutí 18 měsíců, pokud se tyto údaje
dále nevyžadují pro průběžnou kontrolu.
2.           Protokoly či dokumentace
vyhotovené podle odstavce 1 budou zpřístupněny na požádání evropskému
inspektorovi ochrany údajů. Evropský inspektor ochrany údajů používá
tyto informace pouze pro účely dohledu na ochranu údajů,
zajištění řádného zpracování údajů a neporušenosti a
zabezpečení údajů.
Článek 40
Oprávněný přístup k
osobním údajům
Přístup k
osobním údajům zpracovávaným Úřadem evropského veřejného žalobce
při jeho operativních úkolech mohou mít výhradně evropský veřejný
žalobce, evropští pověření žalobci a jejich oprávnění
zaměstnanci, a to za účelem plnění svých úkolů a v mezích
stanovených tímto nařízením.
Článek 41
Inspektor ochrany údajů
1.           Evropský veřejný žalobce
jmenuje inspektora ochrany údajů v souladu s článkem 24 nařízení
(ES) č. 45/2001.
2.           Při dodržování povinností
stanovených v článku 24 nařízení (ES) č. 45/2001 inspektor
ochrany údajů:
a)      zajišťuje, že je uchován písemný
záznam o předávání osobních údajů;
b)      spolupracuje se zaměstnanci
Úřadu evropského veřejného žalobce odpovědnými za postupy,
školení a poradenství týkající se zpracování údajů;
c)      připravuje výroční zprávu a
předkládá tuto zprávu evropskému veřejnému žalobci a evropskému
inspektorovi ochrany údajů.
3.           Při výkonu svých úkolů má
inspektor ochrany údajů přístup k veškerým údajům zpracovávaným
Úřadem evropského veřejného žalobce a do všech prostor Úřadu
evropského veřejného žalobce.
4.           Zaměstnanci Úřadu
evropského veřejného žalobce, kteří jsou nápomocni inspektorovi
ochrany údajů při výkonu jeho povinností, mají přístup k osobním
údajům zpracovávaným tímto úřadem a do jeho prostor v rozsahu, který
je potřebný pro plnění jejich úkolů.
5.           Dospěje-li inspektor ochrany
údajů k závěru, že ustanovení nařízení (ES) č. 45/2001 nebo
tohoto nařízení, která se vztahují ke zpracovávání osobních údajů,
nebyla dodržena, informuje o této skutečnosti evropského veřejného
žalobce a požádá jej, aby napravil neshodu ve stanovené lhůtě.
Nevyřeší-li evropský veřejný žalobce neshodu ve zpracovávání ve
stanovené lhůtě, inspektor ochrany údajů postoupí záležitost
evropskému inspektorovi ochrany údajů.
6.           Evropský veřejný žalobce
přijímá prováděcí pravidla podle čl. 24 odst. 8 nařízení
(ES) č. 45/2001.
Článek 42
Metody týkající se výkonu
práva na přístup k údajům
1.           Každý subjekt údajů může
uplatňovat právo na přístup k osobním údajům v souladu
s nařízením (ES) č. 45/2001, a zejména jeho článkem 13.
2.           Je-li právo na přístup k
údajům omezeno v souladu s čl. 20 odst. 1 nařízení (ES) č. 45/2001,
uvědomí Úřad evropského veřejného žalobce písemně subjekt
údajů v souladu s čl. 20 odst. 3. Informace o hlavních důvodech
omezení mohou být vypuštěny, pokud by poskytnutí těchto informací
zbavovalo omezení jeho účinku. Subjekt údajů bude přinejmenším
informován o tom, že evropský inspektor ochrany údajů provedl všechna
potřebná ověření.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce zdokumentuje důvody pro vypuštění sdělení hlavních
důvodů, na nichž je založeno omezení podle odstavce 2.
4.           Když při uplatňování
článků 46 a 47 nařízení (ES) č. 45/2001 evropský inspektor
ochrany údajů zkontroluje zákonnost zpracovávání, které provádí Úřad
evropského veřejného žalobce, informuje subjekt údajů
přinejmenším o tom, že evropský inspektor ochrany údajů provedl
všechna potřebná ověření.
Článek 43
Právo na opravu, výmaz a
omezení zpracování údajů
1.           Mají-li být osobní údaje
zpracovávané Úřadem evropského veřejného žalobce opraveny, vymazány
nebo má-li být jejich zpracování omezeno v souladu s články 14, 15 nebo 16
nařízení (ES) č. 45/2001, Úřad evropského veřejného žalobce
tyto údaje opraví, vymaže nebo omezí jejich zpracování.
2.           V případech uvedených v
článcích 14, 15 nebo 16 nařízení (ES) č. 45/2001 jsou všichni
příjemci těchto údajů informováni bez zbytečného prodlení v
souladu s článkem 17 nařízení (ES) č. 45/2001. Příjemci
těchto údajů zajistí v souladu s předpisy, které se na ně
vztahují, opravu, výmaz nebo omezení zpracování těchto údajů ve svých
systémech.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce informuje písemně subjekt údajů bez zbytečného prodlení
a v každém případě ve lhůtě tří měsíců od
přijetí žádosti, že údaje, které se ho týkají, byly opraveny, vymazány
nebo bylo omezeno jejich zpracování.
4.           Úřad evropského veřejného
žalobce informuje písemně subjekt údajů o jakémkoliv odmítnutí
opravit či vymazat údaje nebo omezit jejich zpracování a o možnosti podat
stížnost k evropskému inspektorovi ochrany údajů a domáhat se
soudního opravného prostředku.
Článek 44
Odpovědnost v
záležitostech ochrany údajů
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce zpracovává osobní údaje tak, aby bylo možné stanovit, který orgán údaje
poskytl nebo odkud byly osobní údaje získány.
2.           Evropský veřejný žalobce nese
odpovědnost za plnění nařízení (ES) č. 45/2001 a tohoto
nařízení. Odpovědnost za zákonnost předávání osobních údajů
poskytnutých Úřadu evropského veřejného žalobce nese poskytovatel
osobních údajů a odpovědnost za osobní údaje poskytnuté členským
státům, institucím Unie a třetím zemím a organizacím nese Úřad
evropského veřejného žalobce.
3.           S výhradou jiných ustanovení tohoto
nařízení nese Úřad evropského veřejného žalobce odpovědnost
za všechny údaje, které zpracovává.
Článek 45
Spolupráce mezi evropským
inspektorem ochrany údajů a vnitrostátními orgány pro ochranu údajů
1.           Evropský inspektor ochrany
údajů jedná v úzké spolupráci s vnitrostátními orgány, v jejichž
působnosti je dohled nad ochranou údajů, pokud se jedná o konkrétní
problematiku vyžadující účast na vnitrostátní úrovni, zejména pokud
evropský inspektor ochrany údajů nebo vnitrostátní orgán, v jehož
působnosti je dohled nad ochranou údajů, zjistí velké nesrovnalosti
mezi postupy členských států nebo potenciálně nezákonné
předávání prostřednictvím komunikačních kanálů Úřadu
evropského veřejného žalobce nebo v souvislosti s otázkami týkajícími se
provádění a výkladu tohoto nařízení, nastolenými jedním nebo více
vnitrostátními orgány dohledu.
2.           V případech podle odstavce 1 si
mohou evropský inspektor ochrany údajů a vnitrostátní orgány, v jejichž
působnosti je dohled nad ochranou údajů, jednají-li každý v rozsahu
své příslušné působnosti, podle potřeby vyměňovat
relevantní informace, pomáhat si při výkonu auditů a kontrol,
šetřit problémy související s výkladem či uplatňováním tohoto
nařízení, studovat problémy vztahující se k výkonu nezávislého dohledu
či k výkonu práv subjektů údajů, vypracovávat harmonizované
návrhy společných řešení jakýchkoli problémů a podporovat
informovanost o právech na ochranu údajů.
3.           Vnitrostátní orgány dohledu a
evropský inspektor ochrany údajů se scházejí podle potřeby pro
účely uvedené v tomto článku. Náklady na tyto schůze nese a
jejich organizaci zajišťuje evropský inspektor ochrany údajů. Jednací
řád je přijat na první schůzi. Další pracovní metody budou
vytvořeny společně podle potřeby.
Článek 46
Právo podat stížnost k
evropskému inspektorovi ochrany údajů
1.           Vztahuje-li se stížnost podaná
subjektem údajů podle čl. 32 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001
k rozhodnutí podle článku 43, konzultuje evropský inspektor ochrany
údajů s vnitrostátními orgány dohledu nebo příslušným justičním
orgánem v členském státě, jenž byl zdrojem údajů, nebo v
přímo dotčeném členském státě. Rozhodnutí evropského
inspektora ochrany údajů, které může zahrnovat i odmítnutí
sdělit jakékoli informace, se přijímá v úzké spolupráci
s vnitrostátním orgánem dohledu nebo příslušným justičním
orgánem.
2.           Souvisí-li stížnost se zpracováním
údajů poskytnutých Úřadu evropského veřejného žalobce
institucemi EU, třetími zeměmi nebo organizacemi či soukromými
subjekty, evropský inspektor ochrany údajů zajistí, aby Úřad evropského
veřejného žalobce provedl potřebné kontroly.
Článek 47
Odpovědnost za
neoprávněné nebo nesprávné zpracování údajů
1.           V souladu s článkem 340 Smlouvy
nese Úřad evropského veřejného žalobce odpovědnost za škodu
způsobenou jakékoli osobě v důsledku jím provedeného
neoprávněného nebo nesprávného zpracování údajů.
2.           Stížnostmi proti Úřadu
evropského veřejného žalobce ohledně odpovědnosti za škodu podle
odstavce 1 se zabývá Soudní dvůr v souladu s článkem 268 Smlouvy.
KAPITOLA VII
FINANČNÍ USTANOVENÍ A USTANOVENÍ O ZAMĚSTNANCÍCH
Oddíl 1
Finanční ustanovení
Článek 48
Účastníci
finančních operací
1.           Evropský veřejný žalobce
odpovídá za rozhodování o finančních a rozpočtových otázkách.
2.           Zástupce pověřený
evropským veřejným žalobcem v souladu s čl. 6 odst. 3 jako
schvalující osoba odpovídá za plnění rozpočtu Úřadu evropského
veřejného žalobce.
Článek 49
Rozpočet
1.           Pro každý rozpočtový rok, který
odpovídá roku kalendářnímu, se připraví odhady všech příjmů
a výdajů Úřadu evropského veřejného žalobce a zahrnou se do jeho
rozpočtu.
2.           Pokud jde o příjmy a výdaje, je
rozpočet Úřadu evropského veřejného žalobce vyvážený.
3.           Aniž by tím byly dotčeny jiné
zdroje, příjmy Úřadu evropského veřejného žalobce zahrnují:
a)      příspěvek Unie zapsaný
v souhrnném rozpočtu Unie;
b)      poplatky za publikace a veškeré služby,
které Úřad evropského veřejného žalobce poskytuje.
