               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            2020/0030(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               Smlouva o fungování Evropské unie stanoví, že členské státy považují své hospodářské politiky a podporu zaměstnanosti za záležitost společného zájmu a koordinují své činnosti v rámci Rady. Dále stanoví, že Rada přijme hlavní zásady politiky zaměstnanosti (článek 148), a upřesňuje, že hlavní zásady musí být slučitelné s hlavními směry hospodářských politik (článek 121).

               Zatímco hlavní směry hospodářských politik zůstávají v platnosti jakoukoli dobu, hlavní směry politik zaměstnanosti se musí vypracovávat každý rok. Tyto hlavní směry politik byly poprvé přijaty společně („integrovaný balíček“) v roce 2010 a bezprostředně přispívají k plnění strategie Evropa 2020. Integrované hlavní směry zůstaly až do roku 2014 stabilní. Revidované integrované hlavní směry byly přijaty v roce 2015. V roce 2018 byly hlavní směry politik zaměstnanosti sladěny se zásadami evropského pilíře sociálních práv, který v listopadu 2017 vyhlásil Evropský parlament, Rada a Komise a jehož cílem je podpořit reformy na vnitrostátní úrovni a sloužit jako vodítko pro obnovený proces konvergence v celé Evropě, a v roce 2019 zůstaly beze změn. Hlavní směry kromě toho, že vymezují rozsah a směr koordinace politik členských států, rovněž poskytují základ pro doporučení pro jednotlivé země v příslušných oblastech. Hlavní směry politik zaměstnanosti členských států jsou společně s hlavními směry hospodářských politik uvedeny v rozhodnutí Rady o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států (část II integrovaných hlavních směrů).

               Hlavní směry politik zaměstnanosti členských států byly změněny tak, aby se do jejich znění začlenily čtyři dimenze roční strategie pro udržitelný růst, zejména aspekt environmentální udržitelnosti, při zohlednění vize sociálně silné Evropy pro spravedlivé transformace a začlenění cílů udržitelného rozvoje OSN.

               Revidované „hlavní směry politik zaměstnanosti“ jsou tyto:

               Hlavní směr 5:  Podpora poptávky po pracovní síle

               Hlavní směr 6:  Zlepšení nabídky práce a přístupu k zaměstnání, dovednostem a kompetencím

               Hlavní směr 7:  Zlepšení fungování trhů práce a zvýšení účinnosti sociálního dialogu

               Hlavní směr 8:  Prosazování rovných příležitostí pro všechny, podpora sociálního začleňování a boj proti chudobě

               2020/0030 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 148 odst. 2 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu
                  1
               ,

               s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru
                  2
               ,

               s ohledem na stanovisko Výboru regionů
                  3
               ,

               s ohledem na stanovisko Výboru pro zaměstnanost
                  4
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Členské státy a Unie mají pracovat na rozvoji koordinované strategie zaměstnanosti a zejména na podpoře kvalifikace, vzdělání a přizpůsobivosti pracovníků a schopnosti trhů práce reagovat na hospodářské změny, aby dosáhly cílů plné zaměstnanosti a společenského pokroku, vyváženého růstu a vysokého stupně ochrany a zlepšování kvality životního prostředí stanovených v článku 3 Smlouvy o Evropské unii. Členské státy mají považovat podporu zaměstnanosti za záležitost společného zájmu a koordinovat své odpovídající činnosti v rámci Rady s přihlédnutím k vnitrostátním zvyklostem, které se týkají odpovědnosti sociálních partnerů.

               (2)Unie má bojovat proti sociálnímu vyloučení a diskriminaci, podporovat sociální spravedlnost a ochranu, rovnost žen a mužů, solidaritu mezi generacemi a ochranu práv dětí. Při vymezování a provádění svých politik a činností má Unie přihlížet k požadavkům spojeným s podporou vysoké úrovně zaměstnanosti, zárukou přiměřené sociální ochrany, bojem proti chudobě a sociálnímu vyloučení a vysokou úrovní vzdělávání a odborné přípravy, jak je stanoveno v článku 9 Smlouvy o fungování Evropské unie.

               (3)Unie v souladu se Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) vytvořila a provádí nástroje pro koordinaci politik zaměřené na hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti. V rámci těchto nástrojů tvoří tyto hlavní směry politik zaměstnanosti členských států spolu s hlavními směry hospodářských politik členských států a Unie stanovenými v doporučení Rady (EU) 2015/1184 (
                  5
               ) integrované hlavní směry. Jejich cílem je poskytnout vodítka pro provádění politik v členských státech a v Unii a zároveň odrážet vzájemnou provázanost mezi členskými státy. Výsledný soubor koordinovaných evropských a vnitrostátních politik a reforem má poskytnout vhodnou celkovou kombinaci udržitelné hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti, která by měla přinést pozitivní vedlejší dopady.

               (4)Hlavní směry politik zaměstnanosti jsou v souladu s Paktem o stabilitě a růstu, stávajícími právními předpisy Unie a různými iniciativami Unie, včetně doporučení Rady ze dne 22. dubna 2013 o zavedení záruk pro mladé lidi (
                  6
               ), doporučení Rady ze dne 15. února 2016 o začleňování dlouhodobě nezaměstnaných osob na trh práce (
                  7
               ), doporučení Rady ze dne 19. prosince 2016 o cestách prohlubování dovedností (
                  8
               ), doporučení Rady ze dne 15. března 2018 o Evropském rámci pro kvalitní a efektivní učňovskou přípravu (
                  9
               ), doporučení Rady ze dne 22. května 2018 o klíčových kompetencích pro celoživotní učení (
                  10
               ), doporučení Rady ze dne 22. května 2019 o vysoce kvalitních systémech předškolního vzdělávání a péče (
                  11
               ) a doporučení Rady ze dne 8. listopadu 2019 o přístupu pracovníků a osob samostatně výdělečně činných k sociální ochraně (
                  12
               ).

               (5)Evropský semestr kombinuje jednotlivé nástroje v souhrnném rámci pro integrovanou mnohostrannou koordinaci a dohled nad hospodářskými politikami a politikami zaměstnanosti. Při sledování cíle environmentální udržitelnosti, produktivity, spravedlnosti a stability začleňuje Evropský semestr zásady evropského pilíře sociálních práv, včetně intenzivního zapojení sociálních partnerů, občanské společnosti a dalších zúčastněných stran. Podporuje plnění cílů udržitelného rozvoje (
                  13
               ). Politiky zaměstnanosti a hospodářské politiky Unie a členských států by měly jít ruku v ruce s přechodem Evropy na klimaticky neutrální, environmentálně udržitelnou a digitální ekonomiku a současně zlepšovat konkurenceschopnost, podporovat inovace, prosazovat sociální spravedlnost a rovné příležitosti, jakož i řešit nerovnosti a regionální rozdíly.

               (6)Změna klimatu a výzvy v oblasti životního prostředí, globalizace, digitalizace a demografické změny přemění evropské ekonomiky a společnosti. Unie a její členské státy by měly spolupracovat na účinném řešení těchto strukturálních faktorů a podle potřeby přizpůsobit stávající systémy, a to s ohledem na těsnou provázanost ekonomik a trhů práce členských států a souvisejících politik. To vyžaduje koordinovaná, ambiciózní a účinná politická opatření jak na úrovni Unie, tak na vnitrostátní úrovni, jež budou v souladu se Smlouvou o fungování EU a s ustanoveními Unie, která se týkají správy ekonomických záležitostí. Tato politická opatření by měla zahrnovat podporu udržitelných investic, obnovený závazek provádět v náležité posloupnosti strukturální reformy, které zlepšují produktivitu, hospodářský růst, sociální a územní soudržnost, vzestupnou konvergenci, odolnost a naplňování fiskální odpovědnosti. Měla by kombinovat opatření na straně nabídky a poptávky, a to s přihlédnutím k jejich dopadu na životní prostředí, zaměstnanost a sociální oblast.

               (7)Evropský parlament, Rada a Komise podepsaly interinstitucionální vyhlášení evropského pilíře sociálních práv (
                  14
               ). Pilíř tvoří dvacet zásad a práv na podporu dobře fungujících a spravedlivých trhů práce a systémů sociálního zabezpečení, které jsou rozděleny do tří kategorií: rovné příležitosti a přístup na trh práce, spravedlivé pracovní podmínky a sociální ochrana a začleňování. Tyto zásady a práva udávají směr naší strategii a zajišťují, aby přechod ke klimatické neutralitě a udržitelnosti životního prostředí, digitální transformace a demografické změny byly sociálně vyvážené a spravedlivé. Pilíř představuje referenční rámec pro monitorování zaměstnanosti a sociální výkonnosti členských států, pro podporu reforem na státní, regionální a místní úrovni a pro sladění „sociální otázky“ a „otázky trhu“ v současné moderní ekonomice, mimo jiné prosazováním sociální ekonomiky.

