               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 21.10.2016
            COM(2016) 671 final
            2016/0327(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskou konfederací, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie jménem Evropské unie

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

               Návrh souvisí s reformou pravidel původu v rámci systému GSP z roku 2010 zavedenou nařízením (EU) č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010, kterým se změnilo nařízení (EHS) č. 2454/93.

               Touto reformou bylo do systému kumulace původu, který do té doby fungoval mezi Unií, Švýcarskem a Norskem, podmínečně zahrnuto Turecko.

               Tato reforma zároveň zavedla nový systém osvědčení o původu vydaných registrovanými vývozci, jehož uplatňování bylo odloženo do 1. ledna 2017.

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je třeba revidovat stávající právní nástroj použitelný pro systém kumulace původu mezi Unií, Švýcarskem a Norskem. To je cílem tohoto návrhu.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Návrh je v souladu se společnou obchodní politikou, zejména v celní oblasti, s volným pohybem zboží a s pravidly původu.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Nepoužije se.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

               Smlouva o fungování Evropské unie, a zejména čl. 218 odst. 5 této smlouvy,
                  rozhodnutí Rady 2001/101/ES ze dne 5. prosince 2000.

               •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Návrh souvisí se společnou obchodní politikou, která je ve výlučné pravomoci Unie.

               •Proporcionalita

               Tento návrh je v souladu se zásadou proporcionality, jelikož jeho účinky jsou přísně omezeny na to, co je nezbytné pro rozšíření kumulace, která funguje ve vztahu k produktům původu ze Švýcarska a Norska, na Turecko.

               •Volba nástroje

               Podle čl. 218 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie přijme Rada na návrh vyjednavače rozhodnutí o podpisu dohody. Toto je návrh takového rozhodnutí.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů

                  Nepoužije se.

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

               Z konzultací se zúčastněnými stranami vyplynula dohoda plně vyhovující ve všech jejích aspektech.

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací

                  Nepoužije se.

               •Posouzení dopadů

                  Posouzení dopadů nebylo provedeno s odkazem na průvodní plán a pokyny týkající se zlepšování právní úpravy, protože návrh se týká kumulace původu mezi Unií, Švýcarskem, Norskem a případně Tureckem, tedy systému, který již existuje a který se nyní upraví tak, aby splňoval technické požadavky vyplývající ze zavedení systému REX od 1. ledna 2017.

               •Účelnost a zjednodušování právních předpisů

                  Nepoužije se.

               •Základní práva

                  Návrh nemá žádné důsledky z hlediska ochrany základních práv.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Nepoužije se.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv

                  Opatření budou pravidelně posuzovat smluvní strany, které budou pravidelně v kontaktu a v souvislosti se zavedením systému REX se budou se zúčastňovat školení a jednání.

               •Informativní dokumenty (u směrnic)

                  Nepoužije se.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

               Předchozí dohoda ve formě výměny dopisů mezi Společenstvím a každou ze zemí ESVO poskytující celní preference v rámci systému všeobecných preferencí (Norskem a Švýcarskem), kterou se stanoví, že se zbožím se složkou norského nebo švýcarského původu se bude po jeho příchodu na celní území Společenství zacházet jako se zbožím se složkou, která pochází ze Společenství, a která byla schválena jménem Evropského společenství (rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2000), musí být nahrazena novou dohodou, aby se zohlednila reforma pravidel původu v rámci systému GSP přijatá nařízením č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010. Jednání o této nové dohodě byla s Norskem a se Švýcarskem vedena a uzavřena na základě zmocnění, které Rada udělila Komisi dne 8. března 2012.

               2016/0327 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskou konfederací, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie jménem Evropské unie

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 5 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Podle čl. 41 písm. b) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446
                  1
                jsou produkty, které byly získány v Norsku, ve Švýcarsku nebo v Turecku a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, považovány za produkty mající svůj původ ve zvýhodněné zemi, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 45 uvedeného nařízení v přenesené pravomoci (systém kumulace).

               (2)Podle článku 54 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 se systém kumulace použije pod podmínkou, že Švýcarsko udělí na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Unie.

               (3)Pokud jde o Švýcarsko, tento systém kumulace byl původně zaveden prostřednictvím dohody ve formě výměny dopisů mezi Unií a Švýcarskem. Tato výměna dopisů proběhla dne 14. prosince 2000 poté, co ji Rada schválila rozhodnutím 2001/101/ES
                  2
               .

               (4)Aby zajistilo uplatňování pojmu původ odpovídajícího pojmu definovanému v pravidlech původu v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“) Unie, změnilo Švýcarsko svá pravidla původu v rámci systému GSP. Proto je nezbytné dohodu ve formě výměny dopisů mezi Unií a Švýcarskem revidovat.