4.           Výdaje Úřadu evropského
veřejného žalobce zahrnují odměny zaměstnanců, správní
výdaje, výdaje na infrastrukturu a provozní náklady.
5.           Pokud evropští pověření
žalobci jednají v rámci úkolů Úřadu evropského veřejného
žalobce, považují se příslušné výdaje související s těmito
činnostmi za operační výdaje.
Článek 50
Sestavování rozpočtu
1.           Zástupce evropského veřejného
žalobce podle článku 48 sestaví každý rok předběžný návrh odhadu
příjmů a výdajů Úřadu evropského veřejného žalobce pro
následující rozpočtový rok. Evropský veřejný žalobce na základě
tohoto návrhu vytvoří předběžný návrh odhadu příjmů a
výdajů Úřadu evropského veřejného žalobce pro následující rozpočtový
rok.
2.           Předběžný návrh odhadu
příjmů a výdajů Úřadu evropského veřejného žalobce je
předán Komisi nejpozději do 31. ledna každého roku. Konečnou
verzi tohoto odhadu, obsahujícího návrh plánu pracovních míst, předá
evropský veřejný žalobce Komisi nejpozději do 31. března.
3.           Komise předá výkaz odhadů
Evropskému parlamentu a Radě (rozpočtový orgán) spolu s návrhem
souhrnného rozpočtu Unie.
4.           Na základě tohoto výkazu
odhadů zapíše Komise do návrhu souhrnného rozpočtu Unie odhady, které
považuje za nezbytné pro plán pracovních míst, a výši příspěvku ze
souhrnného rozpočtu, které předloží rozpočtovému orgánu v
souladu s články 313 a 314 Smlouvy.
5.           Rozpočtový orgán schvaluje
prostředky na příspěvek Úřadu evropského veřejného
žalobce.
6.           Rozpočtový orgán přijme
plán pracovních míst Úřadu evropského veřejného žalobce.
7.           Rozpočet Úřadu evropského
veřejného žalobce přijímá evropský veřejný žalobce. Stává se
konečným po konečném přijetí souhrnného rozpočtu Unie. V
případě potřeby se rozpočet příslušným způsobem
upraví.
8.           U všech projektů v oblasti
nemovitostí, které zřejmě budou mít významný dopad na rozpočet,
informuje Úřad evropského veřejného žalobce co nejdříve Evropský
parlament a Radu v souladu s článkem 203 nařízení (EU, Euratom)
č. 966/2012.
9.           S výjimkou mimořádných
nepředvídatelných okolností podle článku 203 nařízení (EU,
Euratom) č. 966/2012 projedná Rada a Evropský parlament projekt v oblasti
nemovitostí do čtyř týdnů ode dne, kdy jej oba orgány obdržely.
Projekt v oblasti nemovitostí se považuje za schválený, pokud během tohoto
čtyřtýdenního období Evropský parlament ani Rada nepřijme
rozhodnutí v neprospěch návrhu. Jestliže Evropský parlament nebo Rada v
průběhu tohoto čtyřtýdenního období vznesou
opodstatněné námitky, prodlouží se toto období o dva týdny. Přijme-li
Evropský parlament nebo Rada rozhodnutí v neprospěch projektu v oblasti
nemovitostí, Úřad evropského veřejného žalobce svůj návrh vezme
zpět a může předložit návrh nový.
10.         Úřad evropského veřejného
žalobce může financovat plán koupě budovy na základě
půjčky, kterou před tím schválí rozpočtový orgán v souladu
s čl. 203 odst. 8 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012.
Článek 51
Plnění rozpočtu
1.           Zástupce evropského veřejného
žalobce podle článku 48 jednající jako schvalující osoba Úřadu evropského
veřejného žalobce plní rozpočet v rámci své odpovědnosti a v
mezích schválených v rozpočtu.
2.           Zástupce evropského veřejného
žalobce podle článku 48 předá každoročně rozpočtovému
orgánu veškeré informace týkající se zjištění postupů hodnocení.
Článek 52
Předkládání
účetních závěrek a absolutorium
1.           Účetní Eurojustu jedná jako
účetní Úřadu evropského veřejného žalobce při plnění
jeho rozpočtu. Přijmou se nezbytná opatření, která zabrání
střetu zájmů.
2.           Do 1. března následujícího
rozpočtového roku předá účetní Úřadu evropského
veřejného žalobce účetnímu Komise a Účetnímu dvoru
předběžnou účetní závěrku.
3.           Do 31. března následujícího
rozpočtového roku předá Úřad evropského veřejného žalobce
Evropskému parlamentu, Radě a Účetnímu dvoru zprávu o rozpočtovém
a finančním řízení.
4.           Do 31. března následujícího
rozpočtového roku předá účetní Komise Účetnímu dvoru
předběžnou účetní závěrku Úřadu evropského
veřejného žalobce konsolidovanou s účetní závěrkou Komise.
5.           V souladu s čl. 148 odst. 1
nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 předloží Účetní
dvůr nejpozději do 1. července následujícího roku své
připomínky k předběžným účetním závěrkám Úřadu
evropského veřejného žalobce.
6.           Po obdržení připomínek
Účetního dvora k předběžné účetní závěrce Úřadu
evropského veřejného žalobce podle článku 148 nařízení (EU,
Euratom) č. 966/2012 vypracuje účetní Úřadu evropského
veřejného žalobce na vlastní odpovědnost jeho konečnou
účetní závěrku.
7.           Do 1. července následujícího
rozpočtového roku předá účetní Úřadu evropského
veřejného žalobce konečnou účetní závěrku Evropskému
parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru.
8.           Konečná účetní
závěrka Úřadu evropského veřejného žalobce se zveřejní v Úředním
věstníku Evropské unie do 15. listopadu následujícího roku.
9.           Zástupce evropského veřejného
žalobce podle článku 48 předá Účetnímu dvoru odpověď
na připomínky nejpozději do 30. září následujícího roku.
Současně se odpovědi Úřadu evropského veřejného
žalobce předají i Komisi.
10.         Zástupce evropského veřejného
žalobce podle článku 48 předloží v souladu s čl. 165 odst. 3
nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropskému parlamentu na jeho
žádost veškeré informace nezbytné pro hladký průběh udílení
absolutoria pro daný rozpočtový rok.
11.         Na základě doporučení Rady
přijatého kvalifikovanou většinou udělí Evropský parlament do 15.
května roku N + 2 zástupci evropského veřejného žalobce podle
článku 48 absolutorium za plnění rozpočtu rozpočtového roku
N.
Článek 53
Finanční pravidla
Finanční pravidla platná pro Úřad
evropského veřejného žalobce přijímá evropský veřejný žalobce
v souladu s [nařízením č. 2343/2002 ze dne 23. prosince 2002 o
rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185
nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví
finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských
společenství] a na základě konzultace s Komisí. Tato finanční
pravidla se mohou odchýlit od [nařízení č. 2343/2002], pouze pokud je
takové odchýlení zvlášť vyžadováno pro provoz Úřadu evropského
veřejného žalobce, a s předchozím souhlasem Komise.
Oddíl 2
USTANOVENÍ O ZAMĚSTNANCÍCH
Článek 54
Obecná ustanovení
1.           Na evropského veřejného
žalobce, jeho zástupce a zaměstnance Úřadu evropského veřejného
žalobce se vztahují služební řád Evropské unie[9], pracovní řád ostatních
zaměstnanců Evropské unie a pravidla přijatá na základě
dohody mezi orgány Evropské unie k provedení tohoto služebního a pracovního
řádu ostatních zaměstnanců.
2.           Evropský veřejný žalobce
vykonává ve vztahu k zaměstnancům Úřadu evropského
veřejného žalobce pravomoci, které služební řád a pracovní řád
ostatních zaměstnanců k uzavírání smluv svěřují orgánu
oprávněnému ke jmenování.
3.           Evropský veřejný žalobce
přijímá vhodná prováděcí pravidla ke služebnímu řádu a
pracovnímu řádu ostatních zaměstnanců v souladu s článkem 110
služebního řádu. Evropský veřejný žalobce přijímá programování
lidských zdrojů, které tvoří součást programového dokumentu.
4.           Na Úřad evropského
veřejného žalobce a jeho zaměstnance se vztahuje Protokol o výsadách
a imunitách Evropské unie.
5.           Evropští pověření žalobci
jsou přijímáni jako zvláštní poradci v souladu s články 5, 123 a 124
pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.
Příslušné vnitrostátní orgány usnadní výkon funkce evropských
pověřených žalobců podle tohoto nařízení a zdrží se
jakéhokoli jednání nebo postupů, které by mohly nepříznivě
ovlivnit jejich kariéru a postavení ve vnitrostátním systému trestního stíhání.
Příslušné vnitrostátní orgány poskytnou evropským pověřeným
žalobcům především zdroje a zařízení nezbytná k výkonu jejich
funkce podle tohoto nařízení a zajistí jejich plnou integraci do
vnitrostátních útvarů pověřených trestním stíháním.
Článek 55
Vyslaní národní odborníci a
jiní pracovníci
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce může využívat služeb vyslaných národních odborníků a dalších
osob, které nezaměstnává. Vyslaní národní odborníci podléhají při
výkonu úkolů souvisejících s funkcí Úřadu evropského veřejného
žalobce pravomoci evropského veřejného žalobce.
2.           Evropský veřejný žalobce
přijme rozhodnutí, kterým se stanoví pravidla pro vysílání národních
odborníků do Úřadu evropského veřejného žalobce a dle
potřeby další prováděcí ustanovení.
KAPITOLA VIII
USTANOVENÍ O VZTAZÍCH MEZI ÚŘADEM EVROPSKÉHO VEŘEJNÉHO ŽALOBCE A JEHO
PARTNERY
Oddíl 1
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Společná ustanovení
1.           Pokud je to nutné pro plnění
jeho úkolů, může Úřad evropského veřejného žalobce navázat
a udržovat pracovní vztahy s institucemi nebo agenturami Unie v souladu s cíli
těchto institucí nebo agentur, s příslušnými orgány třetích
zemí, mezinárodními organizacemi a Mezinárodní organizací kriminální policie
(Interpol).
2.           Pokud je to důležité pro
plnění jeho úkolů, může si Úřad evropského veřejného
žalobce v souladu s článkem 61 přímo vyměňovat veškeré
informace, s výjimkou osobních údajů, se subjekty uvedenými v odstavci 1.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce může v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 45/2001
získávat a zpracovávat osobní údaje získané od subjektů uvedených v
odstavci 1, pokud je to nutné pro výkon jeho úkolů a v souladu s ustanoveními
oddílu 3.
4.           Úřad evropského veřejného
žalobce může předávat osobní údaje třetím zemím, mezinárodním
organizacím a Interpolu, pouze pokud je to nutné pro předcházení trestné
činnosti spadající do působnosti Úřadu evropského veřejného
žalobce a boj proti ní v souladu s tímto nařízením.