               (8)Reformy trhu práce, včetně vnitrostátních mechanismů stanovování mezd, by se měly řídit vnitrostátní praxí v oblasti sociálního dialogu a poskytnout potřebný prostor pro široké posouzení socioekonomických otázek, včetně zlepšení udržitelnosti, konkurenceschopnosti, inovací, vytváření pracovních míst, politiky celoživotního učení a odborné přípravy, pracovních podmínek, vzdělávání a dovedností, veřejného zdraví a začleňování a reálných příjmů.

               (9)Členské státy a Unie by měly zajistit, aby tyto transformace byly vyvážené a sociálně spravedlivé a aby podpořily úsilí o vytvoření inkluzivní a odolné společnosti, jejíž členové jsou chráněni, jsou schopni předjímat a zvládat změny a mohou se aktivně podílet na životě společnosti a na fungování ekonomiky. Je třeba řešit diskriminaci ve všech jejích formách. Dále je třeba zajistit přístup a příležitosti pro všechny a snížit chudobu a sociální vyloučení (především u dětí), a to zejména zajištěním účinného fungování trhů práce a systémů sociální ochrany a odstraněním překážek omezujících účast na vzdělávání a odborné přípravě a na trhu práce, rovněž prostřednictvím investic do předškolního vzdělávání a péče. Včasný a rovný přístup k finančně dostupné zdravotní péči, včetně prevence a podpory zdraví, jsou obzvláště důležité v kontextu stárnoucí společnosti. Ve větším rozsahu by měl být využíván potenciál zdravotně postižených osob přispívat k hospodářskému růstu a sociálnímu rozvoji. Na pracovních místech v Unii se objevují nové hospodářské a obchodní modely a také se mění pracovněprávní vztahy. Členské státy by měly zajistit, aby pracovněprávní vztahy vyplývající z nových forem práce zachovávaly a posilovaly sociální model Evropy.

               (10)Integrované hlavní směry by měly být základem pro doporučení pro jednotlivé země, která může Rada členským státům podat. Členské státy by měly plně využívat Evropského sociálního fondu plus a dalších fondů Unie, včetně Fondu pro spravedlivou transformaci a Programu InvestEU, s cílem podpořit zaměstnanost, sociální investice, sociální začlenění, přístupnost, příležitosti pro prohlubování dovedností a změnu kvalifikace pracovních sil, celoživotní učení a vysoce kvalitní vzdělávání a odbornou přípravu pro všechny, včetně digitální gramotnosti a dovedností. I když jsou integrované hlavní směry určeny členským státům a Unii, měly by se provádět ve spolupráci se všemi státními, regionálními a místními orgány, do níž by se měly intenzivně zapojovat parlamenty, jakož i sociální partneři a zástupci občanské společnosti.

               (11)Výbor pro zaměstnanost a Výbor pro sociální ochranu by měly v souladu se svými příslušnými mandáty vyplývajícími ze Smlouvy sledovat provádění příslušných politik s ohledem na hlavní směry politik zaměstnanosti. Uvedené výbory a další přípravné orgány Rady zapojené do koordinace hospodářských a sociálních politik by měly úzce spolupracovat. Politický dialog mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí, zejména pokud jde o hlavní směry politik zaměstnanosti členských států, by měl být zachován.

               (12)Byl konzultován Výbor pro sociální ochranu,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Hlavní směry politik zaměstnanosti členských států se přijímají ve znění uvedeném v příloze. Tyto hlavní směry jsou součástí integrovaných hlavních směrů.

               Článek 2

               Členské státy zohlední hlavní směry stanovené v příloze ve svých politikách zaměstnanosti a v programech reforem, které jsou předmětem zpráv v souladu s čl. 148 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. C, , s. .

                     (2)

                        Úř. věst. C, , s. .

                     (3)

                        Úř. věst. C, , s. .

                     (4)

                        Úř. věst. C, , s. .

                     (5)

                        Doporučení Rady (EU) 2015/1184 ze dne 14. července 2015 o hlavních směrech hospodářských politik členských států a Evropské unie (Úř. věst. L 192, 18.7.2015, s. 27).

                     (6)

                        Úř. věst. C 120, 26.4.2013, s. 1.

                     (7)

                        Úř. věst. C 67, 20.2.2016, s. 1.

                     (8)

                        Úř. věst. C 484, 24.12.2016, s. 1.

                     (9)

                        Úř. věst. C 153, 2.5.2018, s. 1.

                     (10)

                        Úř. věst. C 189, 4.6.2018, s. 1.

                     (11)

                        Úř. věst. C 189, 5.6.2019, s. 4.

                     (12)

                        Úř. věst. C 387, 15.11.2019, s. 1.

                     (13)

                        Rezoluce OSN A/RES/70/1.

                     (14)

                        Úř. věst. C 428, 13.12.2017, s. 10.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 26.2.2020
            COM(2020) 70 final
            PŘÍLOHA

            návrhuROZHODNUTÍ RADY
            o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států

               PŘÍLOHA

               Hlavní směr 5: Podpora poptávky po pracovní síle

               Členské státy by měly aktivně podporovat udržitelné sociálně tržní hospodářství a usnadňovat a podporovat investice do vytváření kvalitních pracovních míst. Za tímto účelem by měly snížit překážky, s nimiž se setkávají podniky při najímání pracovníků, podporovat odpovědné podnikání a skutečné samostatně výdělečné činnosti a zejména podporovat vytváření a růst mikropodniků a malých a středních podniků, mimo jiné prostřednictvím přístupu k financování. Členské státy by měly aktivně podporovat rozvoj sociální ekonomiky, podněcovat sociální inovace a sociální podniky a povzbuzovat takové inovativní formy práce, které vytvářejí kvalitní pracovní příležitosti a sociální výhody na místní úrovni.

               Daňové zatížení by se mělo přesunout z práce na jiné zdroje daní, které více podporují zaměstnanost a inkluzivní růst a zároveň jsou v souladu s cíli v oblasti klimatu a životního prostředí, při zohlednění přerozdělovacího účinku daňového systému, a přitom ochraňovat příjmy pro přiměřenou sociální ochranu a výdaje na podporu růstu.

               Členské státy, které zavedly vnitrostátní mechanismy pro stanovení zákonných minimálních mezd, by měly zajistit účinné zapojení sociálních partnerů, a to transparentním a předvídatelným způsobem, který umožní přiměřenou schopnost mezd reagovat na vývoj produktivity a zajistí spravedlivé mzdy pro důstojnou životní úroveň, přičemž s ohledem na vzestupnou konvergenci by měla být věnována zvláštní pozornost skupinám s nižšími a středními příjmy. Tyto mechanismy by měly zohledňovat hospodářskou výkonnost napříč regiony a odvětvími. Členské státy by měly podporovat sociální dialog a kolektivní vyjednávání za účelem stanovení mezd. Při respektování vnitrostátních postupů by členské státy a sociální partneři měli zajistit, aby všichni pracovníci měli nárok na přiměřené a spravedlivé mzdy na základě kolektivních smluv nebo přiměřených zákonných minimálních mezd, a to s ohledem na jejich dopad na konkurenceschopnost, vytváření pracovních míst a chudobu pracujících.

               Hlavní směr 6: Zlepšení nabídky práce a přístupu k zaměstnání, dovednostem a kompetencím

               Členské státy by měly v souvislosti s technologickou a environmentální transformací a demografickými změnami prosazovat udržitelnost, produktivitu, zaměstnatelnost a lidský kapitál a zároveň podporovat obyvatele v tom, aby po celou dobu života získávali příslušné znalosti, dovednosti a kompetence, což umožní reagovat na současné a budoucí potřeby trhu práce. Členské státy by rovněž měly přizpůsobit své systémy vzdělávání a odborné přípravy a investovat do nich tak, aby tyto systémy poskytovaly vysoce kvalitní a inkluzivní vzdělávání, včetně odborného vzdělávání a přípravy. Členské státy by měly společně se sociálními partnery, poskytovateli vzdělávání a odborné přípravy, podniky a dalšími zúčastněnými stranami pracovat na řešení strukturálních nedostatků v systémech vzdělávání a odborné přípravy a zlepšovat kvalitu těchto systémů a jejich relevantnost pro trh práce, rovněž s ohledem na umožnění environmentální transformace. Zvláštní pozornost by měla být věnována výzvám pro učitelské povolání. Systémy vzdělávání a odborné přípravy by měly vybavit všechny účastníky vzdělávání klíčovými kompetencemi, včetně základních a digitálních dovedností, jakož i průřezových kompetencí s cílem vytvořit předpoklady pro adaptabilitu v pozdějším věku. Členské státy by se měly snažit zajistit převod nároků na odbornou přípravu během změn v profesní dráze, v příslušných případech i prostřednictvím individuálních vzdělávacích účtů. Měly by každému umožnit předvídat potřeby trhu práce a lépe se jim přizpůsobit, zejména prostřednictvím průběžné rekvalifikace a prohlubování dovedností, s cílem podpořit vyváženou a spravedlivou transformaci pro všechny, posílit sociální výsledky, řešit nedostatek pracovních sil a zlepšit celkovou odolnost hospodářství vůči otřesům.