               (5)Systém vzájemného uznávání náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A Unií, Norskem a Švýcarskem by měl podle revidované výměny dopisů pokračovat a měl by být podmíněně uplatňován Tureckem, aby se usnadnil obchod mezi Unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem.

               (6)Pravidla původu v rámci systému GSP Unie navíc počítají se zavedením nového systému pro vydávání dokladů o původu registrovanými vývozci, který se použije ode dne 1. ledna 2017. Změny v dohodě ve formě výměny dopisů je třeba provést i v tomto ohledu.

               (7)Při přípravě na uplatňování tohoto nového systému a s ním souvisejících pravidel zmocnila Rada dne 8. března 2012 Komisi ke sjednání dohody ve formě výměny dopisů se Švýcarskem, která se týká vzájemného uznávání náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo náhradních deklarací o původu a stanoví, že s produkty se složkou norského, švýcarského nebo tureckého původu se má po jejich příchodu na celní území Unie zacházet jako s produkty se složkou, která pochází z Unie. Jednání byla úspěšně završena parafováním dohody.

               (8)Dohoda by proto měla být podepsána jménem Evropské unie s výhradou jejího pozdějšího uzavření,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Podpis Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskou konfederací, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie (dále jen „dohoda“) se schvaluje jménem Unie s výhradou jejího uzavření.

               Znění dohody ve formě výměny dopisů, jež má být podepsána, se připojuje k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Generální sekretariát Rady vystaví plnou moc k podepsání dohody s výhradou jejího uzavření osobám určeným vyjednavačem dohody.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2017.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)
                  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 ze dne 28. července 2015, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013, pokud jde o podrobná pravidla k některým ustanovením celního kodexu Unie (Úř. věst. L 343, 29.12.2015, s. 1).

                     (2)
                  Rozhodnutí Rady 2001/101/ES ze dne 5. prosince 2000 o schválení dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a každou ze zemí ESVO poskytující celní preference v rámci systému všeobecných preferencí (Norskem a Švýcarskem), kterou se stanoví, že se zbožím se složkou norského nebo švýcarského původu se bude po jeho příchodu na celní území Společenství zacházet jako se zbožím se složkou, která pochází ze Společenství (dohoda o vzájemnosti) (Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24).

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 21.10.2016
            COM(2016) 671 final
            PŘÍLOHA
            návrhu ROZHODNUTÍ RADY
            o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskou konfederací, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie jménem Evropské unie

               Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací o kumulaci původu mezi Evropskou unií, Švýcarskou konfederací, Norským královstvím a Tureckem v rámci všeobecného systému preferencí Evropské unie

               A. Dopis Unie

                     …, …

                     (místo a datum)

               Vážený pane,

               1. Evropská unie (dále jen „Unie“) a Švýcarská konfederace (dále jen „Švýcarsko“) jako strany této dohody potvrzují, že obě strany používají pro účely systému všeobecných preferencí (dále jen systém „GSP“) podobná pravidla původu, jejichž obecné zásady jsou následující:

               a)definice pojmu „původní produkty“ založená na týchž kritériích;

               b)ustanovení o regionální kumulaci původu;

               c)ustanovení o uplatňování kumulace na materiály, které ve smyslu jejich pravidel původu v rámci systému GSP pocházejí z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka;

               d)ustanovení o všeobecné toleranci pro nepůvodní materiály;

               e)ustanovení o nezměnitelnosti produktů ze zvýhodněné země;

               f)ustanovení o vydávání nebo vystavování náhradních dokladů o původu zboží;

               g)požadavek na správní spolupráci s příslušnými orgány ve zvýhodněných zemích v záležitostech dokladů o původu zboží.

               2. Unie a Švédsko uznávají, že materiály pocházející ve smyslu jejich příslušných pravidel původu v rámci systému GSP z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka získávají původ země, zvýhodněné v rámci systému GSP kterékoli ze stran, pokud byly v dané zvýhodněné zemi opracovány nebo zpracovány nad rámec operací považovaných za nedostatečné pro to, aby byl produktu udělen status původního produktu. Tento pododstavec se vztahuje na materiály pocházející z Norska a Turecka, s výhradou splnění podmínek stanovených v odstavcích 15 (Norsko) a 16 (Turecko).

               Celní orgány členských států Unie a Švýcarska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc, zvláště pro účely následného ověření dokladů o původu zboží v případě materiálů uvedených v předchozím pododstavci. Použijí se ustanovení o správní spolupráci obsažená v protokolu č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací ze dne 22. července 1972.

               Ustanovení tohoto odstavce se nepoužijí na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatého Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950 (dále jen „harmonizovaný systém“).

               3. Unie a Švýcarsko se zavazují, že budou přijímat náhradní doklady o původu zboží ve formě náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A (dále jen „náhradní osvědčení“) vydané celními orgány druhé strany a náhradní deklarace o původu vystavené přeposílateli zboží druhé strany, kteří byli za tímto účelem registrováni.

