				|

		52013PC0044

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o informacích doprovázejících převody peněžních prostředků /* COM/2013/044 final - 2013/0024 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Odůvodnění a cíle návrhu
Smyslem tohoto návrhu je revidovat nařízení
(ES) č. 1781/2006 o informacích o plátci doprovázejících převody peněžních
prostředků[1]
(dále jen „nařízení o převodech peněžních prostředků“) tak, aby se zlepšila
dohledatelnost plateb a zajistilo se, že rámec EU bude i nadále plně
v souladu s mezinárodními standardy.
Obecné souvislosti
Nařízení o převodech peněžních prostředků
stanoví pravidla, podle nichž mají poskytovatelé peněžních služeb zasílat
v rámci celého platebního řetězce informace o plátci za účelem
předcházení, vyšetřování a odhalování praní peněz a financování
terorismu.
Uvedené nařízení je do značné míry založeno na
zvláštním doporučení č. VII o bezhotovostních převodech Finančního akčního
výboru (FATF)[2]
a jeho cílem je zajistit jednotné provádění tohoto standardu v rámci celé
Evropské unie a zejména to, aby nedocházelo k rozlišování mezi
vnitrostátními platbami v rámci členského státu a přeshraničními platbami
mezi členskými státy.
V souvislosti s měnící se povahou
hrozeb týkajících se praní peněz a financování terorismu, jež usnadňuje
neustálý vývoj technologií a prostředků, které jsou pachatelům trestných činů
k dispozici, provedl FATF důkladný přezkum mezinárodních standardů, který
v únoru 2012 vyústil v přijetí nového souboru doporučení.
Zároveň s tímto procesem prováděla také
Evropská komise svůj vlastní přezkum rámce EU. Tento přezkum zahrnoval externí
studii zveřejněnou Komisí, jež se týkala uplatňování nařízení o převodech peněžních
prostředků, jakož i rozsáhlé kontakty a konzultace se soukromými zúčastněnými
stranami a organizacemi občanské společnosti a se zástupci regulačních orgánů a
orgánů dohledu členských států EU.
Z této práce vyplynulo, že rámec EU
včetně nařízení o převodu peněžních prostředků se bude muset vyvíjet a
přizpůsobit změnám, přičemž by se měl klást větší důraz na a) účinnost režimů
pro boj proti praní peněz a financování terorismu, b) zvýšenou jasnost a soulad
pravidel v jednotlivých členských státech a c) širší oblast působnosti,
jež by odpovídala novým hrozbám a slabým místům.
Platná ustanovení v oblasti návrhu
Směrnice Evropského parlamentu a Rady
2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k
praní peněz a financování terorismu[3]
(dále jen „třetí směrnice o praní peněz“) stanoví rámec, jehož cílem je chránit
spolehlivost, integritu a stabilitu úvěrových a finančních institucí a důvěru
ve finanční systém jako celek před nebezpečím praní peněz a financování
terorismu.
Směrnice 2006/70/ES[4] (dále jen „prováděcí směrnice“)
stanoví prováděcí opatření ke třetí směrnici o praní peněz, pokud se jedná o
definici politicky exponovaných osob a technická kritéria pro zjednodušenou
identifikaci klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané
příležitostně nebo ve velmi omezené míře.
Nařízení o převodech peněžních prostředků tato
opatření doplňuje tím, že zajišťuje, aby byly příslušným orgánům činným ve
vymáhání práva nebo orgánům pověřeným stíháním trestné činnosti okamžitě
k dispozici základní informace o plátci převádějícím peněžní prostředky,
které jim pomohou při odhalování, vyšetřování a stíhání teroristů nebo jiných
zločinců a při dohledávání majetku teroristů.
Soulad s ostatními politikami a cíli Unie
Tento návrh je v souladu s návrhem
směrnice Evropského parlamentu a Rady o předcházení zneužití finančního systému
k praní peněz a financování terorismu a doplňuje jej. Společným cílem obou
legislativních nástrojů je přezkoumat stávající rámec EU pro boj proti praní
peněz a financování terorismu, zlepšit jeho účinnost a zachovat soulad
s mezinárodními standardy.
Návrh je rovněž v souladu s cíli
strategie vnitřní bezpečnosti EU[5],
která identifikuje nejakutnější hrozby pro bezpečnost EU v budoucích
letech a navrhuje pět strategických cílů a specifických opatření na období
2011–2014, jež přispějí k vytvoření bezpečnější Evropské unie. Sem se řadí
zejména boj proti praní peněz a předcházení terorismu prostřednictvím
aktualizace rámce EU, jehož účelem je zvýšit transparentnost informací o
skutečném majiteli právnických osob.
Pokud jde o ochranu údajů, jsou navrhovaná
upřesnění týkající se zpracování osobních údajů v souladu
s přístupem, který stanoví nedávné návrhy Komise o ochraně údajů[6].
Pokud jde o sankce, návrh zavést soubor minimálních
pravidel založených na zásadách pro posílení správních sankcí a opatření je v
souladu s politikou Komise popsanou ve sdělení „Posílení sankčních režimů v
odvětví finančních služeb“[7].
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Konzultace se zúčastněnými stranami
V dubnu 2012 přijala Komise zprávu o
uplatňování směrnice 2005/60/ES a požádala všechny zúčastněné strany o
vyjádření názoru[8].
Příloha této zprávy se zejména zabývala přeshraničními bezhotovostními převody
a především dvěma novými požadavky, totiž zahrnutím informace o příjemci u
bezhotovostních převodů a prováděním opatření ke zmrazení majetku
v souvislosti s rezolucemi OSN.
Komise obdržela pouze 4 příspěvky, které se
výslovně týkaly přílohy této zprávy. Respondenti žádali konzultaci se
zúčastněnými stranami ze všech zemí a území, jichž se nařízení o převodech
peněžních prostředků týká, a zdůrazňovali nutnost, aby veškeré další požadavky
či povinnosti kladené na poskytovatele platebních služeb byly přiměřené a
snadno splnitelné.
V souvislosti se studií, kterou
jménem Evropské komise vypracovali externí konzultanti[9], proběhly rozsáhlé konzultace
se zúčastněnými stranami, během nichž bylo osloveno 108 zúčastněných stran a
které zahrnovaly telefonické rozhovory a vyplnění strukturovaného dotazníku.
Využití výsledků odborných konzultací
V průběhu roku 2012 vypracovali externí
konzultanti jménem Komise studii, která měla zdokumentovat, jak nařízení o
převodech peněžních prostředků v členských státech funguje a jaké vyvstaly
problémy[10].
Studie zejména přináší řadu doporučení, mimo
jiné:
–
zavést pro poskytovatele platebních služeb
povinnost zajistit, že se u bezhotovostních převodů uchovají veškeré informace
o příkazci a příjemci,
–
vymezit, které informace o příjemci se musí ověřovat
a kým,
–
zvážit zavedení „zjednodušeného“ režimu pro
přeshraniční bezhotovostní převody částek do 1 000 EUR, pokud neexistuje
podezření na praní peněz nebo financování terorismu,
–
dále upřesnit oznamovací povinnosti poskytovatelů
platebních služeb,
–
výslovně zakázat provádění bezhotovostních převodů,
pokud nesplňují nutné požadavky (úplnost a přesnost informací),
–
aby poskytovatelé platebních služeb příjemců
zavedli účinné strategie a postupy založené na posouzení rizik pro určení
vhodných následných opatření,
–
zvážit důsledky pro ochranu údajů.
Posouzení dopadů
K tomuto návrhu je připojeno posouzení
dopadů, které identifikuje hlavní problémy stávajícího právního rámce EU pro
boj proti praní peněz a financování terorismu[11]:
i) nesoulad s nedávno revidovanými mezinárodními standardy, ii) různou
interpretaci pravidel v jednotlivých členských státech a iii) nedostatky a
mezery, pokud jde o nová rizika praní peněz a financování terorismu.
V důsledku toho je účinnost režimů pro boj proti praní peněz a financování
terorismu snížená, což má negativní ekonomický a finanční dopad a poškozuje
dobrou pověst EU.
Posouzení dopadů analyzuje tyto tři scénáře:
1)           základní scénář, kdy Komise nepřijme
žádná opatření;
2)           úpravu, která by znamenala omezené
změny nařízení o převodu peněžních prostředků nezbytné k tomu, aby se buď
i) tento právní předpis sladil s revidovanými mezinárodními standardy,
nebo ii) zajistila dostatečná míra souladu vnitrostátních pravidel, nebo iii)
vyřešily nejvýraznější nedostatky týkající se nově vznikajících hrozeb;
3)           úplnou harmonizaci, z níž
vyplývají značné změny politiky a další harmonizační prvky s uznáním
specifických aspektů EU.
Z analýzy povedené v rámci posouzení
dopadů vyplynulo, že pokud jde o sladění nařízení o převodech peněžních prostředků
s revidovanými mezinárodními standardy a zajištění dostatečné míry souladu
vnitrostátních pravidel a flexibility jejich provádění, je nejlépe vyvážený
scénář číslo dvě.
Posouzení dopadů dále analyzovalo dopad těchto
legislativních návrhů na základní práva. V souladu s Listinou
základních práv usiluje návrh zejména o zajištění ochrany osobních údajů
(článek 8 listiny), pokud jde o uchovávání a předávání osobních údajů.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Právní základ
Článek 114 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Subsidiarita a proporcionalita
Veškeré zúčastněné strany (zejména členské
státy a odvětví platebních služeb) se všeobecně shodly na tom, že cíle návrhu
nemohou být dostatečně splněny členskými státy a že by jich lépe dosáhlo
opatření EU.
Nekoordinovaný postup jednotlivých členských
států v oblasti přeshraničních převodů peněžních prostředků by mohl mít
významný dopad na hladké fungování platebních systémů na úrovni EU, a v
důsledku toho poškodit vnitřní trh v oblasti finančních služeb (viz 2. bod odůvodnění
nařízení o převodech peněžních prostředků).
Rozsahem svého opatření zaručí Unie jednotné
provádění nového doporučení FATF č. 16 v rámci celé EU a zejména to, že
nebude docházet k rozlišování mezi vnitrostátními platbami v rámci
členského státu a přeshraničními platbami mezi členskými státy.
Návrh je proto v souladu se zásadou
subsidiarity.
Pokud jde o zásadu proporcionality, návrh
v souladu s analýzou provedenou v posouzení dopadů provádí
revidované doporučení FATF o „bezhotovostních převodech“ tak, že zavádí
minimální požadavky nutné pro zajištění dohledatelnosti převodů peněžních
prostředků, a nepřekračuje přitom rámec toho, co je k dosažení těchto cílů
nezbytné.
4.           ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
Tento návrh nemá žádný dopad na rozpočet Unie.
5.           DOPLŇUJÍCÍ ÚDAJE
Podrobné vysvětlení návrhu
V souladu s novým doporučením FATF
č. 16 o „bezhotovostních převodech“ a připojenou výkladovou poznámkou je cílem
navrhovaných změn vyřešit problém oblastí, kde stále přetrvávají mezery
v transparentnosti.
Jejich záměrem je zvýšit dohledatelnost tím,
že se uloží tyto hlavní požadavky:
–
zahrnout informace o příjemci,
–
s ohledem na oblast působnosti nařízení
upřesnit, že ustanovení tohoto nařízení se vztahují také na kreditní či debetní
karty nebo mobilní telefony či jakákoli jiná digitální zařízení nebo zařízení
informačních technologií, jsou-li použity k převodu peněžních prostředků
mezi osobami. Kromě toho upřesnit, že u částek do 1 000 EUR se
v případech převodů peněžních prostředků mimo EU uplatňuje mírnější režim
neověřených informací o plátci a příjemci (a nikoli možné výjimky z oblasti
působnosti jako v nařízení (ES) č. 1781/2006),
–
pokud jde o povinnosti poskytovatele platebních
služeb příjemce, uložit požadavek ověřovat totožnost příjemce (pokud již nebyl
identifikován dříve) u plateb, které se převádějí z území mimo EU a kde
částka přesahuje 1 000 EUR. Pokud jde o poskytovatele platebních služeb
příjemce a zprostředkující poskytovatele platebních služeb, zavést povinnost
stanovit postupy založené na posouzení rizik pro rozhodnutí, kdy provést,
zamítnout či pozastavit převod peněžních prostředků, u něhož chybí požadované
informace, a pro určení následných opatření,
–
pokud jde o ochranu údajů, sladit požadavky na
záznamy o informacích se standardy FATF podle nového režimu stanoveného
směrnicí (xxxx/yyyy),
–
pokud jde o sankce, posílit pravomoci příslušných
orgánů k udělování sankcí a vyžadovat koordinaci opatření při řešení
přeshraničních případů; vyžadovat zveřejnění sankcí uložených za porušení;
vyžadovat ustanovení účinných mechanismů, které podpoří oznamování případů, kdy
byla porušena ustanovení tohoto nařízení.
Evropský hospodářský prostor
Navržený právní předpis se týká záležitosti
EHP, a proto by měl být rozšířen na Evropský hospodářský prostor.
2013/0024 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
o informacích doprovázejících převody
peněžních prostředků
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[12],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální
banky[13],
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany
údajů[14],
v souladu s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Toky špinavých peněz
prostřednictvím převodu peněžních prostředků mohou poškodit stabilitu