               Členské státy by měly podporovat rovné příležitosti pro všechny tím, že budou řešit nerovnosti v systémech vzdělávání a odborné přípravy, mimo jiné zajištěním přístupu ke kvalitnímu předškolnímu vzdělávání. Měly by celkově zvyšovat úrovně vzdělání, snížit počet mladých lidí předčasně odcházejících ze vzdělávání, zlepšit přístup k terciárnímu vzdělávání, jakož i míru jeho dokončení a zvýšit účast dospělých v dalším vzdělávání, zejména účastníků vzdělávání ze znevýhodněných prostředí, kteří mají nejnižší kvalifikaci. S přihlédnutím k novým požadavkům digitálních, zelených a stárnoucích společností by členské státy měly ve svých systémech odborného vzdělávání a přípravy posílit učení se prací (mimo jiné prostřednictvím kvalitní a účinné učňovské přípravy) a zvýšit počet absolventů v oblasti přírodních věd, technologií, inženýrství a matematiky („STEM“) jak na úrovni středního odborného vzdělávání a přípravy, tak na úrovni terciárního vzdělávání. Kromě toho by členské státy měly zvýšit relevanci terciárního vzdělávání a výzkumu pro potřeby trhu práce, zlepšit monitorování a předvídání dovedností, zajistit větší zviditelnění a srovnatelnost dovedností, včetně dovedností získaných v zahraničí, a rozšířit příležitosti pro uznávání a validaci dovedností a kompetencí získaných mimo rámec formálního vzdělávání a odborné přípravy. Měly by zlepšit a zvýšit nabídku a využívání pružného dalšího odborného vzdělávání a přípravy. Členské státy by rovněž měly podporovat dospělé osoby s nízkou úrovní dovedností, aby zachovaly nebo rozvíjely jejich dlouhodobou zaměstnatelnost tím, že zlepší přístup ke kvalitním vzdělávacím příležitostem a jejich využívání, a to zavedením cest prohlubování dovedností, včetně posuzování dovedností, nabídky vzdělávání a odborné přípravy, jež bude odpovídat příležitostem na trhu práce, a validace a uznávání získaných dovedností.

               Členské státy by měly poskytovat nezaměstnaným a neaktivním osobám účinnou, včasnou, koordinovanou a individuálně uzpůsobenou pomoc na základě podpory při hledání zaměstnání, odborné přípravy, rekvalifikace a přístupu k jiným podpůrným službám. Měly by být co nejdříve uplatňovány komplexní strategie, které zahrnují hloubkové individuální posouzení nezaměstnanosti, s cílem výrazně snížit dlouhodobou a strukturální nezaměstnanost a předcházet jí. Je třeba i nadále řešit nezaměstnanost mladých lidí a otázku mladých lidí, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy, a to prostřednictvím prevence předčasných odchodů ze vzdělávání a strukturálním zlepšením přechodu ze vzdělávání do zaměstnání, mimo jiné prostřednictvím plného provedení záruk pro mladé lidi (
                  1
               ).

               Členské státy by měly usilovat o odstranění překážek a demotivujících prvků ve vztahu k účasti na trhu práce a zajistit pobídky v tomto směru, zejména pro druhé výdělečně činné osoby s nízkým příjmem a pro ty, kdo jsou trhu práce nejvíce vzdáleni. Členské státy by měly podporovat uzpůsobené pracovní prostředí pro osoby se zdravotním postižením, mimo jiné prostřednictvím cílené finanční podpory a služeb, které jim umožní účast na trhu práce a ve společnosti.

               Členské státy by měly zajistit rovnost žen a mužů a zvýšenou účast žen na trhu práce, mimo jiné zajištěním rovných příležitostí a kariérního postupu a odstraněním překážek bránících tomu, aby ženy zaujímaly vedoucí pozice na všech úrovních rozhodování. Je třeba řešit rozdíly v odměňování žen a mužů. Měla by být zajištěna stejná odměna mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci, jakož i transparentnost odměňování. Mělo by se podporovat sladění pracovního, rodinného a soukromého života žen i mužů, zejména prostřednictvím přístupu k dlouhodobé péči a službám předškolního vzdělávání a péče, jež jsou finančně dostupné a kvalitní. Členské státy by měly zajistit, aby rodiče a další osoby s pečovatelskými povinnostmi mohli čerpat vhodnou rodinnou dovolenou a měli pružné pracovní podmínky, aby se dosáhlo vyvážení pracovního, rodinného a soukromého života a podpořilo vyvážené využívání těchto nároků mezi ženami a muži.

               Hlavní směr 7: Zlepšení fungování trhů práce a zvýšení účinnosti sociálního dialogu

               Členské státy by měly společně se sociálními partnery vytvářet spravedlivé, transparentní a předvídatelné pracovní podmínky, aby využily dynamické a produktivní pracovní síly a nových pracovních a podnikatelských modelů, přičemž by měly zajistit rovnováhu práv a povinností. Měly by omezit segmentaci uvnitř trhů práce a předcházet jí, bojovat proti nehlášené práci a podporovat přechod na formy pracovního poměru na dobu neurčitou. Pravidla pracovněprávní ochrany, pracovní právo a instituty by měly jak vytvořit vhodné prostředí pro nábor pracovníků, tak i zajistit nezbytnou flexibilitu pro zaměstnavatele, aby se mohli rychle přizpůsobovat změnám hospodářské situace, a zároveň zachovávat odpovídající jistoty a zdravé, bezpečné a dobře uzpůsobené pracovní prostředí pro pracovníky, při zajištění ochrany pracovních práv a sociální ochrany. Mělo by se zamezit pracovněprávním vztahům vedoucím k nejistým pracovním podmínkám, včetně v případě pracovníků platforem, mimo jiné potíráním zneužívání atypických pracovních smluv. Měl by být zajištěn přístup k účinnému a nestrannému řešení sporů a v případě neoprávněného propuštění právo na nápravu, včetně přiměřené kompenzace.

               Politiky by měly zlepšit a podpořit účast na trhu práce, soulad mezi poptávkou a nabídkou na trhu práce a přechody mezi zaměstnáními. Členské státy by měly účinně aktivovat osoby, které se mohou účastnit trhu práce. Členské státy by měly posílit účinnost aktivních politik na trhu práce zlepšením jejich zaměření, dosahu, pokrytí a jejich propojení s podporou příjmu pro nezaměstnané osoby při hledání práce, a to na základě práv a povinností těchto osob. Členské státy by měly usilovat o účinnější a účelnější veřejné služby zaměstnanosti tím, že zajistí včasné a individuálně uzpůsobené služby na podporu uchazečů o zaměstnání, podpoří poptávku na trhu práce a zavedou systémy řízení výkonnosti.

               Členské státy by měly poskytnout nezaměstnaným přiměřenou podporu v nezaměstnanosti po přiměřenou dobu v souladu s jejich příspěvky a vnitrostátními pravidly způsobilosti. Tato podpora by neměla demotivovat od rychlého návratu do zaměstnání a měla by být doplněna aktivními politikami na trhu práce.

               Měla by být podporována mobilita studujících a pracovníků s cílem zvýšit zaměstnatelnost, zlepšit dovednosti a využít plného potenciálu evropského trhu práce a zároveň zajistit spravedlivé podmínky pro všechny, kdo vykonávají přeshraniční činnost, a posílit správní spolupráci mezi vnitrostátními správními orgány, pokud jde o mobilní pracovníky. Měly by být odstraněny překážky mobility ve vzdělávání a odborné přípravě, v zaměstnaneckých a osobních penzijních pojištěních a při uznávání kvalifikací, přičemž uznávání kvalifikací by mělo být zjednodušeno. Členské státy by měly přijmout opatření k zajištění toho, aby správní postupy nepředstavovaly zbytečnou překážku bránící pracovníkům z jiných členských států v přístupu k zaměstnání, včetně přeshraničních pracovníků. Členské státy by rovněž měly zabránit zneužívání stávajících pravidel a řešit základní příčiny „odlivu mozků“ z určitých regionů, a to i prostřednictvím vhodných rozvojových opatření na regionální úrovni.

               Na základě stávajících vnitrostátních postupů a s cílem dosáhnout účinnějšího sociálního dialogu a lepších sociálně-ekonomických výsledků by členské státy měly zajistit včasné a smysluplné zapojení sociálních partnerů do koncipování a provádění reforem a politik v oblasti zaměstnanosti, sociálních a případně hospodářských reforem a politik, mimo jiné prostřednictvím podpory pro zvýšení kapacity sociálních partnerů. Členské státy by měly podporovat sociální dialog a kolektivní vyjednávání. Sociální partneři by měli být podporováni ve sjednávání a uzavírání kolektivních smluv v záležitostech, které se jich týkají, přičemž je třeba respektovat jejich samostatnost a právo na kolektivní akce.