5.           Další předávání osobních
údajů, které členské státy, instituce nebo agentury Unie, třetí
země a mezinárodní organizace či Interpol získaly od Úřadu
evropského veřejného žalobce, třetím stranám je zakázáno, pokud
Úřad evropského veřejného žalobce nedal po zvážení okolností daného
případu svůj výslovný souhlas s předáním ke konkrétnímu
účelu, který není neslučitelný s účelem, k němuž byly údaje
předány.
ODDÍL 2
VZTAHY S PARTNERY
Článek 57
Vztahy s Eurojustem
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce naváže a udržuje zvláštní vztah s Eurojustem na základě úzké
spolupráce a rozvoje operativních, správních a řídicích vazeb mezi nimi,
jak je uvedeno níže.
2.           V operativních záležitostech
může Úřad evropského veřejného žalobce do své činnosti
týkající se přeshraničních či složitých případů
Eurojust zapojit následujícími způsoby:
a)      sdílením informací o svém
vyšetřování, včetně osobních údajů, zejména pokud odhalují
skutečnosti spadající mimo věcnou či místní příslušnost
Úřadu evropského veřejného žalobce;
b)      požádáním Eurojustu nebo jeho
příslušných národních členů, aby se zapojili do koordinace
konkrétních vyšetřovacích úkonů týkajících se konkrétních
aspektů, jež mohou spadat mimo věcnou či místní příslušnost
Úřadu evropského veřejného žalobce;
c)      požádáním Eurojustu, aby usnadnil dohodu
mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a dotčeným
členským státem / dotčenými členskými státy o doplňkové
působnosti v souladu s článkem 13, aniž by tím bylo dotčeno
případné vypořádání justičním orgánem dotčeného
členského státu, způsobilým k rozhodování v dané věci;
d)      požádáním Eurojustu nebo jeho
příslušných národních členů, aby uplatňovali pravomoci,
které jim dávají právní předpisy Unie nebo vnitrostátní právní
předpisy v souvislosti s konkrétními úkony vyšetřování, které
mohou spadat mimo věcnou či místní příslušnost Úřadu
evropského veřejného žalobce;
e)      sdílením informací s Eurojustem nebo jeho
příslušnými národními členy o rozhodnutích v rámci trestního
stíhání uvedených v článcích 27, 28 a 29 ještě před jejich
předložením evropskému veřejnému žalobci, pokud by mohlo dojít k
narušení působnosti Eurojustu a pokud to je s ohledem na předchozí
účast Eurojustu na případu vhodné;
f)       požádáním Eurojustu nebo jeho
příslušných národních členů, aby poskytovali podporu při
předávání jeho rozhodnutí či žádostí o vzájemnou právní pomoc a
jejich vykonávání v členských státech Eurojustu, které se nepodílely
na zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce, nebo ve
třetích zemích.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce má přístup k mechanismu pro automatické křížové kontroly
údajů v systému řízení případů Eurojustu. Kdykoliv je
nalezena shoda mezi údaji zadanými do systému řízení případů
Úřadem evropského veřejného žalobce a údaji, které zadal Eurojust,
bude skutečnost, že existuje shoda, sdělena jak Eurojustu, tak
Úřadu evropského veřejného žalobce a rovněž členskému
státu, který tyto údaje poskytl Eurojustu. V případech, kdy byly
údaje poskytnuté třetí zemí, bude Eurojust informovat tuto třetí zemi
o zjištěné shodě jen se souhlasem Úřadu evropského
veřejného žalobce.
4.           Spolupráce ustanovená v souladu s
odstavcem 1 zahrnuje výměnu informací, včetně osobních
údajů. Jakékoli údaje tímto způsobem vyměněné se použijí
pouze pro účely, pro které byly poskytnuty. Jakékoli jiné použití
údajů je dovoleno pouze tehdy, spadá-li toto použití do mandátu instituce,
která údaje přijímá, a je v souladu s předchozím oprávněním
instituce, která údaje poskytla.
5.           Evropský veřejný žalobce
jmenuje zaměstnance oprávněné k přístupu k výsledkům
mechanismu křížové kontroly a uvědomí o tom Eurojust.
6.           Úřad evropského veřejného
žalobce se spoléhá na administrativní podporu a zdroje Eurojustu. Podrobnosti
tohoto režimu jsou upraveny dohodou. Eurojust poskytuje Úřadu evropského
veřejného žalobce následující služby:
a)      technickou podporu při
přípravě ročního rozpočtu, programového dokumentu
obsahujícího roční a víceleté programování a plánu řízení;
b)      technickou podporu při náboru
zaměstnanců a řízení profesní dráhy;
c)      bezpečnostní služby;
d)      služby vztahující se
k informačním technologiím;
e)      finanční řízení,
účetnictví a auditorské služby;
f)       jakékoli jiné služby týkající se
společného zájmu.
Článek 58
Vztahy s orgány, agenturami a
jinými institucemi Unie
1.           Úřad evropského veřejného žalobce
rozvíjí zvláštní vztahy s Europolem.
2.           Spolupráce ustanovená v souladu s
odstavcem 1 zahrnuje výměnu informací, včetně osobních
údajů. Jakékoli údaje tímto způsobem vyměněné se použijí
pouze pro účely, pro které byly poskytnuty. Jakékoli jiné použití
údajů je dovoleno pouze tehdy, spadá-li toto použití do mandátu instituce,
která údaje přijímá, a je v souladu s předchozím oprávněním
instituce, která údaje poskytla.
3.           Úřad evropského veřejného
žalobce spolupracuje s Komisí, včetně úřadu OLAF, při plnění
povinností podle čl. 325 odst. 3 Smlouvy. Za tímto účelem spolu
uzavřou obě strany dohodu stanovující způsoby vzájemné
spolupráce.
4.           Úřad evropského veřejného
žalobce naváže a udržuje pracovní vztahy s ostatními orgány, institucemi a
jinými subjekty Unie.
Článek 59
Vztahy se třetími
zeměmi a mezinárodními organizacemi
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce může uzavírat pracovní ujednání se subjekty uvedenými
v čl. 56 odst. 1. Tato pracovní ujednání se mohou týkat
především výměny strategických informací a vysílání styčných
úředníků do Úřadu evropského veřejného žalobce.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce může po dohodě s příslušnými orgány určit kontaktní
místa ve třetích zemích s cílem usnadnit vzájemnou spolupráci.
3.           V souladu s článkem 218
Smlouvy může Evropská komise předkládat Radě návrhy na
vyjednávání dohod s jednou nebo několika třetími zeměmi o
spolupráci mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a
příslušnými orgány těchto třetích zemí ohledně právní
pomoci v trestních věcech a vydávání osob v případech,
které spadají do působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce.
4.           Pokud jde o trestnou činnost v
jeho věcné příslušnosti, členské státy buď uznávají
Úřad evropského veřejného žalobce jako orgán příslušný k
provádění jejich mezinárodních dohod o právní pomoci v trestních
věcech a o vydávání osob, nebo v případě potřeby
pozmění mezinárodní dohody, aby Úřadu evropského veřejného
žalobce zajistily možnost vykonávat jeho funkce na základě těchto
dohod, jakmile začne plnit své úkoly podle čl. 75 odst. 2.
ODDÍL 3
PŘEDÁVÁNÍ OSOBNÍCH ÚDAJŮ
Článek 60
Předávání osobních
údajů institucím a agenturám Unie
S výhradou případných omezení podle
tohoto nařízení může Úřad evropského veřejného žalobce
přímo předávat osobní údaje institucím či agenturám Unie, pokud
je to nezbytné pro plnění jeho úkolů nebo úkolů přijímající
instituce či agentury Unie.
Článek 61
Předávání osobních
údajů do třetích zemí a mezinárodním organizacím
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce může předávat osobní údaje orgánu třetí země nebo
mezinárodní organizaci či Interpolu, pokud je to nezbytné pro plnění
jeho úkolů, ale pouze na základě:
a)      rozhodnutí Komise přijatého v
souladu s [články 25 a 31 směrnice 95/46/ES], že daná země nebo
mezinárodní organizace, popřípadě zpracovávající sektor v dané
třetí zemi nebo mezinárodní organizaci, zajišťuje odpovídající
úroveň ochrany (rozhodnutí o přiměřenosti); nebo
b)      mezinárodní dohody uzavřené mezi
Unií a danou třetí zemí nebo mezinárodní organizací podle článku 218
Smlouvy poskytující odpovídající záruky týkající se ochrany soukromí a
základních práv a svobod jednotlivců.
Toto předávání nevyžaduje další povolení.
Úřad evropského veřejného žalobce
může uzavřít pracovní ujednání pro provádění těchto dohod
či rozhodnutí o přiměřenosti.
2.           Odchylně od odstavce 1
může evropský veřejný žalobce v jednotlivých případech povolit
předání osobních údajů do třetích zemí nebo mezinárodním
organizacím či Interpolu, pokud:
a)      je předání údajů naprosto
nezbytné pro ochranu základních zájmů Unie, včetně jejích finančních
zájmů, v rámci cílů Úřadu evropského veřejného žalobce;
b)      je předání údajů naprosto
nezbytné v zájmu předcházení bezprostřednímu nebezpečí
souvisejícímu s trestnými nebo teroristickými činy;
c)      je předání nezbytné z jiných
důvodů nebo je stanoveno právními předpisy z významných
důvodů veřejného zájmu Unie či jejích členských
států podle právních předpisů Unie nebo vnitrostátních právních
předpisů, popřípadě pro stanovení, uplatnění nebo
obranu právních nároků; nebo
d)      je předání nezbytné pro ochranu
životně důležitých zájmů subjektu údajů nebo jiné osoby.
3.           Kromě toho může Úřad
evropského veřejného žalobce po dohodě s evropským inspektorem
ochrany údajů povolit předávání údajů v souladu s písmeny a) až
d) výše, s přihlédnutím k existenci záruk pro ochranu soukromí a
základních práv a svobod jednotlivců, po dobu nepřekračující
jeden rok, s možností prodloužení.
4.           Evropský inspektor ochrany
údajů je informován o případech, kdy se uplatňuje odstavec 3.
5.           Úřad evropského veřejného
žalobce může předávat osobní údaje správního charakteru
v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 45/2001.
KAPITOLA IX
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 62
Právní postavení a provozní
podmínky
1.           V každém členském státě
požívá Úřad evropského veřejného žalobce nejrozsáhlejší
způsobilosti k právním úkonům, kterou vnitrostátní právní
předpisy přiznávají právnickým osobám. Zejména může nabývat
a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před
soudem.