a pověst finančního sektoru a ohrozit vnitřní trh. Terorismus otřásá
samotnými základy naší společnosti. Spolehlivost, integrita a stabilita
systému převodu peněžních prostředků a důvěra ve finanční systém jako
celek by mohly být vážně ohroženy snahami pachatelů trestné činnosti
a jejich společníků buď zastírat původ výnosů z trestné činnosti nebo
směrovat finanční prostředky na teroristické účely.
(2)       Ti, kdo perou peníze
a financují terorismus, by se k usnadnění své trestné činnosti mohli
pokoušet využít volného pohybu kapitálu, který s sebou přináší integrovaný
finanční prostor, pokud nebudou na úrovni Unie přijata určitá koordinační
opatření. Opatření Unie by mělo svým rozsahem zaručit jednotné provádění
zvláštního doporučení č. 16 o bezhotovostních převodech Finančního akčního
výboru (FATF) přijatého v roce 2012 v rámci celé Evropské unie a zejména
to, aby nedocházelo k rozlišování mezi vnitrostátními platbami
v rámci členského státu a přeshraničními platbami mezi členskými státy.
Nekoordinovaný postup jednotlivých členských států v oblasti přeshraničních
převodů peněžních prostředků by mohl mít významný dopad na hladké fungování
platebních systémů na úrovni EU, a v důsledku toho poškodit vnitřní trh v
oblasti finančních služeb.
(3)       Revidovaná strategie Unie pro
boj proti financování terorismu ze dne 17. července 2008[15] poukázala na to, že je třeba
nepolevovat v úsilí s cílem zabránit financování terorismu a bránit
podezřelým z terorismu ve využívání jejich finančních prostředků. Uznává, že
FATF se neustále snaží zlepšovat svá doporučení a pracuje na jednotném výkladu
toho, jak by se doporučení měla provádět. Revidovaná strategie Unie konstatuje,
že provádění uvedených doporučení všemi členy FATF i členy regionálních
subjektů podobných FATF se pravidelně hodnotí a z tohoto úhlu pohledu je
společný přístup členských států k jejich provádění důležitý.
(4)       Aby se zabránilo financování
terorismu, byla učiněna opatření s cílem zmrazit peněžní prostředky a
hospodářské zdroje některých osob, skupin a subjektů, k nimž patří
nařízení (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních
omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům
s cílem bojovat proti terorismu[16]
a nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002
o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti
některým osobám a subjektům spojených se sítí Al-Kajdá[17]. Za stejným účelem byla
přijata opatření zaměřená na ochranu finančních systémů před směrováním
finančních prostředků a jiných hospodářských zdrojů na teroristické účely.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady (xxxx/yyyy) o předcházení
zneužití finančního systému k praní špinavých peněz a financování
terorismu[18]
obsahuje řadu podobných opatření. Tato opatření však dokonale nebrání přístupu
teroristů a dalších pachatelů trestné činnosti k platebním systémům
za účelem přesunu jejich peněžních prostředků.
(5)       Pro podporu soudržného
přístupu k boji proti praní peněz a financování terorismu na
mezinárodní úrovni by další kroky Unie měly zohlednit vývoj na této úrovni,
totiž mezinárodní standardy pro boj proti financování terorismu a šíření zbraní
hromadného ničení, které v roce 2012 přijal FATF, a zejména
doporučení č. 16 a revidovanou výkladovou poznámku k jeho provádění.
(6)       Zvlášť důležitým
a cenným nástrojem pro předcházení, vyšetřování a odhalování praní
peněz nebo financování terorismu může být úplná dohledatelnost převodů
peněžních prostředků. Pro zajištění předávání informací v rámci celého
platebního řetězce je proto vhodné zavést systém, který ukládá poskytovatelům
platebních služeb povinnost doprovázet převody peněžních prostředků informacemi
o plátci a příjemci.
(7)       Ustanovení tohoto nařízení se
použijí, aniž by byly dotčeny vnitrostátní právní předpisy, jimiž se provádí
směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně
fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu
těchto údajů[19].
Například osobní údaje shromážděné proto, aby se dodrželo toto nařízení, by se
neměly dále zpracovávat způsobem, který se směrnicí 95/46/ES není
v souladu. Zejména by mělo být přísně zakázáno další zpracování pro
komerční účely. Boj proti praní peněz a financování terorismu uznávají všechny
členské státy jako důležitý veřejný zájem. Proto by při uplatňování tohoto
nařízení mělo být povoleno předávání osobních údajů do třetí země, která
nezajišťuje odpovídající roveň ochrany ve smyslu čl. 25 směrnice 95/46/ES, a to
podle čl. 26 písm. d) uvedené směrnice.
(8)       Osoby, které pouze převádějí
dokumenty v listinné podobě na elektronické údaje a jednají na základě smlouvy
s poskytovatelem platebních služeb, do působnosti tohoto nařízení nespadají;
totéž platí pro každou fyzickou nebo právnickou osobu, která poskytuje
poskytovateli platebních služeb výhradně informační nebo jiné podpůrné systémy
pro převod peněžních prostředků nebo systémy pro clearing a vypořádání.
(9)       Z oblasti působnosti
tohoto nařízení je vhodné vyjmout převody peněžních prostředků, které
představují malé riziko praní peněz nebo financování terorismu. Tato vynětí by
měla zahrnovat kreditní nebo debetní karty, mobilní telefony nebo jiná digitální
zařízení či zařízení informačních technologií, výběry z bankomatů, platby daní,
pokut a jiných dávek a převody finančních prostředků, kdy jsou plátce i
příjemce platby poskytovateli platebních služeb, kteří jednají svým vlastním
jménem. Kromě toho mohou členské státy s cílem zohlednit zvláštnosti
vnitrostátních platebních systémů vyjmout i elektronické žirové platby, pokud
je vždy možné dohledat převod peněžních prostředků zpět k plátci. Nesmí
však být vyňaty případy, kdy se debetní nebo kreditní karta, mobilní telefon
nebo jiné digitální zařízení či zařízení informačních technologií, a to
předplacené i placené následně, použijí pro převod mezi osobami.
(10)     Aby nedocházelo ke snižování
účinnosti platebních systémů, měly by být požadavky na ověřování týkající se
převodů peněžních prostředků z účtu odděleny od požadavků týkajících se
převodů, které z účtu prováděny nejsou. Aby se vyvážilo riziko přesunu
transakcí do šedé zóny v důsledku uplatňování příliš přísných
identifikačních požadavků na jedné straně a riziko potenciálních teroristických
hrozeb představovaných malými převody finančních prostředků na straně druhé,
měla by se povinnost kontrolovat přesnost informací o plátci v případě
převodů finančních prostředků, které nejsou prováděny z účtu, ukládat pouze
u jednotlivých převodů finančních prostředků přesahujících částku
1 000 EUR. U převodů peněžních prostředků z účtu by se od poskytovatelů
platebních služeb nemělo vyžadovat, aby ověřovali informace o plátci
doprovázející každý převod peněžních prostředků, pokud jsou splněny požadavky
směrnice (xxxx/yyyy).
(11)     S ohledem na právní
předpisy Unie týkající se plateb – nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 924/2009 ze dne 16. září 2009 o přeshraničních platbách ve Společenství[20], nařízení Evropského parlamentu
a Rady (EU) č. 260/2012 ze dne 14. března 2012, kterým se stanoví
technické a obchodní požadavky pro úhrady a inkasa v eurech[21], a směrnice Evropského
parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních
službách na vnitřním trhu[22]
– je dostačující poskytovat k převodům peněžních prostředků v rámci
Unie zjednodušené informace o plátci.
(12)     Aby se orgánům, které ve
třetích zemích odpovídají za boj proti praní peněz nebo financování terorismu,
umožnilo dohledat zdroj peněžních prostředků používaných k těmto účelům, měly
by být převody peněžních prostředků z Unie mimo území Unie doprovázeny úplnými
informacemi o plátci a příjemci. Uvedeným orgánům by měl být poskytnut přístup
k úplným informacím o plátci pouze za účelem předcházení, vyšetřování
a odhalování praní peněz nebo financování terorismu.
(13)     Pokud jde o převody peněžních
prostředků od jediného plátce několika příjemcům, které jsou zasílány s nízkými
náklady hromadným příkazem obsahujícím jednotlivé převody z Unie mimo
území Unie, je třeba stanovit, že k těmto jednotlivým převodům lze uvádět pouze
číslo účtu plátce nebo jedinečný identifikační kód transakce, pokud úplnou
informaci o plátci a příjemci obsahuje hromadný příkaz.
(14)     V zájmu kontroly, zda převody
peněžních prostředků doprovázejí požadované informace o plátci a příjemci, a s
cílem napomoci zjišťování podezřelých transakcí by poskytovatel platebních
služeb příjemce a zprostředkující poskytovatel platebních služeb měli mít k
dispozici účinné postupy pro zjišťování, zda chybí informace o plátci a
příjemci.
(15)     Vzhledem k možné hrozbě
financování terorismu, kterou představují anonymní převody, je vhodné
požadovat, aby poskytovatelé platebních služeb vyžadovali informace o plátci a
příjemci. V souladu s přístupen založeným na posouzení rizik, který
vypracoval FATF, je vhodné určit oblasti s vyšším a nižším rizikem pro
lepší zacílení rizik praní peněz a financování terorismu. Poskytovatel
platebních služeb příjemce a zprostředkující poskytovatel platebních služeb by
tedy měli zavést účinné postupy založené na posouzení rizik pro případy, kdy
převod peněžních prostředků nedoprovázejí požadované informace o plátci a
příjemci, aby mohli rozhodnout, zda tento převod peněžních prostředků provést,
zamítnout či pozastavit a jaká následná opatření učinit. Pokud je
poskytovatel platebních služeb plátce usazen mimo území Unie, měla by být u
přeshraničního korespondenčního bankovního vztahu s dotyčným poskytovatelem
platebních služeb uplatněna zesílená kontrola klienta v souladu se směrnicí
(xxxx/yyyy).
(16)     Poskytovatel platebních služeb
příjemce a zprostředkující poskytovatel platebních služeb by měli při zjištění
chybějících či neúplných informací o plátci a příjemci postupovat zvláště
obezřetně a na základě posouzení rizik a měli by podezřelé transakce
oznámit příslušným orgánům v souladu s oznamovací povinností stanovenou ve
směrnici (xxxx/yyyy) a vnitrostátních prováděcích předpisech.
(17)     Ustanovení o převodech
peněžních prostředků s chybějícími nebo neúplnými informacemi
o plátci či příjemci se použijí, aniž jsou dotčeny povinnosti
poskytovatelů platebních služeb a zprostředkujících poskytovatelů platebních
služeb pozastavit nebo odmítnout převody peněžních prostředků, které porušují
ustanovení občanského, správního nebo trestního práva.
(18)     Dokud nebudou odstraněny
technické překážky, které mohou zprostředkujícím poskytovatelům platebních
služeb bránit v plnění povinnosti předávat všechny obdržené informace
o plátci, měli by tito zprostředkující poskytovatelé platebních služeb vést
záznamy s těmito informacemi. Tyto technické překážky by měly být
odstraněny, jakmile dojde ke zkvalitnění platebních systémů.
(19)     Protože při vyšetřování
trestné činnosti lze často identifikovat požadované údaje nebo zúčastněné osoby
až po mnoha měsících či dokonce letech po uskutečnění původního převodu
peněžních prostředků a aby bylo možné mít v rámci vyšetřování přístup
k zásadním důkazům, je vhodné, aby poskytovatelé platebních služeb
uchovávali záznamy s informacemi o plátci a příjemci pro účely předcházení,
vyšetřování a odhalování praní peněz nebo financování terorismu. Délka této
doby by měla být omezena.
(20)     Aby bylo možné v rámci boje
proti terorismu podniknout okamžité kroky, měli by poskytovatelé platebních
služeb urychleně reagovat na žádosti o informace o plátci ze strany orgánů
odpovědných za boj proti praní peněz nebo financování terorismu v členském
státě, v němž jsou usazeni.
(21)     Počet dnů na odpověď na žádost
o informace o plátci je určen počtem pracovních dnů v členském státě
poskytovatele platebních služeb plátce.
(22)     Aby se podpořilo dodržování
požadavků tohoto nařízení a jak plyne ze sdělení Komise ze dne 9. prosince
2010 s názvem „Posílení sankčních režimů v odvětví finančních služeb“[23], měla by být posílena pravomoc
příslušných orgánů přijímat opatření v rámci dohledu a ukládat sankce.
Měly by se stanovit správní sankce a vzhledem k významu boje proti praní
peněz a financování terorismu by členské státy měly stanovit sankce účinné,
přiměřené a odrazující. Členské státy by je
měly oznámit Komisi a rovněž Evropskému orgánu dohledu (Evropskému orgánu pro
bankovnictví) (dále jen „EBA“) zřízenému nařízením Evropského parlamentu a Rady
(EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu
(Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o
zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES, Evropskému
orgánu dohledu (Evropskému orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké
penzijní pojištění) (dále jen „EIOPA“) zřízenému nařízením Evropského
parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení
Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví
a zaměstnanecké penzijní pojištění), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o
zrušení rozhodnutí Komise 2009/79/ES a
Evropskému orgánu dohledu (Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy)
(dále jen „ESMA“) zřízenému nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č.
1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu
(Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy), o změně rozhodnutí č.
716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/77/ES.
(23)     Pro zajištění jednotných
podmínek pro provádění článků XXX tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny
prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu
s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne
16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu,
jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí[24].
(24)     Řada zemí a území, které
nejsou součástí území Unie, sdílí s některým členským státem měnovou unii,
jsou součástí měnového prostoru některého členského státu nebo podepsaly
s Unií zastupovanou některým členským státem měnovou dohodu a mají
poskytovatele platebních služeb, kteří se přímo nebo nepřímo podílejí na platebních
systémech a systémech vypořádání daného členského státu. S cílem zabránit
tomu, aby uplatňování tohoto nařízení na převody peněžních prostředků mezi
dotyčnými členskými státy a zmíněnými zeměmi či územími mělo značný
negativní dopad na ekonomiku těchto zemí či území, je vhodné umožnit, aby se
s takovými převody nakládalo jako s převody peněžních prostředků
v rámci dotyčných členských států.
(25)     S ohledem na změny, které
by vyžadovalo nařízení (ES) č. 1781/2006 o informacích o plátci doprovázejících
převody peněžních prostředků, by toto nařízení mělo být v zájmu
srozumitelnosti zrušeno.
(26)     Jelikož cílů tohoto nařízení
nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být
z důvodu rozsahu či účinků akce lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie
přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5
Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku
nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(27)     Toto nařízení ctí základní
práva a zachovává zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie,
zejména právo na respektování soukromého a rodinného života (článek 7), právo
na ochranu osobních údajů (článek 8) a právo na účinnou právní ochranu a
spravedlivý proces (článek 47) a zásadu ne bis in idem.
(28)     Aby se zajistilo hladké
zavedení nového rámce pro boj proti praní peněz a financování terorismu, je
vhodné, aby se den, od kterého se toto nařízení použije, shodoval s koncem
lhůty pro provedení směrnice (xxxx/yyyy),
PŘIJALY TOTO
NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla pro informace o
plátci a příjemci doprovázející převody peněžních prostředků za účelem
předcházení, odhalování a vyšetřování praní peněz a financování terorismu při
převodech peněžních prostředků.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí následující
definice:
1)           „financováním terorismu“ se rozumí
financování terorismu definované v čl. 1 odst. 4 směrnice (xxxx/yyyy);
2)           „praním peněz“ se rozumí činnosti
praní peněz uvedené v čl. 1 odst. 2 nebo 3 směrnice (xxxx/yyyy);
3)           „plátcem“ se rozumí fyzická či
právnická osoba, která buď provede převod peněžních prostředků ze svého
vlastního účtu, nebo zadá příkaz k převodu peněžních prostředků;
4)           „příjemcem“ se rozumí fyzická nebo
právnická osoba, která je zamýšleným příjemcem převáděných peněžních prostředků;
5)           „poskytovatelem platebních služeb“
se rozumí fyzická nebo právnická osoba, která v rámci výkonu své profese
poskytuje službu převádění peněžních prostředků;
6)           „zprostředkujícím poskytovatelem
platebních služeb“ se rozumí poskytovatel peněžních služeb, který není
poskytovatelem plátce ani příjemce a který přijímá a odesílá převod peněžních
prostředků jménem poskytovatele platebních služeb plátce či příjemce nebo
jiného zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb;
7)           „převodem peněžních prostředků“ se
rozumí jakákoli transakce uskutečněná elektronicky jménem plátce
prostřednictvím poskytovatele platebních služeb s cílem zpřístupnit
peněžní prostředky prostřednictvím poskytovatele platebních služeb příjemci bez
ohledu na to, zda je plátce a příjemce jedna a tatáž osoba;
8)           „převodem hromadným příkazem“ se
rozumí soubor několika jednotlivých převodů peněžních prostředků, které jsou
zasílány společně;
9)           „jedinečným identifikačním kódem
transakce“ se rozumí kombinace písmen nebo symbolů určená poskytovatelem
platebních služeb v souladu s protokoly platebních systémů a systémů vypořádání
nebo informačních systémů používaných k provedení převodu peněžních prostředků,
která umožňuje dohledatelnost transakce k plátci a příjemci;
10)         „převodem peněžních prostředků mezi
osobami“ se rozumí transakce mezi dvěma fyzickými osobami.
Článek 3
Oblast působnosti
1.           Toto nařízení se vztahuje na
převody peněžních prostředků v libovolné měně, které odesílá nebo přijímá
poskytovatel platebních služeb usazený v Unii.
2.           Toto nařízení se nevztahuje
na převody peněžních prostředků uskutečněné prostřednictvím kreditní či debetní
karty nebo mobilního telefonu či jiného digitálního zařízení nebo zařízení
informační technologie, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)      karta nebo zařízení jsou použity
k platbě za zboží či služby;
b)      veškeré převody plynoucí z této
transakce doprovází číslo výše uvedené karty nebo zařízení.
Toto nařízení se však použije v případě, kdy se
kreditní či debetní karta nebo mobilní telefon či jiné digitální zařízení nebo
zařízení informačních technologií použije pro převod peněžních prostředků mezi
osobami.
3.           Toto nařízení se nevztahuje
na převody peněžních prostředků:
a)      kde převod peněžních prostředků vyžaduje,
aby plátce vybral hotovost ze svého vlastního účtu;
b)      pokud se peněžní prostředky převádějí
orgánům veřejné správy k platbě daní, pokut nebo jiných odvodů v rámci
členského státu;
c)      u nichž jsou plátce i příjemce
poskytovateli platebních služeb, kteří jednají svým vlastním jménem.
KAPITOLA II
POVINNOSTI POSKYTOVATELů PLATEBNÍCH SLUŽEB
Oddíl 1
Povinnosti poskytovatele platebních služeb
plátce
Článek 4
Informace doprovázející převody peněžních prostředků
1.           Poskytovatel platebních
služeb plátce zajistí, aby převod peněžních prostředků doprovázely tyto
informace o plátci:
a)      jméno plátce;
b)      číslo účtu plátce, je-li takový účet pro
zpracování převodu peněžních prostředků použit, nebo jedinečný identifikační
kód transakce, pokud k tomuto účelu takový účet použit není;
c)      adresa plátce nebo jeho vnitrostátní
identifikační číslo nebo identifikační číslo klienta nebo datum a místo
narození.
2.           Poskytovatel platebních
služeb plátce zajistí, aby převody peněžních prostředků doprovázely tyto
informace o příjemci:
a)      jméno příjemce;
b)      číslo účtu příjemce, je-li takový účet
pro zpracování transakce použit, nebo jedinečný identifikační kód transakce,
pokud k tomuto účelu takový účet použit není.
3.           Před převedením finančních
prostředků poskytovatel platebních služeb plátce ověří přesnost informací uvedených
v odstavci 1 na základě dokladů, údajů nebo informací získaných ze
spolehlivého a nezávislého zdroje.
4.           Pokud jsou peněžní prostředky
převáděny z účtu plátce, ověření uvedené v odstavci 3 se považuje za
provedené v případě, že:
a)      byla totožnost plátce ověřena při
otevření účtu v souladu s článkem 11 směrnice (xxxx/yyyy) a informace
získané při tomto ověření byly uchovány v souladu s článkem 39
uvedené směrnice;
nebo
b)      se na plátce vztahuje čl. 12 odst. 5
směrnice (xxxx/yyyy).
5.           Odchylně od odstavce 3 však
v případě převodu peněžních prostředků neprováděného z účtu
poskytovatel platebních služeb informace uvedené v odstavci 1 neověřuje,
pokud částka nepřesahuje 1 000 EUR a nezdá se, že je spojena
s jinými převody peněžních prostředků, které společně s dotyčným
převodem částku 1 000 EUR přesahují.
Článek 5
Převody finančních prostředků v rámci Unie
1.           Odchylně od čl. 4 odst. 1 a 2
se v případech, kdy jsou poskytovatelé peněžních služeb plátce i příjemce
usazeni v Unii, při převodu peněžních prostředků poskytuje pouze číslo
účtu plátce nebo specifický identifikační kód transakce.
2.           Bez ohledu na odstavec 1 dá
poskytovatel platebních služeb plátce na žádost poskytovatele platebních služeb
příjemce nebo zprostředkujícího poskytovatele platebních služeb
k dispozici informace o plátci či příjemci v souladu s článkem
4, a to do tří pracovních dnů od obdržení žádosti.
Článek 6
Převody finančních prostředků mimo území Unie
1.           V případě převodů
hromadným příkazem od jediného plátce, u nichž jsou poskytovatelé
platebních služeb příjemců usazeni mimo Unii, se čl. 4 odst. 1 a 2
nevztahují na jednotlivé převody spojené do souboru, pokud hromadný příkaz
obsahuje informace uvedené v uvedeném článku a jednotlivé převody
jsou doprovázeny číslem účtu plátce nebo specifickým identifikačním kódem
transakce.
2.           Odchylně od čl. 4
odst. 1 a 2 v případě, kdy je poskytovatel platebních služeb příjemce
usazen mimo území Unie, převody peněžních prostředků nepřesahující 1 000
EUR doprovází pouze:
a)      jméno plátce;
b)      jméno příjemce;
c)      číslo účtu plátce i příjemce nebo
specifický identifikační kód transakce.
Přesnost těchto informací nemusí být ověřena,
pokud neexistuje podezření z praní peněz nebo financování terorismu.
Oddíl 2
Povinnosti poskytovatele platebních služeb
příjemce
Článek 7
Zjišťování chybějících informací o plátci a příjemci
1.           Poskytovatel platebních
služeb příjemce zjišťuje, zda byla v informačním systému nebo v platebním
systému a systému vypořádání využitém k uskutečnění převodu peněžních
prostředků vyplněna pole týkající se informací o plátci a příjemci za
použití znaků nebo vstupů, které jsou podle pravidel daného systému přípustné.
2.           Poskytovatel platebních
služeb příjemce musí mít k dispozici účinné postupy pro zjišťování, zda chybí
tyto informace o plátci a příjemci:
a)      pokud jde o převody peněžních prostředků,
u nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen v Unii, informace
požadované podle článku 5;
b)      pokud jde o převody peněžních prostředků,
u nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen mimo území Unie,
informace o plátci a příjemci podle čl. 4 odst. 1 a 2 a v příslušných případech
informace požadované podle článku 14;
a
c)      pokud jde o převody hromadným příkazem, u
nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen mimo území Unie,
informace uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2 týkající se převodů hromadným
příkazem.
3.           Pokud jde o převody peněžních
prostředků přesahující 1 000 EUR, u nichž je poskytovatel platebních
služeb plátce usazen mimo území Unie, ověřuje poskytovatel platebních služeb
příjemce totožnost příjemce, pokud jeho totožnost již nebyla ověřena.
4.           Pokud jde o převody peněžních
prostředků nepřesahující 1 000 EUR, u nichž je poskytovatel platebních
služeb plátce usazen mimo území Unie, poskytovatel platebních služeb příjemce
nemusí informace týkající se příjemce ověřovat, pokud neexistuje podezření
z praní peněz nebo financování terorismu.
Článek 8
Převody peněžních prostředků s chybějícími nebo neúplnými informacemi o
plátci a příjemci
1.           Poskytovatel platebních
služeb příjemce stanoví účinné postupy založené na posouzení rizik pro
rozhodnutí, kdy provést, zamítnout či pozastavit převod peněžních prostředků, u
něhož chybí požadované informace o plátci a příjemci, a pro určení následných
opatření.
Pokud poskytovatel platebních služeb příjemce při
příjmu převodů peněžních prostředků zjistí, že informace o plátci a příjemci
vyžadované podle čl. 4 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 1 a článku 6 chybějí nebo jsou
neúplné, převod buď odmítne, nebo požádá o úplné informace o plátci a příjemci.