               Každá strana může posoudit způsobilost pro preferenční zacházení s produkty, pro které jsou vydány náhradní doklady o původu zboží, v souladu s vlastními právními předpisy.

               4. Každá strana zajistí, aby byly před vydáním nebo vystavením náhradního dokladu o původu zboží dodrženy tyto podmínky:

               a)náhradní doklady o původu zboží mohou být vydány nebo vystaveny pouze v případě, že původní doklady o původu zboží byly vydány nebo vystaveny v souladu s platnými právními předpisy Unie nebo Švýcarska;

               b)pouze pokud zboží nebylo propuštěno do volného oběhu v jedné straně, může být pro účely zaslání všech nebo některých produktů, pro které byl vydán původní doklad o původu zboží, uvedenou stranou druhé straně doklad o původu zboží nebo náhradní doklad o původu zboží nahrazen jedním nebo více náhradními doklady o původu zboží;

               c)produkty zůstanou pod celním dohledem v přeposílající straně a nebudou pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny ani podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu („zásada nezměnitelnosti“);

               h)v případě, že produkty získaly status původu na základě odchylky od pravidel původu poskytnuté jednou stranou, náhradní doklady o původu zboží se nevydají ani nevystaví, pokud jsou tyto produkty přeposílány druhé straně;

               i)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud získají produkty, které mají být přeposlány na území druhé strany, status původu prostřednictvím regionální kumulace;

               j)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud není produktům, které mají být přeposlány na území druhé strany, přeposílající stranou uděleno preferenční zacházení.

               5. Pro účely odst. 4 písm. c) platí toto:

               Pokud se zdá, že existují odůvodněné pochybnosti, pokud jde o dodržení zásady nezměnitelnosti, mohou celní orgány strany, která je zemí konečného určení, požádat deklaranta, aby poskytl důkaz o dodržení této zásady, který je možno poskytnout libovolným způsobem.

               Na žádost přeposílatele potvrdí celní orgány přeposílající strany, že produkty zůstaly po dobu jejich pobytu na území této strany pod celním dohledem a že celní orgány během jejich uskladnění na území této strany nevydaly žádné povolení, aby byly pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu.

               Je-li náhradním dokladem náhradní osvědčení, nevyžadují celní orgány strany, která je zemí konečného určení, osvědčení, že nedošlo k manipulaci, pro dobu, kdy se produkty nacházely u druhé strany.

               6. Každá strana zajistí, aby:

               a)
                     v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi zvýhodněné v rámci systému GSP Unie nebo Švýcarska, celní orgány členských států Unie a Švýcarska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc pro účely následného ověření těchto náhradních dokladů o původu zboží. Na žádost strany, která je zemí konečného určení, zahájí celní orgány přeposílající strany postup následného ověření příslušných původních dokladů o původu zboží a provedou následné kroky;

               b)
                     v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi, která je zvýhodněná výhradně v rámci systému GSP strany konečného určení, zahájí tato strana postup následného ověření původních dokladů o původu zboží ve spolupráci se zvýhodněnou zemí. Původní doklady o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradních dokladům o původu zboží, nebo případně kopie původních dokladů o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradním dokladům o původu zboží, poskytnou celní orgány přeposílající strany celním orgánům strany, která je zemí konečného určení, aby jim umožnily zahájit postup následného ověření.

               7. Každá strana zajistí, aby:

               a)v pravém horním poli každého náhradního osvědčení byl uveden název země zprostředkující přeposlání, v níž se osvědčení vydává;

               b)pole 4 obsahovalo slova „replacement certificate“ nebo „certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A a jeho pořadové číslo;

               c)v poli 1 bylo uvedeno jméno přeposílatele;

               d)v poli 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce;

               e)všechny údaje o přeposlaných produktech uvedené v původním osvědčení byly přeneseny do polí 3 až 9;

               f)v poli 10 mohou být uvedeny odkazy na fakturu přeposílatele;

               g)celní orgán, který náhradní osvědčení vydal, to potvrdil v poli 11. Odpovědnost tohoto orgánu je omezena na vydání náhradního osvědčení. Údaje obsažené v poli 12 o zemi původu a zemi konečného určení musí být převzaty z původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A. Přeposílatel podepíše osvědčení o původu zboží v poli 12. Přeposílatel, který podepsal pole 12 v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů uvedených v původním osvědčení o původu zboží na formuláři A;

               h)celní orgán, který byl požádán, aby vydal náhradní osvědčení, poznamená v původním osvědčení o původu zboží na tiskopise A hmotnost, počet a povahu zasílaných produktů a vyznačí v něm pořadová čísla všech příslušných náhradních osvědčení. Žádost o náhradní osvědčení a původní osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovává po dobu nejméně tří let;

               i)náhradní osvědčení o původu zboží musí být v angličtině nebo ve francouzštině.