2.           Nezbytná ujednání týkající se
ubytování poskytnutého Úřadu evropského veřejného žalobce a
zařízení zajištěných hostitelským členským státem jsou
společně s konkrétními pravidly platnými v daném
členském státě pro evropského veřejného žalobce, jeho zástupce a
zaměstnance a jejich rodinné příslušníky stanovena v dohodě
o sídle uzavřené mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a
hostitelským členským státem nejpozději [2 roky po vstupu tohoto
nařízení v platnost].
3.           Hostitelský členský stát
Úřadu evropského veřejného žalobce poskytne nejlepší možné podmínky,
které zajistí fungování tohoto úřadu, včetně vícejazyčného
a evropsky orientovaného školního vzdělávání a vhodného dopravního
spojení.
Článek 63
Jazykový režim
1.           Na úkony podle článků 7 a 72
se vztahuje nařízení č. 1[10].
2.           Překladatelské služby
potřebné pro fungování Úřadu evropského veřejného žalobce
zajišťuje Překladatelské středisko pro instituce Evropské
unie.
Článek 64
Důvěrnost
1.           Evropský veřejný žalobce, jeho
zástupci a zaměstnanci, evropští pověření žalobci a jejich
národní zaměstnanci jsou vázáni povinností dodržovat důvěrnost
všech informací, o nichž se dozví při plnění svých úkolů.
2.           Povinnost dodržovat
důvěrnost údajů se vztahuje také na všechny osoby a subjekty,
které s Úřadem evropského veřejného žalobce spolupracují.
3.           Povinnost dodržovat
důvěrnost údajů platí i po skončení funkce nebo
zaměstnání nebo po ukončení činnosti osob uvedených v odstavcích
1 a 2.
4.           Povinnost dodržovat
důvěrnost se vztahuje na všechny informace, které Úřad
evropského veřejného žalobce získá, pokud již tyto informace nebyly
zveřejněny nebo nejsou veřejně přístupné.
5.           Členové a zaměstnanci
evropského inspektora ochrany údajů jsou povinni dodržovat
důvěrnost všech informací, o nichž se dozví při plnění
svých úkolů.
Článek 65
Transparentnost
1.           Nařízení (ES) č. 1049/2001
se vztahuje na dokumenty, které se týkají správních úkolů Úřadu
evropského veřejného žalobce.
2.           Do šesti měsíců ode dne jeho
zřízení přijme evropský veřejný žalobce prováděcí pravidla
pro uplatňování nařízení (ES) č. 1049/2001.
3.           Proti rozhodnutím přijatým
Úřadem evropského veřejného žalobce podle článku 8 nařízení
(ES) č. 1049/2001 lze podat stížnost k veřejnému ochránci práv podle
podmínek článku 228 Smlouvy nebo žalobu k Soudnímu dvoru Evropské unie
podle podmínek článku 263 Smlouvy.
Článek 66
Úřad OLAF a Evropský
účetní dvůr
1.           Pro usnadnění boje proti
podvodům, korupci a jiným protiprávním činnostem podle nařízení
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999[11] přistoupí Úřad
evropského veřejného žalobce do šesti měsíců ode dne, kdy zahájí
svou činnost, k interinstitucionální dohodě ze dne 25. května 1999
o vnitřním vyšetřování prováděném úřadem OLAF a přijme
vhodná ustanovení vztahující se na všechny zaměstnance Úřadu
evropského veřejného žalobce podle vzoru stanoveného v příloze k
uvedené dohodě.
2.           Evropský účetní dvůr má
pravomoc provádět na základě kontroly dokumentů i inspekce na
místě audit u všech příjemců grantů, zhotovitelů,
dodavatelů nebo poskytovatelů a subdodavatelů, kteří od
Úřadu evropského veřejného žalobce obdrželi finanční
prostředky Unie.
3.           Úřad OLAF může provádět
vyšetřování, včetně kontrol a inspekcí na místě, v souladu
s ustanoveními a postupy stanovenými v nařízení (ES) č. 1073/1999
a nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96[12] s cílem zjistit, zda došlo k
nesrovnalostem poškozujícím nebo ohrožujícím finanční zájmy Unie v
souvislosti s výdaji financovanými Úřadem evropského veřejného
žalobce.
4.           Aniž jsou dotčeny odstavce 1, 2
a 3, musí pracovní ujednání se třetími zeměmi a mezinárodními
organizacemi či Interpolem, smlouvy, grantové dohody a rozhodnutí o grantu
Úřadu evropského veřejného žalobce obsahovat ustanovení, která
výslovně zmocňují Evropský účetní dvůr a úřad OLAF k
provádění takových auditů a vyšetřování dle jejich
příslušné působnosti.
Článek 67
Bezpečnostní pravidla
týkající se ochrany utajovaných informací
Úřad evropského veřejného žalobce
uplatňuje bezpečnostní zásady obsažené v bezpečnostních
pravidlech Komise pro ochranu utajovaných informací Evropské unie (EUCI) a
citlivých informací nepodléhajících utajení, která jsou vymezena v příloze
rozhodnutí Komise 2001/844/ES, ESUO, Euratom[13].
Jedná se kromě jiného o ustanovení týkající se výměny, zpracovávání a
uchovávání těchto skutečností.
Článek 68
Správní šetření
Správní činnosti Úřadu evropského
veřejného žalobce podléhají šetření evropského veřejného
ochránce práv v souladu s článkem 228 Smlouvy.
Článek 69
Obecný režim
odpovědnosti
1.           Smluvní odpovědnost Úřadu
evropského veřejného žalobce se řídí právem rozhodným pro danou
smlouvu.
2.           Soudní dvůr Evropské unie má
pravomoc rozhodovat na základě jakékoliv rozhodčí doložky obsažené ve
smlouvě uzavřené Úřadem evropského veřejného žalobce.
3.           V případě mimosmluvní
odpovědnosti nahradí Úřad evropského veřejného žalobce v souladu
s obecnými zásadami společnými právním řádům členských
států a nezávisle na jakékoliv odpovědnosti podle článku 47
veškerou škodu způsobenou Úřadem evropského veřejného žalobce
nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich povinností, pokud ji jim lze
přisoudit.
4.           Odstavec 3 se rovněž použije na
škody, které byly způsobeny zaviněním evropského pověřeného
žalobce při výkonu jeho povinností.
5.           Soudní dvůr Evropské unie má
pravomoc rozhodovat spory o náhradu škody podle odstavce 3.
6.           Vnitrostátní soudy členských
států příslušné k projednávání sporů týkajících se
odpovědnosti Úřadu evropského veřejného žalobce podle tohoto
článku se určují podle nařízení Rady (ES) č. 44/2001[14]
7.           Osobní odpovědnost
zaměstnanců vůči Úřadu evropského veřejného
žalobce se řídí ustanoveními služebního řádu nebo pracovního
řádu, které se na ně vztahují.
Článek 70
Předkládání zpráv
1.           Úřad evropského veřejného
žalobce vydává výroční zprávu o své obecné činnosti. Tuto zprávu
předkládá Evropskému parlamentu a vnitrostátním parlamentům,
Radě a Komisi.
2.           Evropský veřejný žalobce
předstoupí jednou ročně před Evropský parlament a Radu a
podá zprávu o obecné činnosti Úřadu evropského veřejného
žalobce, s přihlédnutím k povinnosti zachování mlčenlivosti a
důvěrnosti údajů. Na požádání předstoupí i před
Komisi.
3.           Vnitrostátní parlamenty mohou
evropského veřejného žalobce nebo evropské pověřené žalobce
vyzvat k účasti na výměně názorů na celkovou činnost
Úřadu evropského veřejného žalobce.
KAPITOLA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 71
Přechodná ustanovení
1.           Před výkonem svých úkolů
přijme evropský veřejný žalobce veškerá opatření nezbytná ke
zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce.
2.           Aniž by byl dotčen článek 9,
má první jmenování dvou zástupců evropského veřejného žalobce,
vybraných losováním, platnost na období 6 let.
3.           Členské státy zůstanou
příslušné až do dne, kdy bude zřízen Úřad evropského
veřejného žalobce a tento úřad převezme své úkoly v souladu s
čl. 75 odst. 2. Úřad evropského veřejného žalobce vykonává svou
působnost ve vztahu ke všem trestným činům, které spadají do
jeho působnosti a jsou spáchány po uvedeném datu. Úřad evropského
veřejného žalobce může také vykonávat svou působnost ve vztahu
ke všem trestným činům, které spadají do jeho působnosti a byly
spáchány před uvedeným datem, pokud je již nevyšetřují a nestíhají
příslušné vnitrostátní orgány.
Článek 72
Správní pravidla a programové
dokumenty
Evropský veřejný žalobce:
a)           přijímá každoročně
programový dokument obsahující roční a víceleté programování Úřadu
evropského veřejného žalobce;
b)           přijímá strategii boje proti
podvodům, která je úměrná rizikům podvodu vzhledem k poměru
nákladů a přínosů prováděných opatření;
c)           přijímá pravidla pro
předcházení střetům zájmů a jejich řešení u evropských
pověřených žalobců;
d)           přijímá pravidla pro postavení,
kritéria provádění, práva a povinnosti zástupců a evropských pověřených
žalobců a rotaci evropských pověřených žalobců pro
účely provádění článku 7;
e)           přijímá pravidla pro nakládání
s dohodami, ke kterým dojde v souladu s článkem 29, a metody výpočtu
pokut, které mají být uhrazeny;
f)            přijímá pravidla pro metody zpětné
vazby poskytované osobám nebo subjektům, které poskytly Úřadu
evropského veřejného žalobce informace;
g)           přijímá prováděcí pravidla
pro uplatňování nařízení (ES) č. 1049/2001 při své
činnosti;
h)           přijímá prováděcí pravidla
podle čl. 24 odst. 8 nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 73
Oznámení
Každý členský stát určí orgány
příslušné pro účely čl. 6 odst. 6, čl. 13 odst. 3, čl.
17 odst. 2 a čl. 26 odst. 4. Informace o určených orgánech a o
případných následných změnách se souběžně sdělí
evropskému veřejnému žalobci, Radě a Komisi.
Článek 74
Ustanovení o přezkumu
1.           Nejpozději do [pěti let
od začátku používání tohoto nařízení] předloží Komise
Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o provádění tohoto
nařízení, ke které mohou být připojeny legislativní návrhy. Zpráva
bude obsahovat zjištění o proveditelnosti a vhodnosti rozšíření
působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce i na jiné trestné
činy v souladu s čl. 86 odst. 4 Smlouvy.
2.           Komise předloží Evropskému
parlamentu a Radě legislativní návrhy, pokud dojde k závěru, že jsou
nezbytná podrobnější pravidla pro zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce, jeho funkce či postup vztahující se na jeho
činnost. Může Evropské radě doporučit rozšíření působnosti
Úřadu evropského veřejného žalobce v souladu s čl. 86 odst. 4
Smlouvy.
Článek 75
Vstup v platnost
1.           Toto nařízení vstupuje v
platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské
unie.