2.           Nedodává-li poskytovatel
platebních služeb pravidelně požadované informace o plátci, poskytovatel
platebních služeb příjemce před tím, než odmítne veškeré budoucí převody
peněžních prostředků od tohoto poskytovatele platebních služeb nebo než přijme
rozhodnutí o tom, zda omezí či ukončí svůj obchodní vztah s tímto
poskytovatelem platebních služeb či nikoli, učiní kroky, které mohou nejprve
zahrnovat vydání varování a stanovení lhůt.
Poskytovatel platebních služeb příjemce oznámí
tuto skutečnost orgánům odpovědným za boj proti praní peněz nebo financování
terorismu.
Článek 9
Hodnocení a oznamování
Poskytovatel platebních služeb příjemce vezme
chybějící či neúplné informace o plátci a příjemci v úvahu při hodnocení
toho, zda je převod peněžních prostředků či jakákoli související transakce
podezřelá a zda se musí oznámit finanční zpravodajské jednotce.
Oddíl 3
Povinnosti zprostředkujícího poskytovatele
platebních služeb
Článek 10
Uchování informací o plátci a příjemci s převodem
Zprostředkující poskytovatelé platebních
služeb zajistí, aby všechny obdržené informace o plátci a příjemci, které
doprovázejí převod peněžních prostředků, zůstaly s převodem uchovány.
Článek 11
Zjišťování chybějících informací o plátci a příjemci
1.           Zprostředkující poskytovatel
platebních služeb zjišťuje, zda byla v informačním systému nebo v
platebním systému a systému vypořádání využitém k uskutečnění
převodu peněžních prostředků vyplněna pole týkající se informací o plátci
a příjemci za použití znaků nebo vstupů, které jsou podle pravidel daného
systému přípustné.
2.           Zprostředkující poskytovatel
platebních služeb musí mít k dispozici účinné postupy pro zjišťování, zda chybí
tyto informace o plátci a příjemci:
a)      pokud jde o převody peněžních prostředků,
u nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen v Unii, informace
požadované podle článku 5;
b)      pokud jde o převody peněžních prostředků,
u nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen mimo území Unie,
informace o plátci a příjemci podle čl. 4 odst. 1 a 2, nebo v příslušných
případech informace požadované podle článku 14;
a
c)      pokud jde o převody hromadným příkazem, u
nichž je poskytovatel platebních služeb plátce usazen mimo území Unie,
informace uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2 týkající se převodů hromadným příkazem.
Článek 12
Převody peněžních prostředků s chybějícími nebo neúplnými informacemi o
plátci a příjemci
1.           Zprostředkující poskytovatel
platebních služeb stanoví účinné postupy založené na posouzení rizik pro
rozhodnutí, kdy provést, zamítnout či pozastavit převod peněžních prostředků, u
něhož chybí požadované informace o plátci a příjemci, a pro určení následných
opatření.
Pokud zprostředkující poskytovatel platebních
služeb při příjmu převodů peněžních prostředků zjistí, že informace o plátci a
příjemci vyžadované podle čl. 4 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 1 a článku 6 chybějí
nebo jsou neúplné, převod buď odmítne, nebo požádá o úplné informace o plátci a
příjemci.
2.           Nedodává-li poskytovatel
platebních služeb pravidelně požadované informace o plátci, zprostředkující
poskytovatel platebních služeb před tím, než odmítne všechny budoucí převody
peněžních prostředků od tohoto poskytovatele platebních služeb nebo než přijme
rozhodnutí o tom, zda omezí či ukončí svůj obchodní vztah s tímto
poskytovatelem platebních služeb či nikoli, učiní kroky, které mohou nejprve
zahrnovat vydání varování a stanovení lhůt.
Zprostředkující poskytovatel platebních služeb
oznámí tuto skutečnost orgánům odpovědným za boj proti praní peněz nebo
financování terorismu.
Článek 13
Hodnocení a oznamování
Zprostředkující poskytovatel platebních služeb
vezme chybějící či neúplné informace o plátci a příjemci v úvahu při
hodnocení toho, zda je převod peněžních prostředků či jakákoli související
transakce podezřelá a zda se musí oznámit finanční zpravodajské jednotce.
Článek 14
Technická omezení
1.           Tento článek se použije v případech, kdy je poskytovatel platebních
služeb plátce usazen mimo území Unie a zprostředkující poskytovatel
platebních služeb je usazen uvnitř Unie.
2.           Pokud zprostředkující poskytovatel
platebních služeb při přijetí převodu peněžních prostředků nezjistí, že
informace o plátci vyžadované podle tohoto nařízení chybějí nebo jsou
neúplné, může pro zaslání převodu peněžních prostředků poskytovateli platebních
služeb příjemce použít platební systém s technickými omezeními, která
brání tomu, aby převod peněžních prostředků doprovázely informace
o plátci.
3.           Pokud zprostředkující poskytovatel
platebních služeb při přijetí převodu peněžních prostředků zjistí, že informace
o plátci vyžadované podle tohoto nařízení chybějí nebo jsou neúplné,
použije platební systém s technickými omezeními pouze tehdy, může-li
o dané skutečnosti informovat poskytovatele platebních služeb příjemce buď
v rámci informačního systému nebo platebního systému a systému vypořádání,
který sdělování této skutečnosti umožňuje, nebo jiným postupem, pokud tento
způsob komunikace oba poskytovatelé peněžních služeb přijímají nebo pokud se na
něm dohodli.
4.           Pokud zprostředkující poskytovatel platebních služeb používá platební
systém s technickými omezeními, zpřístupní poskytovateli platebních služeb
příjemce na jeho žádost všechny informace o plátci, které obdržel, bez ohledu
na to, zda jsou úplné, a to do tří pracovních dnů po obdržení takové žádosti.
KAPITOLA III
SPOLUPRÁCE A UCHOVÁVÁNÍ ZÁZNAMŮ
Článek 15
Povinnost spolupracovat
Poskytovatelé platebních služeb odpovídají v plném
rozsahu a neprodleně, v souladu s procedurálními požadavky stanovenými ve
vnitrostátním právu členského státu, ve kterém jsou usazeni, na dotazy orgánů
odpovědných za boj proti praní peněz nebo financování terorismu v dotyčném
členském státě, které se týkají informací vyžadovaných podle tohoto nařízení.
Článek 16
Uchovávání záznamů
Poskytovatel platebních služeb plátce a
poskytovatel platebních služeb příjemce uchovávají záznamy o informacích
uvedených v článcích 4, 5, 6 a 7 po dobu pěti let. V případech uvedených
v čl. 14 odst. 2 a 3 musí zprostředkující poskytovatel platebních služeb
uchovat záznamy o všech obdržených informacích po dobu pěti let. Po uplynutí
této doby musí být osobní údaje smazány, nestanoví-li jinak vnitrostátní právní
předpisy, které pak určují, za jakých podmínek poskytovatelé platebních služeb
mohou nebo musí údaje dále uchovávat. Členské státy mohou další uchovávání
povolit nebo požadovat pouze v případě, že je to nezbytné pro předcházení,
odhalování nebo vyšetřování praní peněz a financování terorismu
Maximální délka uchovávání nepřekročí deset let od provedení převodu peněžních
prostředků.
KAPITOLA IV
SANKCE A SLEDOVÁNÍ
Článek 17
Sankce
1.           Členské státy stanoví
pravidla pro ukládání správních opatření a sankcí za porušení ustanovení tohoto
nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření, jimiž zajistí jejich uplatňování.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2.           Pokud se
povinnosti vztahují na poskytovatele platebních služeb, členské státy zajistí,
aby se v případě jejich porušení mohly sankce uplatňovat na členy vrcholného
vedení a veškeré další osoby, které jsou podle vnitrostátního práva za porušení
odpovědné.
3.           Členské státy oznámí pravidla
uvedená v odstavci 1 do (24 měsíců po vstupu tohoto nařízení
v platnost) Komisi a Smíšenému výboru orgánů EBA, EIOPA a ESMA.
Neprodleně oznámí Komisi a Smíšenému výboru orgánů EBA, EIOPA a ESMA veškeré
následné změny těchto pravidel.
4.           Příslušné orgány mají veškeré
vyšetřovací pravomoci, které jsou nezbytné pro výkon jejich funkcí. Při výkonu
pravomoci ukládat sankce příslušné orgány úzce spolupracují, aby zajistily, že
sankce či opatření povedou k žádoucím výsledkům, a v přeshraničních
případech své kroky koordinují.
Článek 18
Zvláštní ustanovení
1.           Tento článek se vztahuje na tato porušení:
a)      opakované nedodání požadovaných informací
o plátci a příjemci porušující články 4, 5 a 6;
b)      závažné nedodržení povinnosti
poskytovatele platebních služeb uchovávat záznamy v souladu s článkem
16;
c)      nezavedení účinných strategií a postupů
založených na posouzení rizik, které vyžadují články 8 a 12, poskytovatelem
platebních služeb.
2.           V případech uvedených
v odstavci 1 zahrnují správní opatření a sankce, které je možné uplatnit,
alespoň tyto možnosti:
a)      veřejné oznámení, které uvádí fyzickou
nebo právnickou osobu a povahu daného porušení;
b)      příkaz požadující, aby fyzická nebo
právnická osoba jednání ukončila nebo aby takové jednání neopakovala;
c)      v případě poskytovatele platebních
služeb odnětí povolení poskytovatele;
d)      dočasný zákaz výkonu funkce u
poskytovatele platebních služeb týkající se kteréhokoli člena řídicího orgánu
tohoto poskytovatele platebních služeb nebo jakékoli jiné odpovědné fyzické
osoby;
e)      v případě právnické osoby správní
peněžité sankce ve výši až 10 % celkového ročního obratu uvedené právnické
osoby v předchozím hospodářském roce; je-li právnická osoba dceřinou
společností mateřské společnosti, je příslušným celkovým ročním obratem celkový
roční obrat vyplývající z konsolidované účetní závěrky dané mateřské
společnosti v předchozím hospodářském roce;
f)       v případě fyzické osoby správní
peněžité sankce ve výši až 5 000 000 EUR nebo v členských státech, kde
euro není úřední měnou, odpovídající hodnoty ve vnitrostátní měně k datu
vstupu tohoto nařízení v platnost;
g)      správní peněžité sankce ve výši až
dvojnásobku zisku, který dotyčná osoba porušením získala, nebo ztráty, které
předešla, lze-li jejich výši zjistit.
Článek 19
Zveřejňování sankcí
Správní sankce a opatření uložené
v případech uvedených v článku 17 a čl. 18 odst. 1 se zveřejňují bez
zbytečného odkladu včetně informací o druhu a povaze porušení a totožnosti osob
za ně odpovědných, pokud takové zveřejnění vážně neohrozí stabilitu finančních
trhů.
Pokud by zveřejnění způsobilo zúčastněným
stranám nepřiměřenou škodu, zveřejní příslušné orgány sankce anonymně.
Článek 20
Uplatňování sankcí příslušnými orgány
Při stanovení druhu správních sankcí či
opatření a úrovně správních peněžních sankcí zohlední příslušné orgány všechny
významné okolnosti včetně:
a)           závažnosti a délky trvání
porušení předpisů;
b)           míry odpovědnosti odpovědné fyzické
nebo právnické osoby;
c)           finanční síly odpovědné fyzické nebo
právnické osoby, kterou udává celkový roční obrat odpovědné právnické osoby
nebo celkový roční příjem odpovědné fyzické osoby;
d)           výše zisků nebo ztrát, které
odpovědná fyzická nebo právnická osoba vytvořila nebo kterým předešla, pokud je
možné je stanovit;
e)           ztrát třetích osob způsobených
porušením předpisů, pokud je možné je stanovit;
f)            míry spolupráce odpovědné fyzické
nebo právnické osoby s příslušným orgánem;
g)           předchozích porušení ze strany
odpovědné fyzické nebo právnické osoby.
Článek 21
Oznamování porušení
1.           Členské státy zavedou účinné mechanismy na
podporu oznamování případů, kdy byla porušena ustanovení toto nařízení,
příslušným orgánům.
2.           Mechanismy uvedené v odstavci 1
zahrnují alespoň:
a)      konkrétní postupy pro přijímání oznámení
případů porušení a následné kroky;
b)      přiměřenou ochranu pro osoby, které možné
nebo skutečné porušení oznámí;
c)      ochranu osobních údajů týkajících se
osoby, která porušení ohlásí, i fyzické osoby, která je za porušení předpisů
údajně odpovědná, v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 95/46/ES.
3.           Poskytovatelé platebních služeb stanoví
příslušné postupy, které jejich zaměstnancům umožní oznamovat porušení interně
prostřednictvím zvláštního komunikačního kanálu.
Článek 22
Sledování
Členské státy vyžadují, aby příslušné orgány
účinně sledovaly dodržování požadavků tohoto nařízení a aby pro tento účel
přijaly nezbytná opatření.
KAPITOLA V
PROVÁDĚCÍ PRAVOMOCI
Článek 23
Postup projednávání ve výboru
1.           Komisi je nápomocen Výbor pro
předcházení praní peněz a financování terorismu (dále jen „výbor“). Tento
výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2.           Odkazuje-li se na tento
odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA VI
ODCHYLKY
Článek 24
Dohody s územími nebo zeměmi uvedenými v článku 355 Smlouvy
1.           Komise může povolit členskému
státu, aby uzavřel dohody se zemí či územím, které nejsou součástí území Unie a
jsou uvedeny v článku 355 Smlouvy, jež se odchylují od tohoto nařízení, s cílem
zacházet s převody peněžních prostředků mezi touto zemí či územím a dotyčným
členským státem jako s převody peněžních prostředků v rámci uvedeného členského
státu.
Takové dohody lze povolit jen tehdy, pokud jsou
splněny všechny tyto podmínky:
a)      dotyčná země nebo území sdílí
s dotyčným členským státem měnovou unii, je součástí měnového prostoru
tohoto členského státu nebo podepsala s Unií zastoupenou členským státem
měnovou dohodu;
b)      poskytovatelé platebních služeb v dotyčné
zemi nebo na dotyčném území se přímo nebo nepřímo účastní platebních systémů
a systémů vypořádání v uvedeném členském státě;
a
c)      dotyčná země nebo území vyžaduje od
poskytovatelů platebních služeb ve své jurisdikci uplatňování stejných
pravidel, jaká stanoví toto nařízení.
2.           Členský stát, který si přeje
uzavřít dohodu uvedenou v odstavci 1, zašle Komisi žádost
a poskytne jí veškeré potřebné informace.
Po obdržení žádosti členského státu Komisí se
s převody peněžních prostředků mezi tímto členským státem a dotyčnou
zemí či územím prozatímně zachází jako s převody peněžních prostředků v
rámci uvedeného členského státu, a to až do přijetí rozhodnutí
v souladu s postupem stanoveným tímto článkem.
Je-li Komise toho názoru, že nemá všechny potřebné
informace, obrátí se do dvou měsíců od obdržení žádosti na dotyčný členský stát
a upřesní, jaké další informace požaduje.
Jakmile má Komise všechny informace, které
považuje za potřebné k posouzení žádosti, vyrozumí o tom do jednoho
měsíce žádající členský stát a postoupí žádost ostatním členským státům.
3.           Do tří měsíců od oznámení
uvedeného v odst. 2 čtvrtém pododstavci Komise postupem podle
čl. 23 odst. 2 rozhodne, zda dotyčnému členskému státu povolí uzavřít
dohodu uvedenou v odstavci 1 tohoto článku.
Rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci se
v každém případě přijme do 18 měsíců od obdržení žádosti Komisí.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 25
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1781/2006 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za
odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 26
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým
dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od (shodně s datem
provedení směrnice xxxx/yyyy).
Toto
nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských
státech.
Ve Štrasburku dne
Za Evropský Parlament                                Za
Radu
předseda                                                        předseda
PŘÍLOHA
Srovnávací tabulka uvedená v článku 25.
 Nařízení (ES) č. 1781/2006 || Toto nařízení
 Článek 1 || Článek 1
 Článek 2 || Článek 2
 Článek 3 || Článek 3
 Článek 4 || Čl. 4 odst. 1
 Článek 5 || Článek 4
 Článek 6 || Článek 5
 Článek 7 || Článek 7
 Článek 8 || Článek 7
 Článek 9 || Článek 8
 Článek 10 || Článek 9
 Článek 11 || Článek 16
 Článek 12 || Článek 10
   || Článek 11
   || Článek 12
   || Článek 13
 Článek 13 || Článek 14
 Článek 14 || Článek 15
 Článek 15 || Články 17 až 22
 Článek 16 || Článek 23
 Článek 17 || Článek 24
 Článek 18 || –
 Článek 19 || –
   || Článek 25
 Článek 20 || Článek 26
[1]               Úř. věst. L 345, 8.12.2006, s. 1.
[2]               FATF je mezinárodní orgán zřízený v roce 1989 na
pařížském summitu skupiny G7, který se považuje za světový standard v boji
proti praní peněz a financování terorismu.
[3]               Úř. věst. L 309, 25.11.2005, s. 15.
[4]               Úř. věst. L 214, 4.8.2006, s. 29.
[5]               KOM(2010) 673 v konečném znění.
[6]               COM(2012) 10 final a COM(2012) 11 final.
[7]               KOM(2010) 716 v konečném znění.
[8]               Zpráva Komise, odpovědi zúčastněných stran a prohlášení
ke zpětné vazbě jsou k dispozici na adrese http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm.
[9]               Studie je k dispozici na adrese http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm.
[10]             Tamtéž.
[11]             Posouzení dopadů je k dispozici na adrese http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm.
[12]               Úř. věst. C …, …, s. ….
[13]               Úř. věst. C …, …, s. ….
[14]               Úř. věst. C …, …, s. ….
[15]               http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st11/st11778-re01.en08.pdf.
[16]               Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 70.
[17]               Úř. věst. L 139, 29.5.2002, s. 9.
[18]               Úř. věst. L …, …, s. ….
[19]               Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.
[20]               Úř. věst. L 266, 9.10.2009, s. 11.
[21]             Úř. věst. L 94, 30.3.2012, s. 22.
[22]             Úř. věst. L 319, 5.12.2007, s. 1.
[23]             KOM(2010) 716 v konečném znění.
[24]             Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13.