               Ve vhodných případech by členské státy na základě stávajících vnitrostátních postupů měly přihlížet ke zkušenostem příslušných organizací občanské společnosti v oblasti zaměstnanosti a sociálních otázek.

               Hlavní směr 8: Prosazování rovných příležitostí pro všechny, podpora sociálního začleňování a boj proti chudobě

               Členské státy by měly podporovat inkluzivní trhy práce, které jsou otevřené všem, zavedením účinných opatření pro boj proti všem formám diskriminace a na podporu rovných příležitostí pro nedostatečně zastoupené skupiny na trhu práce, s řádným zřetelem k regionálnímu a územnímu rozměru. Členské státy by měly zajistit rovné zacházení, pokud jde o zaměstnání, sociální ochranu, zdravotní a dlouhodobou péči, vzdělávání a přístup ke zboží a službám bez ohledu na pohlaví, rasový nebo etnický původ, náboženské vyznání nebo přesvědčení, zdravotní postižení, věk nebo sexuální orientaci.

               Členské státy by měly modernizovat systémy sociální ochrany, aby poskytovaly odpovídající, účinnou, účelnou a udržitelnou sociální ochranu ve všech fázích života jednotlivce a přitom podporovaly sociální začlenění a vzestupnou sociální mobilitu, vybízely k účasti na trhu práce a řešily nerovnosti, mimo jiné vytvořením systémů daní a dávek. Účinnost systémů sociální ochrany se zlepší, pokud budou univerzální přístupy doplněny o přístupy selektivní. Modernizace systémů sociální ochrany by měla vést k lepšímu přístupu, kvalitě, přiměřenosti a udržitelnosti.

               Členské státy by měly rozvíjet a integrovat tři prvky aktivního začleňování: přiměřenou podporu příjmu, inkluzivní trhy práce a přístup ke kvalitním podpůrným službám, které vyhovují individuálním potřebám. Systémy sociální ochrany by měly zajistit přiměřené dávky poskytující minimální příjem každému, kdo nemá dostatečné prostředky, a podporovat sociální začlenění tím, že budou obyvatele podněcovat k aktivní účasti na trhu práce a ve společnosti, rovněž prostřednictvím cílených sociálních služeb.

               Pro zajištění rovných příležitostí má zásadní význam nabídka cenově dostupných, přístupných a kvalitních služeb, jako jsou předškolní vzdělávání a péče, mimoškolní péče, vzdělávání, odborná příprava, bydlení, zdravotní služby a dlouhodobá péče. Zvláštní pozornost by měla být věnována boji proti chudobě a sociálnímu vyloučení, zejména chudobě pracujících a dětské chudobě. Členské státy by měly zajistit, aby měl každý, děti nevyjímaje, přístup k základním službám. Osobám, které to potřebují nebo které se nacházejí ve zranitelné situaci, by měly členské státy zajistit přístup k přiměřenému sociálnímu bydlení nebo pomoc v této oblasti. Ve vztahu k těmto službám by měly být zohledněny zvláštní potřeby osob se zdravotním postižením, mimo jiné pokud jde o přístupnost. Specificky by měla být řešena problematika bezdomovectví.

               Členské státy by měly zajistit včasný přístup k cenově dostupné preventivní a léčebné zdravotní a dlouhodobé péči dobré kvality a zároveň zabezpečit dlouhodobou udržitelnost.

               V kontextu prodlužující se délky života a demografických změn by členské státy měly zabezpečit přiměřenost a udržitelnost důchodových systémů pro pracovníky i osoby samostatně výdělečně činné a zajistit pro ženy i muže rovné příležitosti nabývat důchodová práva, mimo jiné prostřednictvím doplňkových programů, které jim zajistí přiměřený příjem. Důchodové reformy by měly být podporovány opatřeními, která prodlouží pracovní život, jako je například zvyšování skutečného věku odchodu do důchodu, a měly by být zasazeny do rámce vytvořeného strategiemi aktivního stárnutí. Členské státy by měly zahájit konstruktivní dialog se sociálními partnery a dalšími příslušnými zúčastněnými stranami a umožnit postupné zavádění reforem.

                     (1)
                  ()
                        Úř. věst. C 120, 26.4.2013, s. 1.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 27.2.2020
            COM(2020) 73 final
            2020/0032(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Mezinárodní radě pro obiloviny k přistoupení Republiky Srbsko k Úmluvě o obchodu s obilovinami z roku 1995

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat v Mezinárodní radě pro obiloviny v souvislosti s přistoupením Republiky Srbsko k Úmluvě o obchodu s obilovinami z roku 1995.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o obchodu s obilovinami z roku 1995

               Cílem Úmluvy o obchodu s obilovinami z roku 1995 (dále jen „úmluva“) je prohloubit mezinárodní spolupráci ve všech aspektech obchodu s obilovinami, podpořit rozšíření mezinárodního obchodu s obilovinami a zabezpečit co možná nejplynulejší tok obchodu v této oblasti. Úmluva má dále v co nejvyšší možné míře přispět ke stabilitě mezinárodních trhů s obilovinami v zájmu všech členů, posílit zabezpečení potravin ve světě a poskytnout fórum pro výměnu informací a projednání obav členů týkajících se obchodu s obilovinami.

               Úmluva vstoupila v platnost dne 1. července 1995.

               Unie je smluvní stranou této úmluvy
                  1
               .

               2.2.Mezinárodní rada pro obiloviny

               Mezinárodní rada pro obiloviny (dále jen „rada“) je mezivládní organizace, která usiluje o splnění cílů stanovených v článku 1 úmluvy. Jejím cílem je zejména:

               a)prohloubit mezinárodní spolupráci ve všech aspektech obchodu s obilovinami;

               b)podporovat rozšiřování, otevřenost a spravedlnost mezinárodního obchodu v odvětví obilovin;

               c)přispívat ke stabilitě mezinárodního trhu s obilovinami, posilovat zabezpečení potravin ve světě a přispívat k rozvoji zemí, jejichž hospodářství jsou závislá na obchodním prodeji obilovin.

               Těchto cílů se snaží dosáhnout zlepšením transparentnosti trhu prostřednictvím sdílení informací, analýz a konzultací týkajících se vývoje trhu a politiky.

               Mezinárodní rada pro obiloviny se v současnosti skládá z 28 členů, mezi něž patří mnoho největších pěstitelů i dovozců obilovin na světě. Kromě Unie jsou jejími členy mimo jiné i Argentina, Austrálie, Egypt, Indie, Japonsko, Kanada, Rusko, Ukrajina a USA. Čína a Brazílie však jejími členy nejsou.

               Těchto 28 členů Mezinárodní rady pro obiloviny má celkem 2 000 hlasů.

               Při rozpočtových procesech (viz článek 11 úmluvy), tj. při stanovování ročních finančních příspěvků členů v období 2019/20, má Unie 372 hlasů
                  2
               .

               Při rozhodování, tj. při hlasování (viz článek 12 úmluvy), je 1 000 hlasů rozděleno mezi 10 vyvážejících členů (včetně Unie s 245 hlasy) a 1 000 hlasů mezi 18 dovážejících členů. Je třeba zdůraznit, že Mezinárodní rada pro obiloviny v zásadě funguje na základě konsensu a k hlasování dochází pouze výjimečně.

               Unie je na schůzích Mezinárodní rady pro obiloviny zastoupena Komisí. Členské státy se mohou účastnit schůzí Mezinárodní rady pro obiloviny, zejména pak jejích zasedání.

               2.3.Zamýšlený akt Mezinárodní rady pro obiloviny

               Dne 23. ledna 2020 Republika Srbsko
                  3
                formálně požádala o přistoupení k úmluvě. Dne 27. ledna 2020 informoval sekretariát Mezinárodní rady pro obiloviny své členy o žádosti o přistoupení Republiky Srbsko.

               Podle čl. 27 odst. 2 úmluvy k ní mohou přistoupit vlády všech států za podmínek, které Mezinárodní rada pro obiloviny považuje za vhodné. V souladu s čl. 33 písm. d) jednacího řádu Úmluvy o obchodu s obilovinami (dále jen „jednací řád“) správní výbor zvažuje a doporučuje radě žádosti o přistoupení podle čl. 27 odst. 2.

               Hlasy přistupující země pro účely článku 11 úmluvy (tj. roční finanční příspěvek členů) se určují na základě podílu celkového objemu obchodu s obilovinami přistupujících zemí na celkovém obchodu s obilovinami všech členských zemí Mezinárodní rady pro obiloviny v souladu s čl. 33 písm. b) jednacího řádu.

               Podle čl. 12 odst. 1 úmluvy musí rada určit členy, kteří budou vyvážejícími členy, a členy, kteří budou pro účely úmluvy dovážejícími členy, s přihlédnutím ke struktuře obchodu s obilovinami těchto členů a k jejich vlastnímu vyjádření. Rada rovněž určí jejich hlasovací práva v souladu s odstavci 2 a 3 téhož ustanovení.