               8. Každá strana zajistí, aby:

               a)přeposílatel zaznamenal do náhradní deklarace o původu:

               1)veškeré údaje týkající se přeposílaných produktů převzaté z původního dokladu o původu zboží;

               2)datum vystavení původního dokladu o původu zboží;

               3)údaje o původním dokladu o původu zboží, případně včetně informací o kumulaci uplatněné na zboží, na které se vztahuje deklarace o původu;

               4)jméno, adresu a své číslo jakožto registrovaného vývozce;

               5)jméno a adresu příjemce v Unii nebo ve Švýcarsku;

               6)místo a datum vystavení deklarace o původu nebo vydání osvědčení o původu zboží;

               b)každá náhradní deklarace o původu se označí slovy „Replacement statement“ nebo „Attestation de remplacement“;

               c)náhradní deklarace o původu vystaví přeposílatelé registrovaní v elektronickém systému autocertifikace/samopotvrzování původu zboží vývozci, tzv. systému registrovaných vývozců (REX), bez ohledu na hodnotu původních produktů obsažených v původní zásilce;

               d)v případě, že je doklad o původu zboží nahrazen, zaznamená přeposílatel do původního dokladu o původu zboží:

               1)datum vystavení náhradní deklarace (náhradních deklarací) o původu a množství zboží, na které se náhradní deklarace o původu vztahuje (vztahují);

               2)jméno a adresu přeposílatele;

               3)jméno a adresu příjemce nebo příjemců v Unii nebo ve Švýcarsku;

               e)původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo „Remplacé“;

               f)náhradní deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vystavení;

               g)náhradní deklarace o původu musí být v angličtině nebo ve francouzštině.

               9. Původní doklady o původu zboží a kopie náhradních dokladů o původu zboží uchovává přeposílatel po dobu nejméně tří let od konce kalendářního roku, ve kterém byly náhradní doklady o původu zboží vydány nebo vystaveny.

               10. Strany souhlasí s tím, že se podělí o náklady systému REX v souladu se způsoby spolupráce, jež budou stanoveny příslušnými orgány stran.

               11. Veškeré neshody mezi stranami vyplývající z výkladu nebo provádění této dohody se řeší výhradně na základě dvoustranného jednání mezi stranami. Pokud neshody mohou ovlivnit zájmy Norska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány.

               12. Strany mohou tuto dohodu kdykoli změnit na základě vzájemné písemné dohody. Obě strany zahájí konzultace ohledně možných změn této dohody na žádost jedné ze stran. Pokud změny mohou ovlivnit zájmy Norska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány. Takové změny vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si obě smluvní strany vzájemně oznámí splnění svých příslušných interních požadavků.

               13. V případě vážných pochybností o řádném fungování této dohody může kterákoli z obou stran pozastavit její provádění za předpokladu, že to písemně oznámí druhé straně tři měsíce předem.

               14. Tuto dohodu může kterákoli ze stran vypovědět za předpokladu, že to druhé straně písemně oznámí tři měsíce předem.

               15. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Norska, pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Norskem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.

               16. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Turecka
                  1
               , pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Tureckem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.

               17. Jakmile vstoupí dohoda mezi Švýcarskem a Tureckem podle odst. 2 prvního pododstavce této dohody v platnost, a s výhradou vzájemnosti Turecka, může každá strana stanovit, že náhradní doklady o původu zboží pro produkty obsahující materiály pocházející z Turecka, které byly zpracovány v rámci dvoustranné kumulace ve zvýhodněných zemích v rámci systému GSP, mohou být vydány nebo vystaveny v zemích, které jsou stranami dohody.

               18. Tato dohoda vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si Unie a Švýcarsko vzájemně oznámí ukončení svých interních postupů přijetí. Od daného dne nahradí tato dohoda dohodu ve formě výměny dopisů podepsanou dne 14. prosince 2000
                  2
               .

               Byl bych Vám vděčen, kdybyste mi mohl potvrdit souhlas Vaší vlády s výše uvedeným.

               Mám tu čest Vám navrhnout, je-li výše uvedené pro Vaši vládu přijatelné, aby tento dopis a Vaše potvrzení představovaly společně dohodu mezi Evropskou unií a Švýcarskou konfederací.

               Přijměte prosím, vážený pane, ujištění o mé nejhlubší úctě.