Důležité právní upozornění

|

52006PC0912

Návrh nařízení Evropského Parlamentu a Rady, kterým se měnínařízení (ES) č. 1829/2003o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené Komisi  /* KOM/2006/0912 konecném znení - COD 2006/0307 */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 22.12.2006KOM(2006) 912 v konečném znění2006/0307 (COD)NávrhNAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se měnínařízení (ES) č. 1829/2003o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené Komisi(předložený Komisí)2006/0307 (COD)NávrhNAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,kterým se měnínařízení (ES) č. 1829/2003o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené KomisiEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 37, 95 a čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[1],s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů[3],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[4],vzhledem k těmto důvodům:(1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech[5] stanoví, že některá opatření se přijímají v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o potupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[6].(2) Rozhodnutí 1999/468/ES bylo změněno rozhodnutím 2006/512/ES, kterým byl zaveden regulativní postup s kontrolou, jenž má být použit pro přijetí prováděcích opatření obecného významu, jejichž předmětem je změna jiných než podstatných prvků základního aktu přijatého postupem podle článku 251 Smlouvy, včetně změn provedených zrušením těchto prvků nebo doplněním aktu o nové jiné než podstatné prvky.(3) V souladu se společným prohlášením Evropského parlamentu, Rady a Komise[7] k rozhodnutí 2003/512/ES musejí být právní nástroje, které jsou již v platnosti, upraveny podle platných postupů. Výše uvedené prohlášení obsahuje seznam právních nástrojů, které by měly být co nejdříve upraveny, mezi nimi i nařízení (ES) č. 1829/2003.(4) Zejména je třeba zmocnit Komisi k vymezení toho, zda konkrétní potravina nebo krmivo spadá do působnosti nařízení (ES) č. 1829/2003, a ke snížení prahové hodnoty pro náhodnou nebo technicky nevyhnutelnou přítomnost materiálu, který obsahuje geneticky modifikované organismy, sestává z nich nebo je z nich vyroben, i ke snížení prahové hodnoty pro náhodnou nebo technicky nevyhnutelnou přítomnost geneticky modifikovaného materálu s příznivým hodnocením rizika. Jelikož tato opatření mají obecnou působnost a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky nařízení (ES) č. 1829/2003 nebo doplnit toto nařízení o nové jiné než podstatné prvky, měla by být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.(5) S cílem zajistit hospodářským subjektům rychlý rozhodovací proces a přihlížet k pokroku vědy a techniky by mělo být možné zkrátit lhůty stanovené novým postupem z důvodu účinnosti. Z důvodu účinnosti by měly být lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou pro přijímání rozhodnutí o tom, zda určitý typ potravin nebo krmiv spadá do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1829/2003, a pro snižování prahové hodnoty pro náhodnou nebo technicky nevyhnutelnou přítomnost materiálu, který obsahuje geneticky modifikované organismy, sestává z nich nebo je z nich vyroben, nebo při snižování prahové hodnoty pro náhodnou nebo technicky nevyhnutelnou přítomnost geneticky modifikovaného materálu s příznivým hodnocením rizik zkráceny.(6) Nařízení (ES) č. 1829/2003 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 1Nařízení (ES) č. 1829/2003 se mění takto:1.  V článku 3 se odstavec 2 nahrazuje tímto:„2. V případě potřeby se opatření, jimiž se určuje, zda daný typ potraviny spadá do působnosti tohoto oddílu, a jejichž účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 4.“2.  V článku 12 se odstavec 4 nahrazuje tímto:„4. Zejména u potravin, které obsahují GMO nebo z nich sestávají, nebo za účelem zohlednění vědeckého a technického pokroku mohou být stanoveny vhodné nižší prahové hodnoty. Tato opatření, jejichž účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 4.“3.  V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto:„2. V případě potřeby se opatření, jimiž se určuje, zda daný typ potraviny spadá do působnosti tohoto oddílu, a jejichž účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 4.“4.  V článku 24 se odstavec 4 nahrazuje tímto:„2. Zejména u potravin, které obsahují GMO nebo z nich sestávají, nebo za účelem zohlednění vědeckého a technického pokroku, se opatření, jimiž se stanoví nižší prahové hodnoty a jejichž účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 4.“5.  V článku 32 se odstavec 5 nahrazuje tímto:„Podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku a k příloze mohou být přijata postupem podle čl. 35 odst. 2.Veškeré změny přílohy, jejichž účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 3.“6.  V článku 35 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:„3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 uvedeného rozhodnutí.4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a odst. 5 písm. b) a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na ustanovení článku 8 uvedeného rozhodnutí.Lhůty stanovené v čl. 5a rozhodnutí 1999/468/ES jsou dva měsíce v případě odst. 3 písm. c), jeden měsíc v případě odst. 4 písm. b) a dva měsíce v případě odst. 4 písm. e).“7.  V článku 47 se odstavec 3 nahrazuje tímto:„3. Opatření ke snížení prahových hodnot uvedených v odstavci 1, zejména u GMO prodávaných přímo konečnému spotřebiteli, jejichž cílem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, mohou být přijata regulativním postupem s kontrolou podle čl. 35 odst. 4.“Článek [2]Toto nařízení vstupuje v platnost […] dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dne […],Za Evropský parlament Za Radupředseda/předsedkyně předseda/předsedkyně [1] Úř. věst. C , , s. .[2] Úř. věst. C , , s. .[3] Úř. věst. C , , s. .[4] …[5] Úř. věst. L 268, 18.10.2003, s .1.[6] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23. Rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2006/512/ES (Úř. věst. L 200, 22.7.2006, s. 11).[7] Úř. věst. C 255, 21.10.2006, s. 1.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 21.12.2016
            COM(2016) 818 final
            2016/0411(COD)
            Návrh
            NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,
            kterým se mění nařízení (ES) č. 1008/2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Důvody a cíle návrhu

               Cílem tohoto návrhu je zajistit právní soulad nařízení (ES) č. 1008/2008
                  1
                s mezinárodní dohodou.