               Jelikož se příští zasedání Mezinárodní rady pro obiloviny uskuteční až dne 8. června 2020, navrhl její sekretariát, aby schválila přistoupení Republiky Srbsko korespondenčním hlasováním, a umožnila tak dřívější přistoupení. Pokud současní členové Mezinárodní rady pro obiloviny nedoručí do 31. března 2020 žádné námitky, přistoupení Srbska nabude účinnosti dne 1. dubna 2020.

               Ačkoli v úmluvě nejsou stanovena žádná konkrétní pravidla týkající se korespondenčního hlasovacího postupu (nebo písemného postupu), článek 14 úmluvy týkající se „rozhodnutí rady“ nevyžaduje, aby taková rozhodnutí byla přijímána na jejím zasedání.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

                  Rozhodnutím Rady 96/88/ES
                     4
                   uzavřela Unie Úmluvu o obchodu s obilovinami z roku 1995 s platností do 30. června 1998 a její platnost byla poté pravidelně prodlužována. Úmluva se vždy prodlužuje nejvýše na dvouleté období v souladu s článkem 33 úmluvy. Naposledy byla prodloužena v červnu 2019 rozhodnutím Mezinárodní rady pro obiloviny a zůstává v platnosti do 30. června 2021
                     5
                  .

                  Unie je od počátku aktivním členem Mezinárodní rady pro obiloviny a podporuje její rozšíření.

                  Republika Srbsko je významným producentem zemědělských produktů, zejména kukuřice, která je jednou z hlavních plodin, na které se Mezinárodní rada pro obiloviny vztahuje.

                  Republika Srbsko předložila svou žádost o členství v EU dne 19. prosince 2009 a dne 1. března 2012 udělila Evropská rada Srbsku status kandidátské země.

                  Cílem tohoto návrhu je, aby Rada zmocnila Komisi ke schválení přistoupení Republiky Srbsko k úmluvě.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale mohou „rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  6
               .

               4.1.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě

               Zamýšlený akt Mezinárodní rady pro obiloviny má za následek navýšení počtu členů rady. Zamýšlený akt má právní účinky, a to proto, že ovlivní rozhodovací poměr Mezinárodní rady pro obiloviny, jejíž rozhodnutí vyžadují většinovou podporu vyvážejících a dovážejících členů a jsou závazná pro její členy, jak je uvedeno v článku 14 úmluvy.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají obchodu se zemědělskými produkty.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 207 první pododstavec SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 207 první pododstavec SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2020/0032 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Mezinárodní radě pro obiloviny k přistoupení Republiky Srbsko k Úmluvě o obchodu s obilovinami z roku 1995

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva o obchodu s obilovinami z roku 1995 (dále jen „úmluva“) byla uzavřena Unií rozhodnutím Rady (EU) 96/88/ES
                  7
                a vstoupila v platnost dne 1. července 1995. Úmluva byla uzavřena na dobu tří let a její platnost byla od té doby pravidelně prodlužována na další dvouletá období. Tato úmluva byla naposledy prodloužena v červnu 2019
                  8
                rozhodnutím Mezinárodní rady pro obiloviny na jejím 49. zasedání a zůstává v platnosti do 30. června 2021.

               (2)Podle čl. 27 odst. 2 úmluvy mohou přistoupit vlády všech států za podmínek, které považuje Mezinárodní rada pro obiloviny za vhodné.

               (3)Republika Srbsko formálně požádala o přistoupení k úmluvě dne 23. ledna 2020.

               (4)Dne 1. března 2012 udělila Evropská rada Srbsku status kandidátské země.

               (5)Republika Srbsko je významným producentem obilovin, zejména kukuřice.

               (6)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Mezinárodní radě pro obiloviny, jelikož přistoupení Srbska je v zájmu Unie,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má Komise jménem Unie zaujmout v Mezinárodní radě pro obiloviny, je schválit přistoupení Republiky Srbsko k Úmluvě o obchodu s obilovinami z roku 1995.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. L 21, 27.1.1996, s. 47.

                     (2)

                        Mezinárodní rada pro obiloviny funguje na základě rozpočtového roku, který trvá od 1. července do 30. června.

                     (3)

                        Dopisem ministra zemědělství, lesnictví a vodního hospodářství Republiky Srbsko

                     (4)

                        Úř. věst. L 21, 27.1.1996, s. 47.

                     (5)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/813 ze dne 17. května 2019 (Úř. věst. L 133, 21.5.2019, s. 19).

                     (6)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (7)

                        Rozhodnutí Rady 96/88/ES ze dne 19. prosince 1995 o schválení Úmluvy o obchodu s obilovinami a Úmluvy o potravinové pomoci, které tvoří Mezinárodní dohodu o obilovinách z roku 1995, Evropským společenstvím (Úř. věst. L 21, 27.1.1996, s. 47).

                     (8)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/813 ze dne 17. května 2019 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Mezinárodní radě pro obiloviny k prodloužení platnosti Úmluvy o obchodu s obilovinami z roku 1995 (Úř. věst. L 133, 21.5.2019, s. 19).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 30.4.2020
            COM(2020) 200 final
            Návrh
            ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
            o uvolnění prostředků z Fondu solidarity Evropské unie za účelem poskytnutí pomoci Portugalsku, Španělsku, Itálii a Rakousku

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

               Toto rozhodnutí se týká uvolnění prostředků z Fondu solidarity Evropské unie (EUSF) v souladu s nařízením Rady (ES) č. 2012/2002 (dále jen „nařízení“) ve výši 278 993 814 EUR na poskytnutí pomoci Portugalsku, Španělsku, Itálii a Rakousku v návaznosti na katastrofy, k nimž v těchto zemích došlo v průběhu roku 2019. Doprovodným dokumentem k tomuto rozhodnutí je návrh opravného rozpočtu (NOR) č. 4/2020
                  1
               , v němž se navrhuje zapsat potřebné prostředky do souhrnného rozpočtu na rok 2020, a to jak v prostředcích na závazky, tak i v prostředcích na platby.

               2.1Portugalsko – hurikán Lorenzo na Azorách v říjnu 2019

               Hurikán Lorenzo byla nejvýchodnější a Evropě nejbližší tropická cyklona v Atlantiku, která byla kdy zaznamenána. Během konce září se Lorenzo proměnil z tropické vlny v hurikán pátého stupně. Během přesunu na severovýchod hurikán Lorenzo dne 2. října 2019 zasáhl Azory, kde vážně poškodil veřejnou i soukromou infrastrukturu a těžce dopadl na každodenní život lidí a fungování podniků a institucí.

               1)Portugalsko požádalo o příspěvek z fondu EUSF dne 8. listopadu 2019, tedy ve lhůtě 12 týdnů od zaznamenání prvních škod dne 2. října 2019. Žádost se týká jednoho regionu úrovně NUTS 2 (Região Autónoma dos Açores) a byla předložena s odvoláním na „regionální přírodní katastrofu“ podle čl. 2 odst. 3 nařízení.

               2)Jelikož se jedná o přírodní katastrofu, lze použít EUSF.

               3)Portugalské orgány odhadují celkové přímé škody způsobené touto katastrofou na 328,5 milionu EUR. Žádost byla předložena na základě kritérií pro „regionální přírodní katastrofy“ uvedených v čl. 2 odst. 3 nařízení, která „regionální přírodní katastrofu“ definují jako jakoukoli přírodní katastrofu, jež má v regionu na úrovni NUTS 2 některého způsobilého státu za následek přímé škody přesahující 1,5 % HDP daného regionu. Pro nejvzdálenější regiony, k nimž Azory patří, je prahová hodnota stanovena na 1 % HDP daného regionu. Nahlášené přímé škody představují 8,4 % HDP daného regionu (3 927 milionů EUR na základě údajů z roku 2016), a překračují tak prahovou hodnotu 1 %. Žádost předložená Portugalskem tudíž splňuje podmínky k poskytnutí příspěvku z EUSF.

               4)Celkové přímé škody jsou základem pro výpočet výše finančního příspěvku z fondu. Finanční příspěvek lze využít pouze na financování základních záchranných opatření a opatření na obnovu ve smyslu článku 3 nařízení.

               5)Portugalsko ve své žádosti požádalo o vyplacení zálohy podle článku 4a nařízení. Dne 11. prosince 2019 Komise přijala prováděcí rozhodnutí C(2019) 9067, kterým se Portugalsku poskytuje záloha ve výši 10 % z předpokládaného finančního příspěvku z fondu, tedy ve výši 821 270 EUR. Tuto částku zemi následně v plném rozsahu vyplatila.