               Za Evropskou unii

                  B. Dopis Švýcarska

               Vážený pane,

               mám tu čest potvrdit přijetí Vašeho dopisu tohoto znění:

               1. Unie a Švýcarsko jako strany této dohody potvrzují, že obě strany používají pro účely systému všeobecných preferencí (dále jen systém „GSP“) podobná pravidla původu, jejichž obecné zásady jsou následující:

               a)definice pojmu „původní produkty“ založená na týchž kriteriích;

               b)ustanovení o regionální kumulaci původu;

               c)ustanovení o uplatňování kumulace na materiály, které ve smyslu jejich pravidel původu v rámci systému GSP pocházejí z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka;

               d)ustanovení o všeobecné toleranci pro nepůvodní materiály;

               e)ustanovení o nezměnitelnosti produktů ze zvýhodněné země;

               f)ustanovení o vydávání nebo vystavování náhradních dokladů o původu zboží;

               g)požadavek na správní spolupráci s příslušnými orgány ve zvýhodněných zemích v záležitostech dokladů o původu zboží.

               2. Unie a Švédsko uznávají, že materiály pocházející ve smyslu jejich příslušných pravidel původu v rámci systému GSP z Unie, Švýcarska, Norska nebo Turecka získávají původ země, zvýhodněné v rámci systému GSP kterékoli ze stran, pokud byly v dané zvýhodněné zemi opracovány nebo zpracovány nad rámec operací považovaných za nedostatečné pro to, aby byl produktu udělen status původního produktu. Tento pododstavec se vztahuje na materiály pocházející z Norska a Turecka, s výhradou splnění podmínek stanovených v odstavcích 15 (Norsko) a 16 (Turecko).

               Celní orgány členských států Unie a Švýcarska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc, zvláště pro účely následného ověření dokladů o původu zboží v případě materiálů uvedených v předchozím pododstavci. Použijí se ustanovení o správní spolupráci obsažená v protokolu č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací ze dne 22. července 1972.

               Ustanovení tohoto odstavce se nepoužijí na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatého Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950 (dále jen „harmonizovaný systém“).

               3. Unie a Švýcarsko se zavazují, že budou přijímat náhradní doklady o původu zboží ve formě náhradních osvědčení o původu zboží na tiskopise A (dále jen „náhradní osvědčení“) vydané celními orgány druhé strany a náhradní deklarace o původu vystavené přeposílateli zboží druhé strany, kteří byli za tímto účelem registrováni.

               Každá strana může posoudit způsobilost pro preferenční zacházení s produkty, pro které jsou vydány náhradní doklady o původu zboží, v souladu s vlastními právními předpisy.

               4. Každá strana zajistí, aby byly před vydáním nebo vystavením náhradního dokladu o původu zboží dodrženy tyto podmínky:

               a)náhradní doklady o původu zboží mohou být vydány nebo vystaveny pouze v případě, že původní doklady o původu zboží byly vydány nebo vystaveny v souladu s platnými právními předpisy Unie nebo Švýcarska;

               b)pouze pokud zboží nebylo propuštěno do volného oběhu v jedné straně, může být pro účely zaslání všech nebo některých produktů, pro které byl vydán původní doklad o původu zboží, uvedenou stranou druhé straně doklad o původu zboží nebo náhradní doklad o původu zboží nahrazen jedním nebo více náhradními doklady o původu zboží;

               c)produkty zůstanou pod celním dohledem v přeposílající straně a nebudou pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny ani podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu („zásada nezměnitelnosti“);

               h)v případě, že produkty získaly status původu na základě odchylky od pravidel původu poskytnuté jednou stranou, náhradní doklady o původu zboží se nevydají ani nevystaví, pokud jsou tyto produkty přeposílány druhé straně;

               i)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud získají produkty, které mají být přeposlány na území druhé strany, status původu prostřednictvím regionální kumulace;

               j)celní orgány mohou vydat nebo přeposílatelé vystavit náhradní doklady o původu zboží, pokud není produktům, které mají být přeposlány na území druhé strany, přeposílající stranou uděleno preferenční zacházení.

               5. Pro účely odst. 4 písm. c) platí toto:

               Pokud se zdá, že existují odůvodněné pochybnosti, pokud jde o dodržení zásady nezměnitelnosti, mohou celní orgány strany, která je zemí konečného určení, požádat deklaranta, aby poskytl důkaz o dodržení této zásady, který je možno poskytnout libovolným způsobem.

               Na žádost přeposílatele potvrdí celní orgány přeposílající strany, že produkty zůstaly po dobu jejich pobytu na území této strany pod celním dohledem a že celní orgány během jejich uskladnění na území této strany nevydaly žádné povolení, aby byly pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu.

               Je-li náhradním dokladem náhradní osvědčení, nevyžadují celní orgány strany, která je zemí konečného určení, osvědčení, že nedošlo k manipulaci, pro dobu, kdy se produkty nacházely u druhé strany.