               V článku 13 nařízení (ES) č. 1008/2008 jsou vymezeny podmínky, za nichž jsou povoleny režimy pronájmu letadel registrovaných ve třetích zemích, zejména pronájem letadel s posádkou. Je to možné za výjimečných okolností, např. při neexistenci odpovídajícího letadla na trhu Společenství, a mělo by to být časově omezeno a odpovídat bezpečnostním standardům rovnocenným bezpečnostním pravidlům Společenství a předpisům členských států.

               Ve dnech 25. a 30. dubna 2007 byla podepsána Dohoda mezi mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Spojenými státy americkými na straně druhé o letecké dopravě („dohoda mezi EU a Spojenými státy o letecké dopravě“)
                  2
               , která byla pozměněna protokolem ze dne 24. června 2010
                  3
               . Dohoda o letecké dopravě se prozatímně provádí od 30. března 2008. Pozměňovací protokol  se prozatímně provádí od 24. června 2010.

               Dohoda o letecké dopravě v souladu s uvedeným cílem stanoví otevřený režim pronájmu letadel s posádkou mezi stranami. V zájmu poskytnutí jednoznačnosti a jistoty leteckým dopravcům doporučila Komise Radě, aby ji zmocnila ke sjednání zvláštní dohody o pronájmu letadel s posádkou s USA, a to s cílem zrušit časová omezení.

               Účelem tohoto návrhu je odpovídajícím způsobem přizpůsobit nařízení EU. Je tudíž co do rozsahu velmi omezený a použije se pouze na ustanovení čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1008/2008. Ostatní ustanovení článku 13 (např. o bezpečnostních standardech a právech příslušného orgánu) zůstanou nezměněna.

               Krátkodobě by byla Spojeným státům přiznána odchylka od časových omezení; USA by tak byly první třetí zemí, se kterou má EU dohodu o pronájmu letadel s posádkou.  V budoucnu se mohou postupně ucházet o podobné odchylky jiné třetí země, ale žádosti budou vesměs vyřizovány jednotlivě a odchylky by měly být přiznány pouze tehdy, budou-li adekvátně odůvodněny.

               Případný přímý nebo nepřímý dopad vyplyne z vlastních režimů pronájmu letadel s posádkou, nikoli ze změny nařízení.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Tato iniciativa vychází ze stávajících předpisů Unie, jež se zabývají službami letecké dopravy a jsou v současné době obsaženy v nařízení (ES) č. 1008/2008. Bude také v souladu s plánovanou dohodou mezi EU a USA o pronájmu letadel s posádkou.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Tato iniciativa je v plném souladu se strategickými cíli Komise na období let 2014-2019, pokud jde o prosazování „EU jako globálního hráče“ a „Zaměstnanost a růst“.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

                  Návrh vychází z ustanovení čl. 100 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, jež je právním základem pro přijímání opatření Unie týkající se letecké dopravy.

                   •
                        Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Změna nařízení je jediným dostupným stávajícím nástrojem k řešení daného problému.

               •Proporcionalita

                  Návrh je technickým přizpůsobením nařízení EU mezinárodní dohodě. Změna je striktně omezena na časová omezení související s ustanoveními o pronájmu letadel s posádkou v zamýšlené dohodě mezi EU a USA o pronájmu letadel s posádkou.

               •Volba nástroje

                  Tento návrh rovněž nemění druh nástroje použitého v původním nařízení.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

               Všechny členské státy a podniky z odvětví EU (včetně sociálních partnerů), jakož i Norsko a Island (jež jsou stranami dohody o letecké dopravě) byly aktivně zapojeny do rozboru a posouzení tohoto případu.

                  Z těchto konzultací vyplynulo, že dohoda o pronájmu letadel s posádkou bude mít za následek změnu nařízení (ES) č. 1008/2008.

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací

                  Novela je technické a horizontální povahy a vyplývá z mezinárodních dohod. Sběr údajů k posouzení jejích dopadů bude proveden v rámci žádosti o zmocnění k jednání s cílem uzavření dohody mezi EU a třetí zemí.

                  V současnosti je impulzem pouze uzavření zamýšlené dohody mezi EU a USA o pronájmu letadel s posádkou.  Sběr a rozbor údajů pro tuto dohodu je shrnut v související cestovní mapě a v doporučení pro rozhodnutí Rady.

               •Posouzení dopadů

                  Tato iniciativa má velmi specifický účel (technické přizpůsobení vyplývající z mezinárodní dohody) a omezený rozsah (odchylka od časových omezení u pronájmů letadel s posádkou). Jak je uvedeno v cestovní mapě zveřejněné 7. března 2016, nenavrhuje se provést posouzení dopadů.

                  Případné dopady vyplynou z vlastní dohody o pronájmu letadel s posádkou, nikoli ze změny nařízení.

               •Účelnost a zjednodušování právních předpisů

                  Návrh je technickým přizpůsobením nařízení EU tak, aby bylo uvedeno do souladu s ustanoveními obsaženými v mezinárodní dohodě.

               Nebylo provedeno celkové zhodnocení stávající politiky, neboť iniciativa nepočítá s obecným uvolněním omezení pro všechny třetí země.  Cílem této iniciativy je vytvořit výjimku, jež by byla použitelná pouze na USA a jež by zamezila nesouladu mezi nařízením a mezinárodními závazky EU.

               •Základní práva

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

               Návrh nemá dopad na rozpočet EU.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv

                  Navrhované nařízení nevyžaduje žádná dodatečná prováděcí opatření.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

                  Cílem návrhu je zavést možnost odchýlit se od podmínek pronájmu letadel s posádkou stanovených v čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1008/2008 uzavřením mezinárodních dohod. To by umožnilo větší pružnost, pokud uzavírání takových dohod přináší EU ekonomické a sociální výhody.

                  Navrženou změnou se do ustanovení čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení, kde jsou stanoveny podmínky pro povolení pronájmu letadel s posádkou (mimořádné okolnosti, sezónní potřeby, provozní obtíže), vkládá odkaz na mezinárodní dohody.

                  Ostatní ustanovení článku 13 (např. o bezpečnostních standardech a právech příslušného orgánu) by zůstala nezměněna.

               2016/0411 (COD)

               Návrh

               NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

               kterým se mění nařízení (ES) č. 1008/2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství

               EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

               s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru
                  4
               ,

               s ohledem na stanovisko Výboru regionů
                  5
               ,

               v souladu s řádným legislativním postupem,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Nařízení (ES) č. 1008/2008 obsahuje v článku 13 ustanovení, jimiž se umožňují dohody o nájmu letadel registrovaných ve třetích zemích, zejména režimy pronájmu letadel s posádkou.

               (2)Tyto režimy jsou umožněny za výjimečných okolností, např. při neexistenci odpovídajícího letadla na trhu Unie, a měly by být striktně časově omezeny a odpovídat bezpečnostním standardům rovnocenným bezpečnostním pravidlům Unie a předpisům členských států.

               (3)V roce 2007 byla podepsána dohoda mezi EU a Spojenými státy o letecké dopravě, která byla pozměněna protokolem z 24. června 2010.  Dohoda o letecké dopravě odráží oddanost stran společnému cíli, tj. pokračovat v odstraňování překážek v přístupu na trh v zájmu dosažení co největšího přínosu pro spotřebitele, letecké dopravce, pracovníky a společnost na obou stranách Atlantského oceánu.

               (4)Dohoda v souladu s uvedeným cílem stanoví otevřený režim pronájmu letadel s posádkou mezi stranami. Relevantní ustanovení, která jsou obsažena v článku 10 dohody o letecké dopravě, umožňují režimy pronájmu letadel s posádkou pro mezinárodní leteckou dopravu za předpokladu, že všichni účastníci těchto režimů mají náležité povolení a splňují podmínky předepsané podle právních a správních předpisů, které strany na takové režimy běžně uplatňují.

               (5)Relevantní vývoj a rozpravy ve smíšeném výboru zřízeném dohodou o letecké dopravě prokázaly, že by strany profitovaly ze zvláštní dohody o pronájmu letadel s posádkou, kterou by se relevantní ustanovení dohody o letecké dopravě upřesnila.

               (6)Jelikož dohoda zahrnuje uvolnění stávajících časových omezení, má důsledky pro čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1008/2008, kde jsou stanovena časová omezení v případech, kdy si dopravci Unie najímají letadla s posádkou od dopravců třetích zemí.

               (7)Ustanovení čl. 13 odst. 3 písm. b) je tudíž třeba pozměnit tak, aby umožnilo to, že v mezinárodních dohodách uzavřených Unií se třetími zeměmi lze dohodnout uvolnění časových omezení u pronájmů letadel s posádkou.

               (8)Nařízení (ES) č. 1008/2008 by tudíž mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

               PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:

               Článek 1

               V čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1008/2008 se úvodní věta nahrazuje tímto:

               „je splněna jedna z těchto podmínek (ledaže mezinárodní dohoda uzavřená Unií stanoví jinak):“.

               Článek 2

               Toto nařízení vstupuje v platnost […] dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

               Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.

               V Bruselu dne

                  Za Evropský parlament
                        Za Radu

                  předseda
                        předseda / předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. L 293, 31.10.2008, s..3.

                     (2)
                  Rozhodnutí Rady ze dne 25. dubna 2007 o podpisu a prozatímním provádění Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Spojenými státy americkými na straně druhé o letecké dopravě (2007/339/ES), Úř. věst.  L 134, 25.5.2007, s. 4.

                     (3)
                  Úř. věst. L 223, 25.8.2010. s. 3.

                     (4)
                  Úř. věst. C , , s. .