               6)Portugalské orgány ve své žádosti podrobně popsaly povahu a důsledky katastrofy. Azorský Úřad pro civilní a protipožární ochranu se na příchod hurikánu připravoval od 26. září. K hlavním škodám došlo v oblastech vystaveným větru a vlnám, především v přístavech. Narušeny byly rovněž vodovodní, energetické a komunikační sítě. Byly poškozeny silnice, letiště, školy a nemocnice, jakož i další veřejný majetek. V důsledku toho utrpěly ztráty soukromé osoby, podniky, oblast rybolovu a zemědělství, jakož i cestovní ruch. Kvůli závažným škodám na infrastruktuře sloužící k ochraně pobřeží bylo obyvatelstvo vystaveno větším rizikům.

               7)Náklady na záchranná opatření a opatření na obnovu, které jsou způsobilé pro pomoc podle čl. 3 odst. 2 nařízení, Portugalsko odhadlo na 279,3 milionu EUR a rozdělilo je podle typu opatření. Převážná část způsobilých nákladů (téměř 270 milionů EUR) se týká nákladů na obnovu dopravní infrastruktury, zejména přístavů.

               8)Portugalské orgány uvedly, že v současné době nejsou k dispozici žádné údaje o krytí způsobilých nákladů pojištěním.

               9)Zasažená oblast je „méně rozvinutým regionem“ ve smyslu klasifikace pro účely evropských strukturálních a investičních fondů (2014–2020). Portugalské orgány Komisi oznámily, že nemají v úmyslu přesunout prostředky z programů v rámci ESI fondů na opatření na obnovu.

               10)Pokud jde o uplatňování právních předpisů Unie v oblasti prevence a řízení rizika katastrof, není v současnosti vedeno žádné řízení o nesplnění povinnosti. V žádosti Portugalska je stručně popsáno, že jako vodítko pro správu pobřeží a vymezení zásahů na ochranu pobřeží na Azorách slouží doporučení Evropského parlamentu a Rady 2002/413/ES, kterým se stanoví obecné zásady a možnosti strategie pro integrovanou správu pobřeží v Evropě. Probíhá také práce na provedení směrnice 2007/60/ES o vyhodnocování a zvládání povodňových rizik a degradace pobřeží.

               2.2Španělsko – záplavy v oblastech Valencie, Murcie, Castilla-La Mancha a Andalusie v září 2019

               Počínaje dnem 9. září 2019 zasáhl jihovýchod Iberského poloostrova vzácný meteorologický jev označovaný jako „izolovaná výšková tlaková níže“ (Depresión Aislada en Niveles Altos, DANA). Tento jev, který se vyznačuje extrémními srážkami způsobujícími povodně, vyvrcholil ve dnech 12.–16. září a velmi vážně zasáhl velkou část oblastí Valencie, Murcie, Castilla-La Mancha a Andalusie.

               1)Španělsko požádalo o příspěvek z fondu EUSF dne 28. listopadu 2019, tedy ve lhůtě 12 týdnů od zaznamenání prvních škod dne 9. září 2019. Žádost se týká čtyř španělských regionů úrovně NUTS 2 (Comunidad Valenciana, Región de Murcia, Castilla-La Mancha a Andalucía) a byla předložena s odvoláním na „regionální přírodní katastrofu“ podle čl. 2 odst. 3 nařízení. V návaznosti na žádost Komise byly dne 18. prosince 2019 a dne 29. ledna 2020 k žádosti předloženy doplňující informace.

               2)Jelikož se jedná o přírodní katastrofu, lze použít EUSF.

               3)Španělské orgány odhadují celkové přímé škody způsobené touto katastrofou na 2 269,7 milionu EUR. Žádost byla předložena na základě kritérií pro „regionální přírodní katastrofy“ uvedených v čl. 2 odst. 3 nařízení, která „regionální přírodní katastrofu“ definují jako jakoukoli přírodní katastrofu, jež má v regionu na úrovni NUTS 2 některého způsobilého státu za následek přímé škody přesahující 1,5 % HDP daného regionu. Vzhledem k tomu, že se katastrofa týká několika regionů, uplatňuje se průměr HDP vážený podílem škod v jednotlivých regionech. Výše škody vykázané Španělskem tedy představuje 2,65 % váženého regionálního HDP.

               4)Celkové přímé škody jsou základem pro výpočet výše finančního příspěvku z fondu. Finanční příspěvek lze využít pouze na financování základních záchranných opatření a opatření na obnovu ve smyslu článku 3 nařízení.

               5)Španělsko ve své žádosti požádalo o vyplacení zálohy podle článku 4a nařízení. Dne 13. února 2020 Komise přijala prováděcí rozhodnutí C(2020) 905, kterým se Španělsku poskytuje záloha ve výši 10 % z předpokládaného finančního příspěvku z fondu, tedy ve výši 5 674 336 EUR. Tuto částku zemi následně v plném rozsahu vyplatila.

               6)Španělské orgány ve své žádosti podrobně popsaly povahu a důsledky katastrofy. Extrémní množství srážek překročilo rekordy za posledních 140 let a vedlo k rozsáhlým záplavám, které připravily o život osm osob. Tisíce lidí musely být evakuovány ze svých domovů a umístěny do nouzového ubytování. Izolovaná výšková tlaková níže měla závažný dopad na životní podmínky obyvatelstva v postižených oblastech a způsobila významné škody na soukromém i veřejném majetku. Došlo k poškození silniční, železniční i letištní infrastruktury a musely být pozastaveny služby. Eroze vedla k poškození vodovodních sítí, ochranné infrastruktury a životního prostředí. Došlo také k erozi pláží a k poškození pobřežní infrastruktury.

               7)Náklady na záchranná opatření a opatření na obnovu, které jsou způsobilé pro pomoc podle čl. 3 odst. 2 nařízení, Španělsko odhadlo na 650,6 milionu EUR a rozdělilo je podle typu opatření. Největší podíl způsobilých nákladů (více než 385 milionů EUR) se týká nákladů na úklidové práce. Druhý největší podíl se týká nákladů na obnovu infrastruktury ve výši 247 milionů EUR.

               8)Na žádost Španělska byly na podporu opatření k řešení následků této katastrofy poskytnuty družicové snímky získané v rámci programu Copernicus.

               9)Španělské orgány potvrdily, že způsobilé náklady nejsou kryty pojištěním.

               10)Region Communidad Valenciana je ve smyslu klasifikace pro účely evropských strukturálních a investičních fondů (2014–2020) považován za „rozvinutější region“, zatímco ostatní tři regiony jsou považovány za „přechodové regiony“. Španělské orgány Komisi oznámily, že nemají v úmyslu přesunout prostředky z programů v rámci ESI fondů na opatření na obnovu.

               11)Pokud jde o provádění právních předpisů Unie v oblasti prevence rizik katastrof a jejich řízení, Španělsko oznámilo, že provedlo směrnici EU o povodních do španělského práva a dokončilo první fázi zahrnující posouzení rizik a vypracování map rizik, jejíž výsledky byly přezkoumány ve druhé fázi. Výsledky tohoto přezkumu schválila Národní rada pro civilní ochranu. Nové plány mají být předloženy v prosinci 2022. Kromě toho byly vypracovány plány civilní ochrany před nebezpečím povodní, a to jak na úrovni státu, tak i v autonomních oblastech.

               2.3Itálie – extrémní povětrnostní události na podzim 2019

               Na konci října a v průběhu listopadu 2019 zasáhla většinu území Itálie od severu až po jih řada souvisejících extrémních povětrnostních událostí. Následné povodně a sesuvy půdy způsobily závažné škody. Vrcholem pak bylo zaplavení Benátek.

               1)
                     Itálie požádala o finanční příspěvek z fondu EUSF dne 10. ledna 2020, tedy ve lhůtě 12 týdnů od zaznamenání prvních škod dne 20. října 2019.

               2)
                     Jelikož se jedná o přírodní katastrofu, lze použít EUSF.

               3)
                     Žádost byla předložena na základě kritérií pro „závažnou přírodní katastrofu“ podle čl. 2 odst. 2 nařízení. Italské orgány odhadují celkové přímé škody způsobené touto katastrofou na 5 619,878 milionu EUR (aktualizovaná částka). Tato částka představuje přes 157 % prahové hodnoty pro uvolnění finančních prostředků z EUSF platné pro Itálii (škoda vyšší než 3 miliardy EUR v cenách roku 2011). Žádost Itálie tudíž splňuje podmínky k poskytnutí příspěvku z EUSF.

               4)
                     Itálie nepožadovala vyplacení zálohy.

               5)
                     Italské orgány ve své žádosti podrobně popsaly povahu a rozsah zkázy způsobené extrémními povětrnostními událostmi. Intenzita, se kterou katastrofa italské území zasáhla, a dopady katastrofy na obyvatelstvo, hospodářství a životní prostředí se liší v závislosti na lokalitě. Škody utrpělo celkem sedmnáct regionů, přičemž nejvíce zasažené byly regiony Benátsko, Piemont, Ligurie, Sicílie a Emilia Romana. Téměř třetina celkových škod (1,8 miliardy EUR) vznikla v regionu Benátsko, zejména v souvislosti s velkými záplavami v Benátkách. Regiony Abruzzo, Basilicata, Kalábrie, Kampánie, Furlánsko-Julské Benátsko, Lazio, Apulie, Toskánsko a autonomní provincie Bolzano byly katastrofou zasaženy v menší míře. Nejméně zasažené pak byly oblasti Marche, Údolí Aosty a autonomní provincie Trento.