               6. Každá strana zajistí, aby:

               a)
                     v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi zvýhodněné v rámci systému GSP Unie nebo Švýcarska, celní orgány členských států Unie a Švýcarska si vzájemně poskytnou veškerou vhodnou správní pomoc pro účely následného ověření těchto náhradních dokladů o původu zboží. Na žádost strany, která je zemí konečného určení, zahájí celní orgány přeposílající strany postup následného ověření příslušných původních dokladů o původu zboží a provedou následné kroky;

               b)
                     v případě, že náhradní doklady o původu zboží odpovídají původním dokladům o původu zboží vydaným nebo vystaveným v zemi, která je zvýhodněná výhradně v rámci systému GSP strany konečného určení, zahájí tato strana postup následného ověření původních dokladů o původu zboží ve spolupráci se zvýhodněnou zemí. Původní doklady o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradních dokladům o původu zboží, nebo případně kopie původních dokladů o původu zboží, které odpovídají ověřovaným náhradním dokladům o původu zboží, poskytnou celní orgány přeposílající strany celním orgánům strany, která je zemí konečného určení, aby jim umožnily zahájit postup následného ověření.

               7. Každá strana zajistí, aby:

               a)v pravém horním poli každého náhradního osvědčení byl uveden název země zprostředkující přeposlání, v níž se osvědčení vydává;

               b)pole 4 obsahovalo slova „replacement certificate“ nebo „certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A a jeho pořadové číslo;

               c)v poli 1 bylo uvedeno jméno přeposílatele;

               d)v poli 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce;

               e)všechny údaje o přeposlaných produktech uvedené v původním osvědčení byly přeneseny do polí 3 až 9;

               f)v poli 10 mohou být uvedeny odkazy na fakturu přeposílatele;

               g)celní orgán, který náhradní osvědčení vydal, to potvrdil v poli 11. Odpovědnost tohoto orgánu je omezena na vydání náhradního osvědčení. Údaje obsažené v poli 12 o zemi původu a zemi konečného určení musí být převzaty z původního osvědčení o původu zboží na tiskopise A. Přeposílatel podepíše osvědčení o původu zboží v poli 12. Přeposílatel, který podepsal pole 12 v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů uvedených v původním osvědčení o původu zboží na formuláři A;

               h)celní orgán, který byl požádán, aby vydal náhradní osvědčení, poznamená v původním osvědčení o původu zboží na tiskopise A hmotnost, počet a povahu zasílaných produktů a vyznačí v něm pořadová čísla všech příslušných náhradních osvědčení. Žádost o náhradní osvědčení a původní osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovává po dobu nejméně tří let;

               i)náhradní osvědčení o původu zboží musí být v angličtině nebo ve francouzštině.

               8. Každá strana zajistí, aby:

               a)přeposílatel zaznamenal do náhradní deklarace o původu:

               1)veškeré údaje týkající se přeposílaných produktů převzaté z původního dokladu o původu zboží;

               2)datum vystavení původního dokladu o původu zboží;

               3)údaje o původním dokladu o původu zboží, případně včetně informací o kumulaci uplatněné na zboží, na které se vztahuje deklarace o původu;

               4)jméno, adresu a své číslo jakožto registrovaného vývozce;

               5)jméno a adresu příjemce v Unii nebo ve Švýcarsku;

               6)místo a datum vystavení deklarace o původu nebo vydání osvědčení o původu zboží;

               b)každá náhradní deklarace o původu se označí slovy „Replacement statement“ nebo „Attestation de remplacement“;

               c)náhradní deklarace o původu vystaví přeposílatelé registrovaní v elektronickém systému autocertifikace/samopotvrzování původu zboží vývozci, tzv. systému registrovaných vývozců (REX), bez ohledu na hodnotu původních produktů obsažených v původní zásilce;

               d)v případě, že je doklad o původu zboží nahrazen, zaznamená přeposílatel do původního dokladu o původu zboží:

               1)datum vystavení náhradní deklarace (náhradních deklarací) o původu a množství zboží, na které se náhradní deklarace o původu vztahuje (vztahují);

               2)jméno a adresu přeposílatele;

               3)jméno a adresu příjemce nebo příjemců v Unii nebo ve Švýcarsku;

               e)původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo „Remplacé“;

               f)náhradní deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vystavení;

               g)náhradní deklarace o původu musí být v angličtině nebo ve francouzštině.

               9. Původní doklady o původu zboží a kopie náhradních dokladů o původu zboží uchovává přeposílatel po dobu nejméně tří let od konce kalendářního roku, ve kterém byly náhradní doklady o původu zboží vydány nebo vystaveny.

               10. Strany souhlasí s tím, že se podělí o náklady systému REX v souladu se způsoby spolupráce, jež budou stanoveny příslušnými orgány stran.

               11. Veškeré neshody mezi stranami vyplývající z výkladu nebo provádění této dohody se řeší výhradně na základě dvoustranného jednání mezi stranami. Pokud neshody mohou ovlivnit zájmy Norska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány.