2.           Úřad evropského veřejného
žalobce převezme úkoly v rámci vyšetřování a trestního stíhání, které
mu toto nařízení ukládá, a to dnem stanoveným v rozhodnutí Komise o návrhu
evropského veřejného žalobce po zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce. Rozhodnutí Komise se zveřejní v Úředním
věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu
a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu.
                                                                       Za
Radu
                                                                       Předseda
Příloha
Kategorie osobních údajů
1.           a)       Příjmení, rodné
příjmení, jméno a případné přezdívky nebo falešná jména;
b)      datum a místo narození;
c)      státní příslušnost;
d)      pohlaví;
e)      místo bydliště, povolání a místo
pobytu dotyčné osoby;
f)       čísla sociálního pojištění,
řidičské průkazy, osobní doklady, údaje o cestovním pasu, celní
a daňová identifikační čísla;
g)      údaje o právnických osobách, pokud
obsahují údaje o identifikovaných nebo identifikovatelných fyzických osobách,
které jsou soudně vyšetřovány nebo stíhány;
h)      bankovní účty a účty u jiných
finančních institucí;
i)       popis a druh údajných trestných
činů nebo přestupků, datum jejich spáchání, jejich trestní
kvalifikace a stav jejich vyšetřování;
j)       skutečnosti poukazující na
mezinárodní rozsah případu;
k)      informace o podezření z účasti
na zločinném spolčení;
l)       telefonní čísla, e-mailové adresy,
provozní a lokalizační údaje a také související údaje potřebné pro
identifikaci účastníka nebo uživatele;
m)     údaje o registraci vozidla;
n)      profily DNA stanovené z nekódující
části DNA, fotografie a otisky prstů.
2.           a)       Příjmení, rodné
příjmení, jméno a případné přezdívky nebo falešná jména;
b)      datum a místo narození;
c)      státní příslušnost;
d)      pohlaví;
e)      místo bydliště, povolání a místo
pobytu dotyčné osoby;
f)       popis a druh trestných činů
nebo přestupků, které se jich týkají, datum jejich spáchání, jejich
trestní kvalifikace a stav vyšetřování.
LEGISLATIVNÍ FINANČNÍ VÝKAZ
1.           RÁMEC NÁVRHU/PODNĚTU
1.1.        Název návrhu/podnětu
Návrh
nařízení Rady o zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce
předložený Komisí
1.2.        Příslušné oblasti
politik podle členění ABM/ABB
Oblast
politiky: Spravedlnost
Činnost:
hlava 33
1.3.        Povaha návrhu/podnětu
X Návrh/podnět se týká nové akce
¨ Návrh/podnět se týká nové akce následující po pilotním projektu
/ přípravné akci
X Návrh/podnět se týká prodloužení
stávající akce
¨ Návrh/podnět se
týká akce přesměrované na jinou akci
1.4.        Cíle
1.4.1.     Víceleté strategické cíle
Komise sledované návrhem/podnětem
Přispět
k posílení ochrany finančních zájmů Unie a k dalšímu rozvoji
prostoru práva a posílit důvěru podniků a občanů EU v
orgány Unie a současně respektovat všechna základní práva zakotvená v
Listině základních práv Evropské unie.
1.4.2.     Specifické cíle a
příslušné aktivity ABM/ABB
Specifický cíl č. 2 Posílit justiční
spolupráci v trestních věcech, a tím přispět k vytvoření
autentického evropského prostoru práva
(část obecného cíle č. 2: Posilovat
důvěru v evropském soudním prostoru)
Příslušné aktivity ABM/ABB
33
03: Spravedlnost v trestních a občanských věcech
1.4.3.     Očekávané výsledky a
dopady
Upřesněte
účinky, které by návrh/podnět měl mít na příjemce / cílové
skupiny.
Očekává
se, že zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce posílí ochranu
finančních zájmů Unie. Jeho zřízení by mělo dle
očekávání vést ke zvýšení počtu případů trestního stíhání
pachatelů trestných činů poškozujících nebo ohrožujících
finanční zájmy, což by mělo vést k vyššímu počtu odsouzení,
lepšímu vymáhání nelegálně získaných finančních prostředků
a zvýšení odrazujícího účinku. Kromě toho jeho nezávislost zajistí,
že vyšetřování a stíhání příslušné trestné činnosti bude
probíhat bez přímého vlivu vnitrostátních orgánů.
1.4.4.     Ukazatele výsledků a
dopadů
Upřesněte
ukazatele, podle kterých je možno uskutečňování návrhu/podnětu
sledovat.
Vyšší
počet a podíl úspěšných vyšetřování a stíhání trestných
činů
1.5.        Odůvodnění
návrhu/podnětu
1.5.1.     Potřeby, které mají být
uspokojeny v krátkodobém nebo dlouhodobém horizontu
Povinnost
chránit rozpočet Unie má jak Unie, tak i členské státy, ale ve
skutečnosti má Unie jen velmi omezenou kontrolu nad výdaji členských
států a prakticky žádnou pravomoc zasáhnout v případě trestného
zneužívání finančních prostředků EU. Velkou většinu
rozpočtu EU spravují vnitrostátními orgány (například při
zadávání veřejných zakázek financovaných z rozpočtu EU) a
vyšetřování či stíhání každého trestného činu poškozujícího nebo
ohrožujícího rozpočet Unie je zcela v působnosti členských
států. Trestnímu vyšetřování podvodů a dalších trestných činů
proti rozpočtu EU často brání odlišné právní předpisy a nejednotné
vymáhání práva v členských státech. Vnitrostátní donucovací orgány, veřejní
žalobci a soudci v členských státech rozhodují o zásahu na ochranu
rozpočtu Unie a o případném způsobu tohoto zásahu podle priorit
stanovených vnitrostátní politikou v oblasti trestního práva a na
základě vnitrostátní trestněprávní působnosti a procesních
pravidel. V důsledku toho se úroveň ochrany finančních
zájmů Unie v jednotlivých členských státech výrazně liší.
Skutečnost, že se míra úspěšného stíhání trestných činů
proti rozpočtu Unie v jednotlivých členských státech EU
výrazně liší (od 19 % do 91 %[15]),
ukazuje rezervy stávajících mechanismů ochrany a vyzývá k
přijetí nápravných opatření.
1.5.2.     Přidaná hodnota ze
zapojení EU
Přidaná
hodnota zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce spočívá
především ve zvýšeném počtu stíhání trestné činnosti
poškozující nebo ohrožující finanční zájmy Unie.
Vytvoření
Úřadu evropského veřejného žalobce by zlepšilo využití zdrojů
a výměnu informací, které jsou nutné pro úspěšné vedení
vyšetřování a stíhání příslušné trestné činnosti. Tím by se zase
obecně posílila reakce na tuto trestnou činnost orgány činnými v
trestním řízení a zvýšil by se preventivní účinek (odrazování)
na potenciální pachatele. Úřad evropského veřejného žalobce by byl
schopen díky sloučení zdrojů pro vyšetřování a trestní stíhání
řešit potřeby aktuální situace, čímž by zvýšil účinnost
vymáhání práva na evropské i vnitrostátní úrovni.
Úřad
evropského veřejného žalobce bude řídit vyšetřování a stíhání v
členských státech, zajistí účinnou koordinaci vyšetřování a
stíhání a bude řešit problémy související s různými
uplatňovanými právními systémy. Současný systém, kdy jsou za
takové vyšetřování a stíhání výhradně odpovědné členské
státy podporované Eurojustem a Europolem, není dostatečně
účinný, aby se vypořádal s vysokou kriminalitou a souvisejícími vysokými
škodami.
Pro
legitimnost výdajů a zajištění důvěry
veřejnosti v Unii je zcela nezbytné zajistit, aby byly omezené
finanční zdroje Unie využívány v nejlepším zájmu občanů EU a aby
byly lépe chráněny před podvody.
1.5.3.     Závěry vyvozené z
podobných zkušeností v minulosti
Na
vnitrostátní úrovni probíhá často nedostatečná výměna
informací o podezření z trestné činnosti, která se dotýká
finančních prostředků EU, mezi orgány odpovědnými za
sledování a dohled, orgány pověřenými správním vyšetřováním a
donucovacími orgány. To je částečně způsobeno mezerami v
procesním rámci pro výměnu informací, které brání účinnému
multidisciplinárnímu vyšetřování, do kterého jsou zapojeny soudní,
správní, celní i daňové orgány členských států. Agentury, které
spravují a kontrolují vyplácení finančních prostředků EU, se
někdy soustředí výlučně na zpětné získání vlastních
peněžních prostředků prostřednictvím správních a
občanskoprávních řízení, i když panuje silné podezření, že došlo
ke spáchání trestného činu. To může vést k zanedbání trestního
stíhání, a tedy i odrazujícího účinku a všeobecné prevence.
Účinnému
vyšetřování a stíhání trestných činů proti finančním
zájmům EU navíc brání skutečnost, že donucovací orgány a veřejní
žalobci někdy nepředávají informace o trestné činnosti svým
kolegům v jiných členských státech, popřípadě Eurojustu a
Europolu.
Kromě
toho tradiční způsoby mezinárodní spolupráce na základě žádostí
o vzájemnou právní pomoc nebo prostřednictvím společných
vyšetřovacích týmů často nefungují tak dobře, aby umožnily
účinné vyšetřování a stíhání těchto trestných činů, a
to navzdory snahám evropských institucí, jako jsou Eurojust a Europol.
Odpovědi na žádosti o právní pomoc jsou často velmi pomalé a
policejní a justiční orgány se při kontaktu a spolupráci s kolegy v
zahraničí potýkají s praktickými problémy způsobenými jazykovými
faktory a rozdílností právních systémů. V některých státech
vedla pomalá a neúčinná mezinárodní spolupráce často k tomu, že
nebylo možné v případu pokračovat kvůli uplynutí promlčecí
lhůty. Navíc jsou případy poškozující nebo ohrožující finanční
zájmy EU mimořádně složité.
Pokud
jde o spolupráci na úrovni Unie, byly v souvislosti se spoluprací s
Eurojustem a Europolem a spoluprací mezi členskými státy a úřadem
OLAF nahlášeny smíšené zkušenosti. Eurojust a Europol někdy nedostanou
informace, které potřebují, aby mohly poskytovat členským státům
podporu. Úřad OLAF poskytuje podporu členským státům díky své
schopnosti poskytovat specializovanou odbornou a operativní pomoc podle
požadavků článku 7 Druhého protokolu Úmluvy o ochraně
finančních zájmů Evropských společenství. Současně
podléhají vyšetřování úřadu OLAF konkrétním podmínkám, zejména pokud
jde o předávání informací vnitrostátním soudním orgánům,
včetně platných pravidel pro ochranu údajů. Z tohoto
důvodu je spolupráce s úřadem OLAF také občas kritizována,
především kvůli tomu, že to někdy úřadu OLAF dlouho trvá,
než se podělí o své informace s vnitrostátními veřejnými žalobci.