               Katastrofa způsobila zejména závažná narušení silniční sítě na státní, regionální, provinční i obecní úrovni v důsledku sesuvů půdy a popadaných stromů a odřízla řadu izolovaných horských a pobřežních obcí. Ve většině regionů došlo k narušení říčních sítí, přemisťování hornin, sesuvům půdy a záplavám. Provoz škol a dalších veřejných služeb byl přerušen. Nárazy větru dosahující až 200 km/h způsobily značné ztráty v lesích (přibližně 8,5 milionu kubických metrů dřeva) s vážnými důsledky pro dřevozpracující průmysl a cestovní ruch. Zejména v regionu Benátsko utrpělo přibližně 130 chráněných lokalit sítě Natura 2 000 škody na více než 414 000 hektarech půdy. Téměř ve všech regionech došlo k zatopení veřejných a soukromých budov. Významné ztráty byly zaznamenány i v zemědělství, včetně přímých škod na zemědělských strukturách (sklenících, strojích). Byly zablokovány čistírny odpadních vod. Elektrická a plynárenská síť byly přerušeny.

               Povodně v regionu Benátsko způsobily obrovské škody na veřejném i soukromém majetku, jakož i škody v oblasti obchodu, hospodářství, průmyslu a v sektoru služeb. Přílivové záplavy dosahující 187 cm nad mořem zaplavily přes 85 % území města Benátky. Vlny vysoké vody (acqua alta) způsobily významné škody na uměleckém a kulturním dědictví historického centra Benátek a na velkém množství majetku na hlavních ostrovech laguny, včetně škod na artefaktech a významné újmy na listinách, jako jsou knihy a rukopisy, jakož i na archivech. Bylo zaplaveno přibližně 75 historických kostelů, přičemž došlo k poškození struktury, vybavení a rozsáhlých archivů. Kromě toho bylo poškozeno velké množství mol, přívozů a motorových člunů, jež jsou součástí benátského systému vodní dopravy. Navíc došlo k poškození elektrických a elektronických zařízení.

               V regionu Piemont bylo katastrofou zasaženo více než 800 obcí. V Ligurii způsobila záplavy, sesedání a sesuvy půdy, což poškodilo zejména silniční systém. Na Sicílii měla závažné dopady na dodávky služeb a způsobila hospodářské ztráty vyplývající z přerušení zemědělské činnosti a produkce. V regionu Emilia Romagna vedlo zaplavení říční sítě k erozi břehů, povodním a přetoku příkopů a kanálů, což mělo za následek poškození rezidenčních oblastí, průmyslových zařízení, protipovodňové ochrany a hydraulických instalací. Bouře rovněž způsobily značné škody na pracích na ochraně pobřeží a téměř úplně zničily umělou dunu, která pobřeží chránila. V kopcovitých a hornatých oblastech došlo k erozi a sesuvům půdy, jež měly závažný dopad na silniční síť.

               6)
                     Podle analýzy Komise mohou být klimatické jevy během období, na něž se žádost vztahuje, z meteorologického a hydrologického hlediska považovány za jednu událost. Navíc se zeměpisný rozsah a řádová hodnota náhrady škody požadované italskými orgány jeví jako věrohodné.

               7)
                     Náklady na záchranná opatření a opatření na obnovu, které jsou způsobilé pro pomoc podle čl. 3 odst. 2 nařízení, Itálie odhadla na více než 1 110,1 milionu EUR a rozdělila je podle typu opatření. Největší podíl způsobilých nákladů (více než 479 milionů EUR) se týká výdajů na obnovu ochranné infrastruktury a ochranu kulturního dědictví. Druhý největší podíl (465 milionů EUR) se týká nákladů na obnovu základní infrastruktury.

               8)
                     Italské orgány potvrdily, že způsobilé náklady nejsou kryty pojištěním.

               9)
                     Pět z dotčených sedmnácti regionů se ve smyslu klasifikace pro účely fondů ESI na období 2014–2020 považuje za „méně rozvinuté regiony“ (Basilicata, Kalábrie, Kampánie, Apulie a Sicílie), region Abruzzo se považuje za „přechodový region“, zatímco ostatní regiony jsou „rozvinutější regiony“. Italské orgány Komisi neoznámily, že by měly v úmyslu přesunout prostředky z programů v rámci ESI fondů na opatření na obnovu.

               10)
                     Itálie nepožádala o aktivaci mechanismu civilní ochrany Unie. Středisku pro koordinaci odezvy na mimořádné události ERCC byla však prostřednictvím společného komunikačního a informačního systému pro mimořádné události CECIS zaslána informativní poznámka.

               11)
                     Pokud jde o uplatňování právních předpisů Unie v oblasti prevence a řízení rizika katastrof, není v současnosti vedeno žádné řízení o nesplnění povinnosti.

               2.4Rakousko – extrémní povětrnostní události v listopadu 2019

               V období od 11. do 23. listopadu 2019 postihly jihozápadní části Rakouska, zejména Korutansko a východní Tyrolsko, rozsáhlé záplavy. Tyto události byly vyvolány stejnými meteorologickými podmínkami, které vedly k závažné přírodní katastrofě v Itálii. Extrémní povětrnostní události značně poničily základní veřejnou infrastrukturu, soukromá obydlí, podniky a lesy. Tyto události byly velmi podobné událostem, ke kterým došlo o rok dříve, způsobily však menší škody.

               1)Rakousko požádalo o příspěvek z fondu EUSF dne 29. ledna 2020, tedy ve lhůtě 12 týdnů od zaznamenání prvních škod dne 11. listopadu 2019. Dne 9. března 2020 Rakousko předložilo z vlastní iniciativy aktualizované informace, přičemž pro postižené regiony uvedlo mírně vyšší odhady škod.

               2)Jelikož se jedná o přírodní katastrofu, lze použít EUSF.

               3)Rakouské orgány odhadují celkové přímé škody způsobené touto katastrofou na 93,2 milionu EUR. Uvedená částka je výrazně pod prahovou hodnotou pro „závažnou přírodní katastrofu“, která v případě Rakouska v roce 2020 činí 2 307,9 milionu EUR (tj. 0,6 % hrubého národního důchodu Rakouska). Je rovněž pod prahovou hodnotou pro „regionální přírodní katastrofu“, která činí 1,5 % hrubého domácího produktu daného regionu váženého podle rozsahu škody v postižených regionech. Katastrofa tak nenaplňuje znaky „závažné přírodní katastrofy“ ani „regionální přírodní katastrofy“, jak je definuje nařízení. Avšak vzhledem k tomu, že katastrofa byla způsobena stejnými meteorologickými podmínkami, které způsobily závažnou přírodní katastrofu v Itálii, rakouské orgány podaly žádost s odkazem na ustanovení o „sousedním způsobilém státu“ podle čl. 2 odst. 4 nařízení, v kterém se stanoví, že způsobilý stát postižený stejnou katastrofou, jaká byla v sousedním způsobilém státě označena za závažnou přírodní katastrofu, může rovněž čerpat pomoc z EUSF. Tato podmínka je splněna.

               4)Rakouské orgány nepožadovaly zálohu.

               5)Rakouské orgány poskytly podrobný popis dopadů katastrofy. Ke zdaleka největším škodám došlo v nejjižnější rakouské spolkové zemi Korutansko a v přilehlém východním Tyrolsku, přičemž v obou případech se jedná o alpské oblasti sousedící s Itálií. Spolkové země Salcbursko a Štýrsko utrpěly menší škody. Silný déšť zaplavil mnoho vodních toků, což způsobilo škody především na dopravní infrastruktuře a vedlo k uzavření silnic. Poškozena byla i řada mostů. K těmto problémů se navíc přidalo neobvyklé sněžení a laviny, jež způsobily škody v odvětví lesnictví. Došlo k přerušení železničních spojů, zaplavení soukromých obydlí a veřejných budov, dočasnému odříznutí některých obydlí a přerušení dodávek elektřiny.

               6)Náklady na záchranná opatření a opatření na obnovu, které jsou způsobilé pro pomoc podle čl. 3 odst. 2 nařízení, Rakousko odhadlo na 61,3 milionu EUR a rozdělilo je podle typu opatření. Největší podíl způsobilých nákladů (více než 40 milionů EUR) se týká nákladů na obnovu dopravní sítě. Přibližně 13 milionů EUR se týká opatření proti erozi půdy.

               7)Rakouské orgány potvrdily, že způsobilé náklady nejsou kryty pojištěním.

               8)Zasažené oblasti jsou „rozvinutější regiony“ ve smyslu klasifikace pro účely ESI fondů (2014–2020). Ve své žádosti rakouské orgány uvedly, že mají v úmyslu použít prostředky z rakouského programu pro rozvoj venkova financovaného z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova na opětovné vytvoření ochranných lesů.