                     (5)
                  Úř. věst. C , , s. .


				|

		52013PC0937

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se mění nařízení (EU) č. 260/2012, pokud jde o přechod na úhrady a inkasa prováděné v rámci celé Unie /* COM/2013/0937 final - 2013/0449 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1. Souvislosti návrhu
Odůvodnění a cíle návrhu
Nařízení
(EU) č. 260/2012 stanoví společné technické a obchodní
požadavky pro úhrady a inkasa v eurech, a je tudíž významným
stavebním prvkem pro vytvoření jednotné oblasti pro platby v eurech
(SEPA). Uvedené nařízení stanovuje, že do 1. února 2014 musí být v
eurozóně dokončen přechod vnitrostátních a vnitroevropských
úhrad a inkas v eurech na úhrady a inkasa SEPA.
Podle nejnovějších statistik Evropské
centrální banky (ECB) vzrostla od října do listopadu 2013 celková míra
přechodu v eurozóně u úhrad SEPA z  59,87 % na 64,1 %
a u inkas SEPA z říjnových 11,52 % na listopadových 26 %. Navzdory opakovaným
snahám Komise zvýšit povědomí o této skutečnosti mezi
příslušnými orgány členských států a významné kampani za
přechod na systém SEPA vedené Evropskou centrální bankou a mnoha
členskými státy jsou malé a střední podniky, malé orgány
veřejné správy a místní samosprávy nadále nejméně
připravené k realizaci tohoto přechodu. Nezdá se, že komunikační
úsilí bankovního odvětví vůči malým a středním
podnikům a národní informační kampaně přinesly
očekávané účinky nebo že takové účinky nastaly
v očekávaném rozsahu.
Vzhledem k pomalému tempu přechodu
v některých členských státech u úhrad SEPA a
ve většině členských států u inkas SEPA se zdá velmi
nepravděpodobné, že k úplnému přechodu na systém SEPA dojde
do 1. února 2014. Nicméně v důsledku této právním aktem
stanovené lhůty může dojít k tomu, že banky a jiní poskytovatelé
platebních služeb budou od uvedeného data odmítat zpracovávat starší
platby čekající na zpracování, které nejsou v souladu se systémem SEPA.
Nedojde-li k úplnému přechodu na úhrady a inkasa SEPA, nelze
vyloučit vznik platebních problémů vedoucích ke zpožděním plateb
nebo k narušením trhu. Těmi by mohli být dotčeni všichni uživatelé
platebních služeb, zejména malé a střední podniky a
spotřebitelé.
Vzhledem k těmto závažným právním otázkám
a možným následkům vážného rozsahu ve vztahu k občanům a
podnikům Komise navrhuje, aby bylo nařízení (EU)
č. 260/2012 změněno vložením přechodného ustanovení
o zachování právních účinků, jež umožní bankám a jiným
poskytovatelům platebních služeb souběžně s úhradami a
inkasy SEPA pokračovat i po 1. únoru 2014 po omezenou dobu šesti
měsíců ve zpracovávání plateb, které nejsou v souladu se systémem
SEPA, prostřednictvím jejich starších platebních schémat. Jasné oznámení
takové změny poskytne jistotu uživatelům platebních služeb, že jejich
platby budou i po 1. únoru 2014 nadále zpracovávány, a umožní těm, kdo dosud
nepřešli na systém SEPA, aby tak co nejdříve učinili. Tímto však
nedochází ke změně vlastní konečné lhůty a přechodné
ustanovení o zachování právních účinků je jednorázovým a
výjimečným opatřením. Každopádně je třeba,
aby stávající informační kampaně týkající se přechodu
na systém SEPA pokračovaly. Na konci přechodného období se
Komise nebude zdráhat přijmout nezbytná opatření, aby zajistila
uplatnění práva EU ze strany členských států v plném rozsahu.
Dne 19. prosince 2013 bylo toto opatření
konzultováno se zástupci zasedání SEPA na vysoké úrovni, kterého se
účastní zástupci Evropské centrální banky a bankovních rad národních centrálních
bank eurozóny.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti a
vzhledem k velmi krátké době, která zbývá do 1. února 2014, by toto
nařízení mělo být přijato Evropským parlamentem a Radou jako
naléhavá záležitost a mělo by neprodleně vstoupit v platnost. Toto
nařízení je nutné, aby se zamezilo právní nejistotě pro banky
a jiné poskytovatele platebních služeb, jakož i podniky a spotřebitele,
neboť nařízení (EU) č. 260/2012 by přinutilo poskytovatele
platebních služeb odmítnout zpracovávat po tomto konečném termínu platby
v eurech, které nejsou v souladu s požadavky SEPA. Nepřijetí navrhovaného
nařízení jako naléhavé záležitosti by ode dne 1. února 2014 mohlo vést
k závažným právním a technickým rizikům u platebních transakcí.
Obecné souvislosti
Nařízení (EU) č. 260/2012
vstoupilo v platnost dne 31. března 2012, přičemž
účastníkům trhu ponechalo dva roky, aby přizpůsobili své
platební postupy požadavkům SEPA u úhrad a inkas SEPA. Během
těchto dvou let Komise a ECB společně s vnitrostátními
veřejnými orgány pečlivě sledovaly pokrok v oblasti
přechodu na systém SEPA. ECB pravidelně vydávala zprávy
o pokroku v přechodu na SEPA. Proběhlo několik zasedání
Rady pro systém SEPA, na nichž Komise projednala pokrok v přechodu se
zástupci stran nabídky a poptávky trhu plateb, přičemž trvala
na tom, že je třeba posílit komunikaci vůči poskytovatelům
platebních služeb, jakož i vůči všem kategoriím uživatelů
platebních služeb (podnikům včetně malých a středních
podniků, orgánům veřejné správy, spotřebitelům atd.).
Dne 30. března 2012 Komise uspořádala specializovaný pracovní seminář
týkající se výkladu nařízení (EU) č. 260/2012 s technickými
odborníky Rady pro systém SEPA, a potom znovu dne 12. července 2013
se zástupci členských států. Dne 17. dubna 2013 Komise rovněž
uspořádala zasedání skupiny technických odborníků pro systém SEPA.
Komise dále projednala pokrok ve Fóru EU pro systém SEPA, jež se koná
dvakrát ročně, a v Platebním výboru se zástupci členských
států. Přechod na systém SEPA figuroval pravidelně
na programu mnoha technických zasedání ECB za účasti zástupců
národních centrálních bank, jakož i na některých fórech, kterých
se účastnili zástupci odvětví bankovnictví.
Vzhledem k nízké míře přechodu,
kterou zveřejnila ECB ve zprávě z března 2013 o
přechodu na systém SEPA, přijala Rada ve složení pro
hospodářské a finanční věci (ECOFIN) dne 14. května 2013
komplexní závěry Rady, v nichž zdůrazňuje význam přechodu
na systém SEPA a vyzývá členské státy a účastníky
trhu, aby přijetím relevantních opatření aktivně podporovali
a urychlili průběh přechodu na systém SEPA. Na základě
závěrů Rady ve složení pro hospodářské a finanční věci
byl dne 15. května 2013 ministrům financí a guvernérům
národních centrálních bank zaslán společný dopis Komise a ECB, kde se
rovněž zdůrazňuje význam přechodu na systém SEPA
a naléhavá potřeba opatření na vnitrostátní úrovni.
2. Výsledky konzultací se
zúčastněnými stranami a posouzení dopadů
2.1 Postoupení tohoto návrhu
vnitrostátním parlamentům
Návrhy legislativních aktů,
včetně návrhů Komise, zasílané Evropskému parlamentu a Radě
musí být v souladu s Protokolem (č. 1) o úloze vnitrostátních
parlamentů v Evropské unii, který tvoří přílohu Smluv,
postoupeny vnitrostátním parlamentům.
Článek 4 protokolu stanoví, že mezi
okamžikem, kdy je návrh legislativního aktu zpřístupněn vnitrostátním
parlamentům, a okamžikem, kdy je zařazen na předběžný
pořad jednání Rady ke svému přijetí nebo k přijetí postoje v
rámci legislativního postupu, musí uplynout lhůta osmi týdnů.
V případě naléhavosti jsou však
podle článku 4 možné výjimky, přičemž důvody pro ně se
uvedou v aktu nebo postoji Rady. Z důvodů vysvětlených výše
vyzývá Komise Evropský parlament a Radu, aby považovaly tento návrh za
krajně naléhavý.
2.2 Konzultace dalších
zúčastněných stran a posouzení dopadů
Vzhledem k nízkým mírám přechodu,
jež zveřejnila ECB v prosinci 2013, vyhodnotily Komise a ECB,
zda je pravděpodobné, že přechod na systém SEPA bude zcela dokončen
do 1. února 2014. To bylo shledáno vysoce nepravděpodobným, přestože
několik velkých uživatelů platebních služeb, např. podniky
veřejných služeb s hromadnými platbami, uvedlo, že hodlá
uskutečnit přechod k datu blížícímu se konci této lhůty.
Ačkoliv je obtížné odhadnout počet
účastníků trhu, kteří do konce této zákonné lhůty nebudou
splňovat požadavky na platby v podobě  SEPA, je zřejmé, že
zejména v oblasti inkas SEPA nedosáhne míra přechodu rozhodně
100 %.
Je pravděpodobné, že banky a ostatní
poskytovatelé platebních služeb od 1. února 2014 odmítnou zpracovávat platby,
jež nejsou v souladu se systémem SEPA. Největší riziko neprovedení
přechodu na systém SEPA souvisí s malými a středními podniky,
z nichž mnohé ještě přechod neprovedly. Vzhledem k tomuto riziku
provedla ECB analýzu možných scénářů a jejich dopadu s možnými
řešeními k nápravě této situace. Z technického hlediska by
poskytovatelé platebních služeb pomocí starších systémů mohli i nadále
zpracovávat platby, které nejsou v souladu se systémem SEPA. Účastníci
trhu, kteří dosud nesplňují požadavky na platby podle systému SEPA,
by navíc museli být identifikováni a náležitě informováni o tom,
jak účinně realizovat přechod na systém SEPA.
I když pro účastníky trhu může
být za podpory orgánů dohledu po 1. únoru 2014 technicky proveditelné
realizovat přechodná řešení k překonání možných
problémů v souvislosti s přechodem na systém SEPA, existuje reálné
nebezpečí, že tato neuspokojivá situace může vyvolat zmatek u
spotřebitelů a ostatních uživatelů platebních služeb
a právní nejistotu pro poskytovatele platebních služeb, kteří budou
narážet na účastníky trhu, kteří (doposud) tato přechodná
řešení nerealizovali. Mezi účastníky trhu, kteří nesplňují
podmínky podle systému SEPA, je mnoho malých a středních
podniků. Možnost, že jejich starší platby čekající na zpracování
by banky po 1. únoru 2014 nezpracovávaly, by mohla rovněž poškodit
pověst Eurosystému jako celku. Je nepravděpodobné,
že přechodná řešení, byť technicky proveditelná, budou
realizována včas.
Aby se předešlo zbytečnému narušení
plateb vyplývajícímu z nesouladu se systémem SEPA a byla
zajištěna právní jistota pro všechny účastníky trhu, považuje Komise
za odůvodněné navrhnout, aby po 1. únoru 2014 mohly po omezenou
dobu šesti měsíců vedle sebe existovat starší vnitrostátní systémy a
schémata úhrad a inkas SEPA. Délka tohoto přechodného období by měla
být přiměřená. Cílem by bylo donutit účastníky trhu k tomu,
aby provedli přechod co nejdříve, a zároveň zajistit právní
jistotu a to, že se minimalizují náklady pro poskytovatele platebních
služeb vzniklé z pokračujícího souběžného provozu dvou platebních
systémů. Ti poskytovatelé platebních služeb, kteří již přešli na
úhrady a inkasa SEPA, mohou uvažovat o poskytování konverzních služeb pro
účastníky trhu, kteří na systém SEPA dosud nepřešli. Během
přechodného období by se členské státy měly zdržet
uplatňování sankcí vůči poskytovatelům platebních služeb,
kteří zpracovávají platby, které nejsou v souladu se systémem SEPA,
a vůči uživatelům platebních služeb, kteří dosud (v
plném rozsahu) nepřešli na systém SEPA.
Zavedení výjimečného a jednorázového
dodatečného přechodného období, během něhož se bude
tolerovat zpracovávání starších plateb čekajících na zpracování,
rovněž umožní postupný přechod. Vzhledem k blížícímu se
konečnému termínu uvedlo několik větších poskytovatelů
veřejných služeb, že provede přechod k datu blížícímu se konci
stanovené lhůty, kterým je 1. únor 2014. Tak mohou vzniknout některá
úzká místa, zejména na úrovni poskytovatelů platebních služeb
a prodejců softwarů, kteří mohou narazit na určitá
kapacitní omezení.
Vzhledem k současným číselným
údajům ohledně přechodu a k předpokládanému tempu
přechodu se za přiměřené považuje přechodné období zachování
právních účinků o délce 6 měsíců do 1. srpna 2014.
Během tohoto období budou Komise a ECB společně
s vnitrostátními orgány nadále sledovat proces přechodu a budou
připraveny přijmout případná další opatření.
K tomuto návrhu není přiloženo samostatné
posouzení dopadů, neboť již bylo provedeno posouzení dopadů pro
nařízení (EU) č. 260/2012. Tímto návrhem se nemění nařízení
v jeho podstatě a neukládají se nové povinnosti podnikům. Jeho cílem
je pouze zavést přechodné období po lhůtě vymezené
v čl. 6 odst. 1 a 2 nařízení, aby se zamezilo právní
nejistotě pro orgány dohledu, poskytovatele platebních služeb, podniky a
spotřebitele.
3. Právní stránka návrhu
Komise navrhuje změnit nařízení (EU)
č. 260/2012 vložením ustanovení o zachování právních
účinků, jež umožní bankám a jiným poskytovatelům platebních
služeb souběžně s úhradami a inkasy SEPA pokračovat do 1. srpna
2014 ve zpracovávání plateb, které nejsou v souladu se systémem SEPA,
prostřednictvím jejich stávajících starších platebních schémat. Tato
změna zajišťuje, že účastníci trhu, kteří nejsou
připraveni pro SEPA k 1. únoru 2014, mohou nadále provádět své
platby, a zamezuje obtížím pro spotřebitele.
Návrh stanoví, že se změna použije ode
dne 31. ledna 2014. Toto ustanovení rovněž umožňuje retroaktivní
použití v případě, že návrh nebude přijat Evropským parlamentem
a Radou před 1. únorem, ale až po tomto datu. Tím bude
překlenuta mezera v právní úpravě od dne 1. února 2014, která by
vytvářela právní nejistotu.
Zavedení tohoto přechodného období pro
postupné ukončení starých systémů se považuje za výjimečné
opatření, které nebude dále prodlužováno. Aniž jsou dotčeny
různé výjimky v článku 16 nařízení (EU) č.
260/2012, musí tudíž všichni účastníci trhu dosáhnout souladu s požadavky SEPA
do 1. srpna 2014.
4. Rozpočtové důsledky
Toto nařízení nemá pro Komisi
rozpočtový dopad.
2013/0449 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY,
kterým se mění nařízení (EU)
č. 260/2012, pokud jde o přechod na úhrady a inkasa
prováděné v rámci celé Unie
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 114 této
smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[1],