               12. Strany mohou tuto dohodu kdykoli změnit na základě vzájemné písemné dohody. Obě strany zahájí konzultace ohledně možných změn této dohody na žádost jedné ze stran. Pokud změny mohou ovlivnit zájmy Norska a/nebo Turecka, jsou tyto země konzultovány. Takové změny vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si obě smluvní strany vzájemně oznámí splnění svých příslušných interních požadavků.

               13. V případě vážných pochybností o řádném fungování této dohody může kterákoli z obou stran pozastavit její provádění za předpokladu, že to písemně oznámí druhé straně tři měsíce předem.

               14. Tuto dohodu může kterákoli ze stran vypovědět za předpokladu, že to druhé straně písemně oznámí tři měsíce předem.

               15. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Norska, pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Norskem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.

               16. První pododstavec odstavce 2 se použije na materiály pocházející z Turecka
                  3
               , pouze pokud strany uzavřou podobnou dohodu s Tureckem a vzájemně si oznámí splnění této podmínky.

               17. Jakmile vstoupí dohoda mezi Švýcarskem a Tureckem podle odst. 2 prvního pododstavce této dohody v platnost, a s výhradou vzájemnosti Turecka, může každá strana stanovit, že náhradní doklady o původu zboží pro produkty obsahující materiály pocházející z Turecka, které byly zpracovány v rámci dvoustranné kumulace ve zvýhodněných zemích v rámci systému GSP, mohou být vydány nebo vystaveny v zemích, které jsou stranami dohody.

               18. Tato dohoda vstoupí v platnost v den určený vzájemnou dohodou, jakmile si Unie a Švýcarsko vzájemně oznámí ukončení svých interních postupů přijetí. Od daného dne nahradí tato dohoda dohodu ve formě výměny dopisů podepsanou dne 14. prosince 2000
                  4
               .

               Mohu Vám potvrdit souhlas své vlády s obsahem Vašeho dopisu.

                     (1)
                  Unie tuto podmínku splnila zveřejněním oznámení Komise podle článku 85 nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádějí ustanovení celního kodexu Společenství, o rozšíření systému dvoustranné kumulace stanoveného uvedeným článkem na Turecko; Úř. věst. C 134, 15.4.2016, s. 1.

                     (2)
                  Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24.

                     (3)
                  Unie tuto podmínku splnila zveřejněním oznámení Komise podle článku 85 nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádějí ustanovení celního kodexu Společenství, o rozšíření systému dvoustranné kumulace stanoveného uvedeným článkem na Turecko; Úř. věst. C 134, 15.4.2016, s. 1.

                     (4)
                  Úř. věst. L 38, 8.2.2001, s. 24.