               9)Rakousko nepožádalo o aktivaci mechanismu civilní ochrany Unie.

               10)Pokud jde o uplatňování právních předpisů Unie v oblasti prevence a řízení rizika katastrof, není v současnosti vedeno žádné řízení o nesplnění povinnosti.

               2.5Závěr

               Katastrofy uvedené v žádostech, které podaly Portugalsko, Španělsko, Itálie a Rakousko, z výše uvedených důvodů splňují podmínky pro uvolnění prostředků z fondu EUSF stanovené v nařízení.

               3.Financování z přídělů z EUSF na rok 2020

               Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se stanoví víceletý finanční rámec na období 2014–2020
                  2
                (dále jen „nařízení o VFR“), a zejména článek 10 uvedeného nařízení, umožňuje uvolnit z EUSF prostředky do výše ročního stropu 500 000 000 EUR (v cenách roku 2011). Způsoby uvolnění prostředků z fondu jsou stanoveny v bodě 11 Interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení
                  3
               .

               Jelikož hlavním důvodem zřízení EUSF byla solidarita, zastává Komise názor, že pomoc z fondu by měla být progresivní. To znamená, že v souladu s dosavadní praxí by na část škody, která přesahuje prahovou hodnotu částky pro uvolnění finančních prostředků EUSF v případě „závažné přírodní katastrofy“ (tj. 0,6 % HND nebo 3 miliardy EUR v cenách roku 2011, podle toho, která částka je nižší), měla být poskytnuta pomoc vypočítaná podle vyšší sazby než na část škody do výše prahové hodnoty. V minulosti se při stanovování příspěvků na závažné přírodní katastrofy používala sazba 2,5 % z objemu celkových přímých škod pod úrovní stropu a sazba 6 % z objemu škod nad úrovní stropu. U regionálních přírodních katastrof a katastrof uznávaných v rámci ustanovení o „sousedním státu“ se použije sazba 2,5 %.

               Příspěvek nesmí přesáhnout celkové odhadované náklady na způsobilá opatření. Metodika výpočtu pomoci byla stanovena ve výroční zprávě EUSF (2002–2003) a schválena Radou a Evropským parlamentem.

               V reakci na žádosti Portugalska, Španělska, Itálie a Rakouska byl finanční příspěvek z EUSF vypočten na základě odhadu celkových přímých škod takto:

                        Členský stát

                        Zařazení katastrofy

                        Celkové přímé škody

                        (v milionech EUR)

                        Použitá prahová hodnota pro regionální přírodní katastrofy
                        (1,5 % HDP /
                           1 % HDP v případě nejvzdálenějších regionů)
                        (v milionech EUR)

                        Strop pro závažnou přírodní katastrofu

                        (v milionech EUR)

                        2,5 % přímých škod do výše stropu

                        (v EUR)

                        6 % přímých škod převyšujících strop

                        (v EUR)

                        Celková výše navrhované pomoci

                        (v EUR)

                        Vyplacená záloha

                        (v EUR)

                        PORTUGALSKO

                        Regionální

                        (čl. 2 odst. 3)

                        328,508

                        39,271

                        -

                        8 212 697

                        -

                        8 212 697

                        821 270

                        ŠPANĚLSKO

                        Regionální

                        (čl. 2 odst. 3)

                        2 269,734

                        1 287,076

                        -

                        56 743 358

                        -

                        56 743 358

                        5 674 336

                        ITÁLIE

                        Závažná

                        (čl. 2 odst. 2)

                        5 619,878

                        -

                        3 585,278

                        89 631 943

                        122 076 039

                        211 707 982

                        -

                        RAKOUSKO

                        Sousední

                        (čl. 2 odst. 4)

                        93,191

                        -

                        -

                        2 329 777

                        -

                        2 329 777

                        -

                        CELKEM

                        278 993 814

               V souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení o VFR bylo na počátku roku 2020 na uvolnění prostředků z EUSF k dispozici celkem 1 150 524 045 EUR. Jedná se o součet přídělu na rok 2020 ve výši 597 546 284 EUR a zbývajícího přídělu na rok 2019 ve výši 552 977 761 EUR, jenž zůstal nevyčerpán a byl přenesen do roku 2020.

               V této fázi roku 2020 lze uvolnit částku ve výši 1 001 137 474 EUR. Tato částka odpovídá rozdílu celkové částky, kterou bylo možno z EUSF uvolnit na počátku roku 2020 (1 150 524 045 EUR), a částky ve výši 149 386 571 EUR, jejímž zadržením v EUSF je plněna povinnost podle čl. 10 odst. 1 nařízení o VFR ponechat zde 25 % z přídělu na rok 2020 do 1. října 2020.

                        Financování z EUSF – souhrn

                        Částka

                        EUR

                        Příděl na rok 2019 přenesený do roku 2020

                        552 977 761

                        Příděl na rok 2020

                        597 546 284

                        -----------------

                        Počátkem roku 2020 k dispozici celkem

                        1 150 524 045

                        Minus zadržených 25 % z přídělu na rok 2020

                        − 149 386 571

                        -----------------

                        Maximální aktuálně disponibilní částka (příděly na roky 2019 a 2020)

                        1 001 137 474

                        Celková částka navrhované pomoci, která má být uvolněna pro Portugalsko, Španělsko Itálii a Rakousko

                        − 278 993 814

                        -----------------

                        Zbývající disponibilní částka do 1. října 2020

                        722 143 660

               Návrh

               ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY

               o uvolnění prostředků z Fondu solidarity Evropské unie za účelem poskytnutí pomoci Portugalsku, Španělsku, Itálii a Rakousku

               EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2012/2002 ze dne 11. listopadu 2002 o zřízení Fondu solidarity Evropské unie
                  4
               , a zejména na čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení,

               s ohledem na Interinstitucionální dohodu ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení
                  5
               , a zejména na bod 11 této dohody,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Cílem Fondu solidarity Evropské unie („dále jen fond“) je umožnit Unii rychle, účinně a pružně reagovat na nouzové situace a projevit solidaritu s obyvatelstvem oblastí postižených přírodními katastrofami.

               (2)Podle článku 10 nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013
                  6
                nesmí výše fondu přesáhnout maximální roční částku 500 000 000 EUR (v cenách roku 2011).

               (3)Dne 8. listopadu 2019 Portugalsko předložilo žádost o uvolnění prostředků z fondu v návaznosti na extrémní povětrnostní události na Azorách.

               (4)Dne 28. listopadu 2019 Španělsko předložilo žádost o uvolnění prostředků z fondu v návaznosti na extrémní deště, které vedly k záplavám v regionech Valencie, Murcie, Castilla-La Mancha a Andalusie.

               (5)Dne 10. ledna 2020 Itálie předložila žádost o uvolnění prostředků z fondu v návaznosti na extrémní povětrnostní události, které na podzim 2019 zasáhly sedmnáct regionů.

               (6)Dne 29. ledna 2020 Rakousko předložilo žádost o uvolnění prostředků z fondu v návaznosti na extrémní povětrnostní události z listopadu 2019.

               (7)Žádosti Portugalska, Španělska, Itálie a Rakouska splňují požadavky pro poskytnutí finančního příspěvku z fondu, jež jsou stanoveny v článku 4 nařízení (ES) č. 2012/2002.

               (8)Z fondu by proto měly být uvolněny prostředky na finanční příspěvek Portugalsku, Španělsku, Itálii a Rakousku.

               (9)Aby byla doba potřebná pro uvolnění prostředků z fondu co nejkratší, mělo by se toto rozhodnutí použít ode dne jeho přijetí,

               PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               V rámci souhrnného rozpočtu Unie na rozpočtový rok 2020 se z Fondu solidarity Evropské unie uvolňují níže uvedené částky v prostředcích na závazky i v prostředcích na platby:

               a) Portugalsku se poskytuje částka ve výši 8 212 697 EUR;

               b) Španělsku se poskytuje částka ve výši 56 743 358 EUR;

               c) Itálii se poskytuje částka ve výši 211 707 982 EUR;

               d) Rakousku se poskytuje částka ve výši 2 329 777 EUR.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

               Použije se ode dne … [datum přijetí]
                  7**.

               V Bruselu dne

                  Za Evropský parlament
                        Za Radu

                  předseda
                        předseda/předsedkyně

                     (1)

                        COM(2020) 190, 30.4.2020.

                     (2)

                        Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 884.

                     (3)

                        Úř. věst. C 373, 20.12.2013, s. 1.

                     (4)

                        Úř. věst. L 311, 14.11.2002, s. 3.

                     (5)

                        Úř. věst. C 373, 20.12.2013, s. 1.

                     (6)

                        Nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se stanoví víceletý finanční rámec na období 2014–2020 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 884).

                     (7)
                  ** Datum vloží Parlament před vyhlášením v Úředním věstníku.