s ohledem na stanovisko Evropské
centrální banky[2],

v souladu s řádným
legislativním postupem[3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Spolu s nařízením
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 924/2009[4] představuje
nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 260/2012[5] významný stavební prvek
při dotváření jednotné oblasti pro platby v eurech (SEPA), v níž
se nerozlišuje mezi přeshraničními a vnitrostátními platbami
v eurech. Hlavním cílem nařízení (EU) č. 260/2012 je
přechod od vnitrostátních schémat úhrad a inkas k harmonizovaným
schématům úhrad a inkas SEPA mimo jiné tím, že se občanům
Unie poskytne jedinečné mezinárodní číslo bankovního účtu
(IBAN), které se může používat u všech úhrad SEPA denominovaných v eurech
a u všech inkasních transakcí SEPA denominovaných v eurech.
(2)       Nařízení (EU)
č. 260/2012 stanovilo, že přechod na systém SEPA se
uskuteční do 1. února 2014 s cílem ponechat poskytovatelům
platebních služeb a uživatelům platebních služeb dostatek času,
aby přizpůsobili své postupy technickým požadavkům, které
přechod na úhrady a inkasa SEPA obnáší.
(3)       Od přijetí nařízení
(EU) č. 260/2012 Komise a Evropská centrální banka bedlivě
sledovaly pokrok při přechodu na systém SEPA. Konalo se
několik setkání s členskými státy, vnitrostátními správními
orgány a účastníky trhu. Evropská centrální banka pravidelně
zveřejňovala zprávy o pokroku přechodu na systém SEPA
na základě platebních údajů, které sbíraly národní centrální
banky. Tyto zprávy uvádějí, že některé členské státy
eurozóny si vedou dobře, takže v současnosti u úhrad SEPA dosahují míry
přechodu blížící se 100 %. Velká většina poskytovatelů
platebních služeb oznámila, že již dosáhla souladu se systémem SEPA.
V několika dalších členských státech však míra přechodu
zaostává za očekáváním. To je zejména případ inkas SEPA.
(4)       Rada ve složení pro
hospodářské a finanční věci v květnu 2013
ve svých závěrech[6]
znovu zdůraznila význam přechodu na systém SEPA. Bylo
zjištěno, že přechod na systém SEPA není zdaleka završen
a že k včasnému dokončení přechodu na systém SEPA bude
třeba bezprostředního úsilí všech účastníků trhu. Byl
přijat akční plán, ve kterém byli vyzváni obchodníci, podniky,
malé a střední podniky a orgány veřejné správy, aby
neprodleně učinili nezbytná konkrétní interní opatření k
přizpůsobení svých postupů a k informování svých
zákazníků o údajích týkajících se jejich IBAN.
(5)       Přes značné úsilí
vynaložené Evropskou centrální bankou, členskými státy, jejich
vnitrostátními veřejnými orgány a různými účastníky trhu
během uplynulých měsíců ukazují poslední statistiky ohledně
přechodu, že celková míra přechodu v eurozóně na
úhrady SEPA vzrostla ze 40 % v červnu na hodnotu
přibližně 64 % v listopadu, zatímco celková míra přechodu
na inkasa SEPA dosáhla pouze 26 %. I když vnitrostátní údaje
svědčí o významném pokroku v několika členských
státech, nadále existuje významná skupina členských států, které
značně zaostávají za očekávanými mírami přechodu. Vzhledem
k současnému pomalému tempu přechodu v uvedených členských
státech je proto velmi nepravděpodobné, že všichni účastníci
trhu dosáhnou souladu s požadavky systému SEPA do 1. února 2014.
(6)       Od 1. února 2014 budou
muset banky a jiní poskytovatelé platebních služeb z důvodu právem
stanovené povinnosti odmítat zpracovávat úhrady nebo inkasa, které nejsou
slučitelné se systémem SEPA, přestože, jak je tomu již nyní, by
technicky mohli uvedené platby zpracovávat tak, že by souběžně s
úhradami a inkasy SEPA nadále používali stávající starší platební schémata.
Dokud nedojde k úplnému přechodu na úhrady a inkasa SEPA, nelze
vyloučit, že u plateb bude docházet k problémům, které zdrží jejich
provedení. Tím by mohli být dotčeni všichni uživatelé platebních služeb,
zejména malé a střední podniky a spotřebitelé.
(7)       Je nezbytné, aby se
předešlo zbytečnému narušení plateb v důsledku toho, že do
1. února 2014 nebude přechod na systém SEPA dokončen v plném
rozsahu. Poskytovatelům platebních služeb by proto mělo být povoleno,
aby po určitou dobu nadále zpracovávali platební transakce pomocí svých
starších schémat souběžně se schématy úhrad a inkas SEPA, jak to
činí nyní. Mělo by proto být zavedeno přechodné období, které
umožní pokračování takového paralelního zpracovávání plateb
v různých formátech. Vzhledem k současným údajům o
přechodu a k předpokládanému tempu přechodu je přiměřené
stanovit jednorázové dodatečné přechodné období o délce 6
měsíců. Toto zachování právních účinků starších
systémů, které nejsou v souladu se systémem SEPA, by mělo být
považováno za výjimečné opatření, a tudíž by mělo být co
nejkratší, neboť k dosažení plných přínosů z integrovaného
trhu plateb je nezbytné realizovat rychlý a komplexní přechod. Je
rovněž nezbytné, aby byly lhůtou časově omezeny náklady
poskytovatelů platebních služeb na pokračující používání starších
platebních schémat souběžně se systémem SEPA. Během tohoto
přechodného období by poskytovatelé platebních služeb, kteří již
plně přešli na systém SEPA, mohli zvážit poskytování konverzních
služeb uživatelům platebních služeb, kteří na systém SEPA dosud
nepřešli. Během přechodného období by se členské státy
měly zdržet uplatňování sankcí
vůči poskytovatelům platebních služeb, kteří zpracovávají
platby, které nejsou v souladu se systémem SEPA, a vůči uživatelům
platebních služeb, kteří dosud nepřešli na systém SEPA.
(8)       Několik velkých
uživatelů nástrojů inkasních plateb již uvedlo, že hodlají realizovat
přechod k datu blízkému konci stanovené lhůty. Případné odložení
těchto projektů přechodu by mohlo vést k dočasnému
tlaku na příchozí platby a peněžní toky, a tudíž na výši
pokladní hotovosti dotčených společností. Takový opožděný
přechod značného rozsahu by rovněž mohl vytvářet
některá úzká místa, zejména na úrovni bank a prodejců
softwaru, kteří mohou být vystavení určitým omezením z hlediska
jejich kapacit. Uvedená dodatečná lhůta pro postupné zavádění
nového systému by umožnila odstupňovanější přístup.
Účastníci trhu, kteří ještě nezačali realizovat nezbytná
přizpůsobení pro dosažení souladu se systémem SEPA, se vyzývají, aby
tak učinili co nejdříve. Účastníci trhu, kteří již
začali přizpůsobovat své platební procesy, by však měli
dokončit přechod co možná nejrychleji.
(9)       Vzhledem k celkovému cíli,
jímž je realizovat koordinovaný a integrovaný přechod, je vhodné, aby
se přechodné období vztahovalo na úhrady SEPA i inkasa SEPA. Rozdílná
přechodná období pro úhrady SEPA a inkasa SEPA by vedla k nejasnostem na
straně spotřebitelů, poskytovatelů platebních služeb,
malých a středních podniků, jakož i ostatních uživatelů
platebních služeb.
(10)     V zájmu právní jistoty
a s cílem zabránit diskontinuitě v uplatňování
nařízení (EU) č. 260/2012 je nezbytné, aby toto nařízení
vstoupilo v platnost jako naléhavá záležitost a použilo se ode dne 31.
ledna 2014.
(11)     Nařízení (EU) č.
260/2012 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 16 nařízení (EU) č.
260/2012 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Odchylně od čl. 6 odst. 1
a 2 mohou poskytovatelé platebních služeb do 1. srpna 2014 nadále
zpracovávat platební transakce v eurech ve formátech odlišných od
formátů požadovaných pro úhrady SEPA a inkasa SEPA.
Členské státy použijí pravidla týkající se
sankcí za porušení čl. 6 odst. 1 a 2 stanovených
v souladu s článkem 11 až ode dne 2. srpna 2014.
Odchylně od čl. 6 odst. 1 a 2 mohou
členské státy povolit poskytovatelům platebních služeb, aby do 1.
února 2016 poskytovali uživatelům platebních služeb u vnitrostátních
plateb konverzní služby, a umožnili jim tak i nadále používat číslo
účtu ve formátu BBAN místo identifikátoru platebního účtu podle bodu
1 písm. a) přílohy, a to pod podmínkou, že je zajištěna
interoperabilita pomocí technicky proveditelné a bezpečné konverze
čísla účtu ve formátu BBAN plátce a příjemce na příslušný
identifikátor platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy. Tento
identifikátor platebního účtu se poskytne uživatelům platebních
služeb, kteří dávají podnět k platbě, případně
před provedením platby. Poskytovatelé platebních služeb v takovém
případě neúčtují uživatelům platebních služeb žádné
poplatky, které by byly přímo či nepřímo spojeny s těmito
konverzními službami.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem
vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 31. ledna 2014.
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                  Za
Radu
předseda / předsedkyně                                  předseda
/ předsedkyně
[1]               Úř. věst. C, , s. .
[2]               Úř. věst. C , , s. .
[3]
[4]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
924/2009 ze dne 16. září 2009 o přeshraničních platbách ve
Společenství a zrušení nařízení (ES) č. 2560/2001 (Úř.
věst. L 266, 9.10.2009, s. 11).
[5]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 260/2012 ze dne 14. března 2012, kterým se stanoví technické
a obchodní požadavky pro úhrady a inkasa v eurech a kterým
se mění nařízení (ES) č. 924/2009 (Úř. věst. L
94, 30.3.2012, s. 22).
[6]               http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/137122.pdf