Některé členské státy rovněž omezují spolupráci s jinými než
soudními orgány, jako je například OLAF, s odkazem na pravidla soudního
tajemství.
Roční
statistiky úřadu OLAF ukazují, že v rámci EU nejsou případy
převedené na vnitrostátní vyšetřovací a justiční orgány stíhány
stejně účinně a efektivně. Ve své jedenácté zprávě
o fungování úřad OLAF analyzoval následná soudní opatření
přijímaná členskými státy u vlastních případů v
průběhu 12 let a zjistil „velmi výrazné rozdíly ve schopnosti
jednotlivých zemí dovést soudní vyšetřování a stíhání související s
rozpočtem EU v přiměřené lhůtě až k
rozsudku“. Skutečnost, že průměrná míra trestního stíhání je
nižší než 50 %, ukazuje, že v členských státech existují závažné problémy
s celkovou efektivitou vyšetřování a stíhání.
1.5.4.     Soulad a možná synergie s
dalšími vhodnými nástroji
Návrh směrnice pro boj proti podvodům
Stávající
opatření Unie k ochraně jejích finančních zájmů zahrnují
správní vyšetřování, kontroly a audity, ale i legislativní opatření,
včetně návrhu směrnice o boji vedeném trestněprávní cestou
proti podvodům poškozujícím finanční zájmy Unie, který
předložila Komise, ale nezabývají se nedostatky identifikovanými v
souvislosti s vyšetřováním a stíháním trestných činů při
ochraně finančních zájmů EU.
Eurojust
Eurojust
může pouze koordinovat a podporovat vyšetřování a stíhání a pomáhat s
výměnou informací. Pokud členský stát odmítne nějaký případ
vyšetřit a stíhat, Eurojust jej k tomu nemůže donutit. Národní
členové Eurojustu často postrádají pravomoci zajistit účinná
následná opatření v členských státech a pokud tyto pravomoci mají,
obvykle neuplatňují pravomoci vyplývající z vnitrostátních právních
předpisů – většina rozhodnutí o těchto otázkách se
přijímá na základě konsenzu.
Návrh
na zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce je doprovázen
návrhem na reformu Eurojustu, který jej sjednotí se společným
přístupem k evropským agenturám, schváleným Radou, Evropským parlamentem a
Komisí, a vytvoří vazbu mezi Eurojustem a Úřadem evropského
veřejného žalobce. Tato reforma by mohla vést k účinnější
výměně informací a lepší spolupráci mezi vnitrostátními orgány.
Existují
a vždy budou existovat případy, do kterých se musí zapojit Úřad
evropského veřejného žalobce i Eurojust. To platí především tehdy,
pokud se podezřelé osoby podílely na trestných činech poškozujících
nebo ohrožujících finanční zájmy Unie a současně i na jiné
trestné činnosti. To znamená, že bude potřebné
průběžně úzce spolupracovat. Za tímto účelem obsahují
obě nařízení ustanovení v tom smyslu, že Úřad evropského
veřejného žalobce může požádat Eurojust či jeho národní
členy v konkrétním případě o zásah, koordinaci nebo jiné
uplatnění jejich pravomocí.
Kromě
toho se předpokládá, že Eurojust bude Úřadu evropského veřejného
žalobce bezplatně poskytovat služby praktické podpory v administrativních
otázkách, mezi které patří například lidské zdroje, finance a IT.
Tento přístup přináší značné synergie. Jako příklad
synergie lze uvést, že Úřad evropského veřejného žalobce bude moci k
vlastním případům využívat IT infrastrukturu Eurojustu,
včetně jeho systému řízení případů, dočasných
pracovních souborů a rejstříku. Podrobnosti tohoto uspořádání
budou stanoveny dohodou mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a
Eurojustem.
OLAF
V
současné době provádí úřad OLAF správní vyšetřování na
ochranu finančních zájmů EU. OLAF má odborné pracovníky, kteří
mají rozsáhlé zkušenosti se spoluprací s vnitrostátními orgány činnými v
trestním řízení. Mnoho členů úřadu OLAF dříve
působilo ve vnitrostátních donucovacích a soudních orgánech (policie,
celní úřady a orgány pověřené trestním stíháním).
Některé
zdroje úřadu OLAF tedy budou využity ke zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce s využitím jejich zkušeností se správním
vyšetřováním a s cílem zabránit zdvojování správních a trestních
vyšetřování. Dalším důležitým aspektem je možnost využívat stávající
sítě, které si úřad OLAF během své existence vytvořil v
oblasti vyšetřování podvodů.
Navíc úřad OLAF přispěje ke zřízení
Úřadu evropského veřejného žalobce zvláštní podporou pro
zprostředkování soudní analýzy a technické a operativní podpory při
vyšetřování a pro provádění důkazů v trestních věcech,
které poškozují nebo ohrožují finanční zájmy Unie.
Návrh
na změnu nařízení č. 1073/1999 o vyšetřování
prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (reforma
úřadu OLAF) je v současnosti předmětem
interinstitucionálního jednání. Tento návrh sice zlepšuje výměnu informací
mezi úřadem OLAF a institucemi, orgány, agenturami a úřady EU i
výměnu informací se členskými státy, zajišťuje lepší řízení
úřadu OLAF a poskytuje osobám, kterých se vyšetřování dotýká, soubor
procesních záruk, avšak úřadu OLAF nedává žádné další nástroje k
prosazování jeho činnosti, což platí především pro pravomoci při
vyšetřování trestných činů.
Europol
Úloha
Europolu je omezena na poskytování informací a podpory pro činnost
vnitrostátních orgánů činných v trestním řízení. Nad rámec
vlastních analýz nemůže v členských státech zajišťovat žádná
následná opatření ani přímo řídit vnitrostátní vyšetřování.
Pravomoci Europolu jsou také omezeny Smlouvou o fungování Evropské unie. Podle
článku 88 Smlouvy o fungování Evropské unie nemůže Europol trestnou
činnost samostatně vyšetřovat a jakákoli operativní akce musí
být Europolem vedena ve spojení a po dohodě s vnitrostátními orgány
činnými v trestním řízení. Podpůrná úloha Europolu je sice
důležitá, ale nemůže nahrazovat pravomoc nezávisle vyšetřovat
trestnou činnost.
V
březnu 2013 schválila Komise návrh nařízení o Europolu, jehož
cílem je sjednotit působnost Europolu se Smlouvou o fungování Evropské
unie a udělat z něj centrum pro výměnu informací a současně
mu udělit novou odpovědnost za vzdělávání. Nezahrnuje ale policejní
vyšetřování a pravomoci pro vymáhání práva v oblasti ochrany
finančních zájmů EU.
1.6.        Doba trvání akce a
finanční dopad
¨ Časově omezený návrh/podnět
–
¨  Návrh/podnět s platností od [DD/MM]RRRR do [DD/MM]RRRR
–
¨  Finanční dopad od RRRR do RRRR
X Časově neomezený
návrh/podnět
–
Provádění s obdobím rozběhu od 2017 do 2023,
–
poté plné fungování.
1.7.        Předpokládaný
způsob řízení
Přímé řízení
Komisí
–
prostřednictvím jejích útvarů,
včetně jejích zaměstnanců v delegacích Unie;
–
     prostřednictvím výkonných agentur;
¨ Sdílené řízení
s členskými státy
X Nepřímé řízení, při kterém jsou úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu
pověřeny:
–
¨ třetí země nebo subjekty určené těmito
zeměmi;
–
¨ mezinárodní organizace a jejich agentury (upřesněte);
–
¨EIB a Evropský investiční fond;
–
X subjekty uvedené ve článcích 208 a 209
finančního nařízení;
–
¨ veřejnoprávní subjekty;
–
¨ soukromoprávní subjekty pověřené výkonem veřejné služby
v rozsahu, v jakém poskytují dostatečné finanční záruky;
–
¨ soukromoprávní subjekty členského státu pověřené
uskutečňováním partnerství soukromého a veřejného sektoru a
poskytující dostatečné finanční záruky;
–
¨ osoby pověřené prováděním zvláštních činností v
rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky podle hlavy V
Smlouvy o EU a určené v příslušném základním právním aktu.
–       Pokud vyberete více způsobů
řízení, upřesněte je v části „Poznámky“.
2.           SPRÁVNÍ OPATŘENÍ
2.1.        Pravidla pro sledování a
předkládání zpráv
Upřesněte
četnost a podmínky.
Úřad
evropského veřejného žalobce vydává výroční zprávu o své
činnosti. Evropský veřejný žalobce předstoupí jednou
ročně před Evropský parlament a Radu a podá zprávu o výsledcích
a prioritách vyšetřování a stíhání vedených Úřadem evropského
veřejného žalobce, s přihlédnutím k povinnosti zachování
mlčenlivosti a důvěrnosti údajů.
Evropský
veřejný žalobce nebo evropští pověření žalobci mohou být také
vyzváni k tomu, aby podali informace vnitrostátním parlamentům.
Navíc
do pěti let od vstupu nařízení o zřízení Úřadu evropského
veřejného žalobce v platnost posoudí Evropská komise jeho provádění,
včetně proveditelnosti a vhodnosti rozšíření pravomocí
Úřadu evropského veřejného žalobce na jiné trestné činy v
souladu s čl. 86 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie.
2.2.        Systém řízení a kontroly

2.2.1.     Zjištěná rizika.
Opatření
v rámci vyšetřování a stíhání, včetně donucovacích pravomocí,
představují citlivé činnosti částečně se dotýkající
lidských práv, a proto mohou vést ke vznášení nároků na náhradu škody.
Důvodem
nároků na náhradu škody může být i nezákonné zpracování osobních
údajů při probíhajících vyšetřováních.
2.2.2.     Předpokládané
způsoby kontroly
Podle
standardního postupu udělování absolutoria je Úřad evropského
veřejného žalobce povinen mimo jiné:
–
předkládat předběžnou účetní
závěrku účetnímu Komise a Účetnímu dvoru,
–
předkládat konečnou účetní
závěrku Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru,
–
předkládat Evropskému parlamentu na jeho
žádost veškeré informace nezbytné pro řádný průběh udělování
absolutoria za daný rozpočtový rok.
Pokud
jde navíc o boj proti podvodům a audity prováděné Evropským
účetním dvorem, po zahájení své činnosti:
–
Úřad evropského veřejného žalobce
přistoupí k interinstitucionální dohodě ze dne 25. května 1999 o
vnitřním vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj
proti podvodům (OLAF) a přijme vhodné předpisy vztahující se na
všechny zaměstnance uvedeného úřadu podle vzoru stanoveného v
příloze této dohody.
–
Evropský účetní dvůr má pravomoc
provádět na základě kontroly dokumentů i inspekce na místě
audit u všech příjemců grantů, zhotovitelů, dodavatelů
nebo poskytovatelů a subdodavatelů, kteří od uvedeného
úřadu obdrželi finanční prostředky Unie.
–
Úřad OLAF může provádět
vyšetřování, včetně kontrol a inspekcí na místě, v souladu
s ustanoveními a postupy stanovenými v platných předpisech EU s cílem
zjistit, zda došlo k nesrovnalostem poškozujícím nebo ohrožujícím finanční
zájmy Unie v souvislosti s grantem nebo smlouvou financovanou Úřadem
evropského veřejného žalobce.
–
Pracovní ujednání se třetími zeměmi a
mezinárodními organizacemi, smlouvy, grantové dohody a rozhodnutí o
udělení grantu Úřadu evropského veřejného žalobce obsahují
ustanovení, která výslovně zmocňují Evropský účetní dvůr a
úřad OLAF k provádění těchto auditů a vyšetřování dle
jejich působnosti.
2.3.        Opatření k zamezení
podvodů a nesrovnalostí
Upřesněte
stávající či předpokládaná preventivní a ochranná opatření.
Přijetí
strategie proti podvodům, která je úměrná riziku podvodu s
přihlédnutím k nákladové efektivitě opatření, která mají být
realizována.
Přijetí
pravidel pro předcházení střetům zájmů a jejich řešení
u svých zaměstnanců.
3.           ODHADOVANÝ FINANČNÍ
DOPAD NÁVRHU/PODNĚTU
3.1.        Okruhy víceletého
finančního rámce a dotčené výdajové rozpočtové položky
·      Stávající rozpočtové položky
V pořadí
okruhů víceletého finančního rámce a rozpočtových položek.
 Okruh víceletého finančního rámce || Rozpočtová položka || Druh výdaje || Příspěvek
 Číslo [název………………………...……….] || RP/NRP ([16])   || zemí ESVO   || kandidátských zemí   || třetích zemí || ve smyslu čl. 18 odst. 1 písm. aa) finančního nařízení
   ||   ||   ||   ||   ||   ||
·      Nové rozpočtové položky, jejichž vytvoření se požaduje
V pořadí okruhů víceletého finančního rámce
a rozpočtových položek.
 Okruh víceletého finančního rámce || Rozpočtová položka || Druh výdaje || Příspěvek
 Číslo [název……………………………………..] || RP/NRP || zemí ESVO || kandidátských zemí || třetích zemí || ve smyslu čl. 18 odst. 1 písm. aa) finančního nařízení
 3 || 33.03.YY.YY Úřad evropského veřejného žalobce || RP || NE || NE || NE || NE
3.2.        Odhadovaný dopad na výdaje
3.2.1.     Odhadovaný souhrnný dopad na
výdaje (v cenách roku 2013)
v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
místa)
 Okruh víceletého finančního rámce: || Číslo 3 || Bezpečnost a občanství
 Úřad evropského veřejného žalobce [17] ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM
 Hlava 1[18] || Závazky || (1) || 1,393 || 4,144 || 6,895 || 11,039 || 23,471
 Platby || (2) || 1,393 || 4,144 || 6,895 || 11,039 || 23,471
 Hlava 2[19] || Závazky || (1a) || 0,099 || 0,194 || 0,293 || 0,487 || 1,073
 Platby || (2a) || 0,099 || 0,194 || 0,293 || 0,487 || 1,073
 Hlava 3[20] || Závazky || (3a) || 1,052 || 2,455 || 3,507 || 4,558 || 11,572
   || Platby || (3b) || 1,052 || 2,455 || 3,507 || 4,558 || 11,572
 CELKEM prostředky pro Úřad evropského veřejného žalobce || Závazky || =1+1a +3a || 2,544 || 6,793 || 10,695 || 16,084 || 36,116
 Okruh víceletého finančního rámce: || 5 || Správní výdaje
v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
místa)
   ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM
 GŘ: SPRAVEDLNOST ||
  Lidské zdroje || 0,170 || 0,170 || 0,170 || 0,170 || 0,680
  Ostatní správní výdaje || 0,050 || 0,050 || 0,050 || 0,050 || 0,200
 GŘ SPRAVEDLNOST CELKEM || Prostředky || 0,220 || 0,220 || 0,220 || 0,220 || 0,880
  Lidské zdroje || 0,131 || 0,131 || 0,131 || 0,131 || 0,524
  Ostatní správní výdaje || 0,050 || 0,050 || 0,050 || 0,050 || 0,200
 CELKEM OLAF || Prostředky || 0,181 || 0,181 || 0,181 || 0,181 || 0,724
 CELKEM prostředky na OKRUH 5 víceletého finančního rámce || (Závazky celkem = platby celkem) || 0,401 || 0,401 || 0,401 || 0,401 || 1,604
v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
místa)
   ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM
 CELKEM prostředky z OKRUHU 1 až 5 víceletého finančního rámce || Závazky || 2,945 || 7,194 || 11,096 || 16,485 || 37,720
 Platby || 2,945 || 7,194 || 11,096 || 16,485 || 37,720
 Odpočty pro zajištění efektivity nákladů v okruhu víceletého finančního rámce: || 5 || Správní výdaje
 Odpočty v okruhu 5 (OLAF) ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM
 Hlava 1[21] || Závazky || (1) || -1,393 || -4,144 || -6,895 || -11,039 || -23,471
 Platby || (2) || -1,393 || -4,144 || -6,895 || -11,039 || -23,471
 Hlava 2[22] || Závazky || (1a) || -0,099 || -0,194 || -0,293 || -0,487 || -1,073
 Platby || (2a) || -0,099 || -0,194 || -0,293 || -0,487 || -1,073
 Hlava 3[23] || Závazky || (3a) || -0,350 || -1,051 || -1,401 || -1,750 || -4,552
   || Platby || (3b) || -0,350 || -1,051 || -1,401 || -1,750 || -4,552
 CELKEM odpočty v okruhu 5 || Závazky || =1+1a +3a || -1,842 || -5,389 || -8,589 || -13,276 || -29,096
Během období postupného zavádění se
každé zvýšení zdrojů na prostředky nebo FTE v Úřadu evropského
veřejného žalobce vyrovná odpovídajícím snížením zdrojů úřadu
OLAF na prostředky nebo FTE ve stejné výši.

Rozdíl, tj. náklady na pracovní smlouvy
evropských pověřených žalobců (hlava 3)
   ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM
   || Závazky || (1) || 0,702 || 1,404 || 2,106 || 2,880 || 7,020
 Platby || (2) || 0,702 || 1,404 || 2,106 || 2,880 || 7,020
Jedná se o vypočítané náklady na 9, 18, 27
a 36 evropských pověřených žalobců při plném pracovním
úvazku (FTE).
Tyto náklady musí být kryty rezervou hlavy 3
nebo odpočty v jiných agenturách.

3.2.2.     Odhadovaný dopad na
prostředky [orgánu]
–
¨  Návrh/podnět nevyžaduje využití operačních prostředků.

–
X Návrh/podnět vyžaduje využití
operačních prostředků, jak je vysvětleno dále:
–      Prostředky na závazky v milionech EUR
(zaokrouhleno na tři desetinná místa) v cenách roku 2013

 Uveďte cíle a výstupy   ò ||   ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || CELKEM ||
 VÝSTUPY ||
 Druh || Průměrné náklady || Počet [24] || Náklady || Počet || Náklady || Počet || Náklady || Počet || Náklady || Celkový počet || Náklady celkem ||
 SPECIFICKÝ CÍL Č. 1 Ochrana finančních zájmů – vyšetřování ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Výstup || případy Počet případů || 0,0083 || 184 || 1,526 || 491 || 4,076 || 773 || 6,417 || 1163 || 9,650 ||   || 21,669 ||
 Mezisoučet za specifický cíl č. 1 ||   || 1,526 ||   || 4,076 ||   || 6,417 ||   || 9,650 ||   || 21,669 ||
 SPECIFICKÝ CÍL Č. 2 Ochrana finančních zájmů – stíhání ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Výstup || případy || 0,0083 || 92 || 0,763 || 246 || 2,038 || 387 || 3,208 || 581 || 4,825 ||   || 10,834 ||
 Mezisoučet za specifický cíl č. 2 ||   || 0,763 ||   || 2,038 ||   || 3,208 ||   || 4,825 ||   || 10,834 ||
 SPECIFICKÝ CÍL Č. 3.  Spolupráce s ostatními ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Výstup ||   || 0,0083 || 31 || 0,254 || 82 || 0,679 || 129 || 1,069 || 194 || 1,608 ||   || 3,610 ||
 Mezisoučet za specifický cíl č. 3 ||   || 0,254 ||   || 0,679 ||   || 1,069 ||   || 1,608 ||   || 3,610 ||
 NÁKLADY CELKEM ||   || 2,543 ||   || 6,793 ||   || 10,694 ||   || 16,083 ||   || 36,113[25] ||
3.2.3.     Odhadovaný dopad na lidské
zdroje v Úřadu evropského veřejného žalobce
3.2.3.1.  Shrnutí
–
¨         Návrh/podnět nevyžaduje využití prostředků
správní povahy.
–
X          Návrh/podnět vyžaduje využití
prostředků správní povahy, jak je vysvětleno dále:
 Lidské zdroje || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 Pracovní místa podle plánu pracovních míst (vyjádřeno počtem zaměstnanců) || 18 || 36 || 54 || 90
 - z toho AD || 12 || 24 || 36 || 60
 - z toho AST || 6 || 12 || 18 || 30
 Externí zaměstnanci (v přepočtu na plné pracovní úvazky: FTE) || 6 || 11 || 17 || 28
 - z toho smluvní zaměstnanci || 5 || 9 || 14 || 23
 - z toho vyslaní národní  odborníci (VNO) || 1 || 2 || 3 || 5
 Zaměstnanci celkem || 24 || 47 || 71 || 118
v milionech EUR
(zaokrouhleno na tři desetinná místa)
 Výdaje na zaměstnance || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || Celkem
 Pracovní místa podle plánu pracovních míst || 1,179 || 3,537 || 5,895 || 9,432 || 20,043
 - z toho AD || 0,786 || 2,358 || 3,930 || 6,288 || 13,362
 - z toho AST || 0,393 || 1,179 || 1,965 || 3,144 || 6,681
 Externí zaměstnanci || 0,214 || 0,607 || 1,000 || 1,607 || 3,428
 - z toho smluvní zaměstnanci || 0,175 || 0,490 || 0,805 || 1,295 || 2,765
 - z toho vyslaní národní odborníci (VNO) || 0,039 || 0,117 || 0,195 || 0,312 || 663
 Výdaje na zaměstnance celkem || 1,393 || 4,144 || 6,895 || 11,039 || 23,471

Odhadované potřeby příslušného GŘ v
oblasti lidských zdrojů
–
¨         Návrh/podnět nevyžaduje využití lidských zdrojů.
–
X          Návrh/podnět vyžaduje využití
lidských zdrojů, jak je vysvětleno dále:
Odhad vyjádřete v přepočtu na
plné pracovní úvazky (nebo zaokrouhlete maximálně na jedno desetinné
místo)
 ||   || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 ||
  Pracovní místa podle plánu pracovních míst (místa úředníků a dočasných zaměstnanců) ||
 || 33 01 01 01 Zaměstnanci GŘ pro spravedlnost || 1,3 || 1,3 || 1,3 || 1,3 ||
 || 24 01 07 00 01 01 Zaměstnanci OLAF || 1 || 1 || 1 || 1 ||
 || XX 01 01 02 (při delegacích) ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 01 (v nepřímém výzkumu) ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 01 (v přímém výzkumu) ||   ||   ||   ||   ||
 ||   ||   ||   ||   ||   ||
 ||  Externí zaměstnanci (v přepočtu na plné pracovní úvazky: FTE)
 || XX 01 02 01 (SZ, VNO, ZAP z celkového rámce) ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 02 02 (SZ, MZ, VNO, ZAP a MOD při delegacích) ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 04 yy   || - v ústředí ||   ||   ||   ||   ||
 || - při delegacích   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 02 (SZ, VNO, ZAP v nepřímém výzkumu) ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 02 (SZ, VNO, ZAP v přímém výzkumu) ||   ||   ||   ||   ||
 || Jiné rozpočtové položky (upřesněte) ||   ||   ||   ||   ||
 || CELKEM || 2,3 || 2,3 || 2,3 || 2,3 ||
XX je oblast
politiky nebo dotčená hlava rozpočtu.
Potřeby v oblasti
lidských zdrojů budou pokryty ze zdrojů GŘ, které jsou již
vyčleněny na řízení akce a/nebo byly vnitřně
přeobsazeny v rámci GŘ, a případně doplněny z
dodatečného přídělu, který lze řídícímu GŘ poskytnout
v rámci ročního přidělování a s ohledem na rozpočtová
omezení.
 Úředníci a dočasní zaměstnanci || Následná opatření v rámci politiky a poradenství pro Úřad evropského veřejného žalobce, rozpočtové a finanční poradenství pro Úřad evropského veřejného žalobce a skutečné platby subvencí, absolutorium, postupy pro tvorbu návrhu rozpočtu
 Externí zaměstnanci || Nepoužije se.
Popis výpočtu nákladů na ekvivalent
plného pracovního úvazku by měl být zahrnut v části 3
přílohy.
Během období postupného zavádění se
každé zvýšení zdrojů na prostředky nebo FTE v Úřadu evropského
veřejného žalobce vyrovná odpovídajícím snížením zdrojů úřadu
OLAF na prostředky nebo FTE ve stejné výši.
 Snižování lidských zdrojů v úřadu OLAF || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 Pracovní místa podle plánu pracovních míst (vyjádřeno počtem zaměstnanců) || -18 || -36 || -54 || -90
 - z toho AD || -12 || -24 || -36 || -60
 - z toho AST || -6 || -12 || -18 || -30
 Externí zaměstnanci (v přepočtu na plné pracovní úvazky: FTE) || -6 || -11 || -17 || -28
 - z toho smluvní zaměstnanci || -5 || -9 || -14 || -23
 - z toho vyslaní národní  odborníci (VNO) || -1 || -2 || -3 || -5
 Zaměstnanci celkem || -24 || -47 || -71 || -118
v milionech EUR
(zaokrouhleno na tři desetinná místa) v cenách roku 2013
 Snížení výdajů na zaměstnance úřadu OLAF || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || Celkem
 Pracovní místa podle plánu pracovních míst || -1,179 || -3,537 || -5,895 || -9,432 || -20,043
 - z toho AD || -0,786 || -2,358 || -3,930 || -6,288 || -13,362
 - z toho AST || -0,393 || -1,179 || -1,965 || -3,144 || -6,681
 Externí zaměstnanci || -0,214 || -0,607 || -1,000 || -1,607 || -3,428
 - z toho smluvní zaměstnanci || -0,175 || -0,490 || -0,805 || -1,295 || -2,765
 - z toho vyslaní národní odborníci (VNO) || -0,039 || -0,117 || -0,195 || -0,312 || -663
 Celkové výdaje na zaměstnance 24.0107 || -1,393 || -4,144 || -6,895 || -11,039 || -23,471
3.2.4.     Soulad se stávajícím víceletým
finančním rámcem
–
X          Návrh/podnět je v souladu se
stávajícím víceletým finančním rámcem.
–
¨         Návrh/podnět si vyžádá úpravu příslušného okruhu
víceletého finančního rámce.
–
¨         Návrh/podnět vyžaduje použití nástroje pružnosti nebo
změnu víceletého finančního rámce.
Okruh 5 by
měl být omezen, aby se v něm projevilo omezení plánu pracovních míst
úřadu OLAF.
3.2.5.     Příspěvky
třetích stran
–
X Návrh/podnět nepočítá se
spolufinancováním od třetích stran.
–
¨ Návrh/podnět počítá se spolufinancováním podle následujícího
odhadu:
prostředky v milionech EUR (zaokrouhleno na
tři desetinná místa)
   || Rok 2017 || Rok 2018 || Rok 2019 || Rok 2020 || Celkem
 Upřesněte spolufinancující subjekt ||   ||   ||   ||   ||
 Spolufinancované prostředky CELKEM ||   ||   ||   ||   ||
3.3.
Odhadovaný dopad na příjmy
–
¨         Návrh/podnět nemá žádný finanční dopad na
příjmy.
–
X          Návrh/podnět má tento finanční
dopad:
–
¨            dopad na vlastní zdroje
–
X            dopad na různé příjmy
v milionech EUR (zaokrouhleno na tři desetinná
místa)
 Příjmová rozpočtová položka: || Prostředky dostupné v běžném rozpočtovém roce || Dopad návrhu/podnětu   ||
 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 Článek XX ||   || pm || pm || pm || pm
U účelově
vázaných různých příjmů upřesněte dotčené
výdajové rozpočtové položky.
[…]
Upřesněte
způsob výpočtu dopadu na příjmy.
Příjmy
se budou skládat z tzv. „transakčních poplatků“, které by měly
být placeny přímo do rozpočtu EU. V tuto chvíli není možné spolehlivě
uvést přesné částky.
[1]               Návrh
směrnice Evropského parlamentu a Rady o boji vedeném trestněprávní
cestou proti podvodům poškozujícím finanční zájmy Unie, 11.
července 2012, COM(2012) 363 final.
[2]               Viz
zelená kniha o trestněprávní ochraně finančních zájmů
Společenství a vytvoření postu evropského veřejného žalobce, 11.12.2001,
KOM(2001) 715 v konečném znění, a její navazující zpráva, 19.3.2003,
KOM(2003) 128 v konečném znění.
[3]               Návrh
směrnice Evropského parlamentu a Rady o boji vedeném trestněprávní
cestou proti podvodům poškozujícím finanční zájmy Unie, 11.7.2012,
KOM(2012) 363 v konečném znění.
[4]               Úř.
věst. L 280, 26.10.2010, s. 1.
[5]               Úř.
věst. L 142, 1.6.2012, s. 1.
[6]               Úř.
věst. L 8, 12.1.2001, s. 1.
[7]               Nařízení
Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25.
října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném
rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002,
Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1.
[8]               Úř.
věst. L 348, 24.12.2008, s. 130.
[9]               Nařízení
Rady (EHS) č. 31, (ESAE) č. 11 ze dne 18. prosince 1961, kterým se
stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních
zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a
Evropského společenství pro atomovou energii, Úř. věst. P 045, 14.6.1962,
s. 1385, ve znění zejména nařízení Rady č. 259/68 ze dne 29.
února 1968 (Úř. věst. L 56, 4.3.1968, s. 1) ve znění své vlastní
novelizace.
[10]             Úř.
věst. L 17, 6.10.1958, s. 385.
[11]             Úř.
věst. L 136, 31.5.1999, s. 1.
[12]             Úř.
věst. L 292, 15.11.1996, s. 2.
[13]             Úř.
věst. L 317, 3.12.2001, s. 1.
[14]             Úř.
věst. L 12, 16.1.2001, s. 1. Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 se od
10. ledna 2015 nahrazuje nařízením (EU) č. 1215/2012.
[15]             Výroční
zpráva Komise o ochraně finančních zájmů Evropské unie – Boj
proti podvodům; COM(2012) 408.
[16]             RP
= rozlišené prostředky / NRP = nerozlišené prostředky.
[17]             Započítávají
se jen zaměstnanci podílející se na vyšetřování a stíhání a
související náklady. Podpůrné administrativní struktury poskytne
bezplatně EUROJUST.
[18]             Předpokládá
se rostoucí počet zaměstnanců (10 % 20 % - 30 % - 40 % - 50 % - 75
% - 100 %).
[19]             Očekává
se, že hostitelský členský stát nabídne budovu a zajistí první vybavení
budovy veškerým kancelářským, IT a zabezpečovacím zařízením. Sem
jsou zahrnuty čistě poplatky za veřejné služby a náklady na
informační a komunikační technologie na metr čtvereční.
Pokud hostitelský členský stát tyto možnosti nenabídne, bude muset být
tato hlava revidována.
[20]             Tato
položka je vypočítána na základě zkušeností úřadu OLAF s
vyšetřováním. Navíc jsou započteny náklady na pracovní smlouvy až se 36
plnými pracovními úvazky pro evropské pověřené žalobce při 80 %
mzdy v platové třídě AD 10. Progrese je v tomto případě 50
% - 75 % - 100 %.
[21]             Předpokládá
se rostoucí počet zaměstnanců (10 % 20 % - 30 % - 40 % - 50 % - 75
% - 100 %).
[22]             Očekává
se, že hostitelský členský stát nabídne budovu a zajistí první vybavení
budovy veškerým kancelářským, IT a zabezpečovacím zařízením. Sem
jsou zahrnuty čistě poplatky za veřejné služby a náklady na
informační a komunikační technologie na metr čtvereční.
Pokud hostitelský členský stát tyto možnosti nenabídne, bude muset být
tato hlava revidována.
[23]             Tato
položka je vypočítána na základě zkušeností úřadu OLAF s
vyšetřováním. Navíc jsou započteny náklady na pracovní smlouvy až se 36
plnými pracovními úvazky pro evropské pověřené žalobce při 80 %
mzdy v platové třídě AD 10. Progrese je v tomto případě 50
% - 75 % - 100 %. Jelikož evropští pověření žalobci budou navrhováni
členskými státy, je možné, že této progrese nebude dosaženo.
–
[24]             Počet případů vychází z předpokladů
analyzovaných v posouzení dopadů, které je připojeno k návrhu.
[25]             Rozdíl
v celkových nákladech ve výši 36,116 miliónu EUR podle bodu 3.2.1 vychází z
pravidel zaokrouhlování.