Důležité právní upozornění

|

52008PC0380

Návrh Rozhodnutí Evropského Parlamentu a Rady kterým se mění rozhodnutí Rady 2001/470/ES o zřízení Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci  /* KOM/2008/0380 konečném znení - COD 2008/0122 */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 23.6.2008KOM(2008) 380 v konečném znění2008/0122 (COD)NávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYkterým se mění rozhodnutí Rady 2001/470/ES o zřízení Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci(předložený Komisí)1. ODŮVODNĚNÍ A CÍLE NÁVRHU1.1 ÚvodDne 28. května 2001 přijala Rada rozhodnutí č. 2001/470/ES o vytvoření Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci mezi členskými státy, s výjimkou Dánska, (dále jen „rozhodnutí“)[1] použitelné od 1. prosince 2002.Vytvoření Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci (dále jen „síť“) vychází z myšlenky, že postupné zavádění prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje zlepšení, zjednodušení a urychlení soudní spolupráce mezi členskými státy. Síť měla prostřednictvím postupného zavádění informačního systému určeného veřejnosti zároveň usnadnit přístup občanů ke spravedlnosti v rámci sporů s přeshraničním účinkem.Na začátku roku 2008 měla síť 437 členů, které lze rozdělit do čtyř kategorií, a sice 102 kontaktních míst, 140 ústředních orgánů (čl. 2 odst. 1 písm. b), 12 styčných soudců nebo státních zástupců a 181 dalších soudních orgánů činných v oblasti soudní spolupráce.Komise zajišťuje organizaci, předsednictví a sekretariát schůzí. Podle tohoto rozhodnutí se mají schůze kontaktních míst konat alespoň jedenkrát za půl roku. Za období od 11. února 2003 do 31. ledna 2008 se konalo devatenáct schůzí kontaktních míst, což znamená průměrně čtyři schůze ročně. Všichni členové sítě se každoročně setkávají od roku 2002.1.2 Obecné souvislosti návrhu a konzultaceČlánek 19 rozhodnutí stanoví, že Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování tohoto rozhodnutí, kterou může doplnit návrhy na změnu tohoto rozhodnutí. Tato zpráva má posoudit otázku přístupu právnických profesí ke kontaktním místům sítě, jejich možného zapojení do činnosti sítě a dále otázku možnosti přímého přístupu veřejnosti ke kontaktním místům sítě.Tento návrh vychází z rozsáhlých konzultací jednotlivých dotčených subjektů, zejména v rámci sítě. V rámci příprav výše uvedené zprávy zadala Komise vypracování studie o fungování sítě (dále jen „studie“), která byla vypracována v období od prosince 2004 do května 2005[2].Na základě této studie a konzultací, které probíhaly uvnitř sítě od roku 2004, předložila Komise dne 16. května 2006 zprávu o uplatňování rozhodnutí[3]. V této zprávě vypracované v souladu s článkem 19 rozhodnutí došla Komise k závěru, že síť celkově zlepšila soudní spolupráci mezi členskými státy.Tato zpráva však zjistila nedostatky ve fungování sítě. Podle Komise síť zdaleka nerozvinula svůj celkový potenciál a je důležité, aby měla k dispozici všechny prostředky potřebné k plnění svých úkolů. Komise výslovně zdůrazňuje význam sítě jako zásadního nástroje k realizaci skutečného evropského prostoru práva.Rada během zasedání ve dnech 19. a 20. dubna 2007 ve složení pro spravedlnost a vnitřní záležitosti přijala jako reakci na zprávu Komise závěry týkající se Evropské soudní sítě[4].1.3 Obecný cíl návrhuObecným cílem návrhu je posílit úlohu sítě týkající se jejích úkolů v oblasti soudní spolupráce s členskými státy a zejména účinné a praktické uplatňování právních aktů Společenství nebo platných úmluv mezi členskými státy ze stran soudců a ostatních příslušníků právnických profesí. Cílem návrhu je rovněž upevnit úlohu sítě v oblasti účinného přístupu občanů ke spravedlnosti v rámci přeshraničních soudních sporů.Tyto cíle vyplývají z Haagského programu nazvaného „Posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii“, který byl přijat Evropskou radou ve dnech 4. a 5. listopadu 2004[5], (dále jen „Haagský program“) a který stanoví, že je třeba vynaložit další úsilí, aby byl v budoucnu usnadněn přístup ke spravedlnosti a posílena soudní spolupráce v občanských věcech. Návrh na přezkum rozhodnutí, kterým se zřizuje síť, je součástí akčního plánu Rady a Komise, kterým se provádí Haagský program, ze dne 2. června 2005[6].Je třeba zdůraznit, že od vstupu rozhodnutí o vytvoření sítě v platnost bylo v oblasti občanských věcí přijato několik právních aktů Společenství, které jsou již použitelné nebo budou použitelné v blízké době[7]. Účinné a účelné provádění všech těchto nástrojů předpokládá posílení úlohy sítě, aby bylo zejména možné čelit předpokládanému nárůstu žádostí o informace a o spolupráci, které z toho vyplynou.Za účelem účinného provedení právních aktů Společenství a mezinárodních právních aktů týkajících se rozhodného práva musí síť postupně rozvinout své činnosti spočívající v pomoci soudům a ostatním subjektům ohledně používání zahraničního práva.Cílem tohoto návrhu je tedy síť vybavit nově upraveným právním rámcem, účinnější organizací a posílenými prostředky, aby se mohla v budoucnu prosadit v rámci evropského prostoru spravedlnosti jako základní spojovací článek v oblasti spolupráce mezi všemi činiteli civilního soudnictví.2. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU2.1 Právní základPrávním základem tohoto návrhu je čl. 61 písm. c) Smlouvy. Na základě tohoto článku se pravomoci k přijetí opatření uvedených v článku 65 a přijatých podle čl. 67 odst. 5 druhé odrážky podle postupu spolurozhodování upraveného článkem 251 Smlouvy v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech delegují na Společenství.V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné. (Zároveň se toto rozhodnutí nepoužije ani na Spojené království a Irsko, pokud v souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, tyto země nevyjádří své přání tak učinit.)2.2 Zásada subsidiarityJelikož cílů tohoto rozhodnutí, totiž posílení soudní spolupráce mezi členskými státy, jakož i účinného přístupu k soudům pro osoby, které vedou přeshraniční soudní spory, nemůže být koordinovaně a uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto, z důvodů jejich rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. Volba závazného právního aktu Společenství v podobě rozhodnutí je odůvodněna potřebou, aby byla za účelem dosažení cílů členských států ustanovení tohoto rozhodnutí používána jednotně všemi členskými státy.2.3 Zásada proporcionalityHlavní cílem navrhovaného rozhodnutí je koordinované a jednotné posílení soudní spolupráce mezi členskými státy, zejména cestou již existujících síťových struktur. Rozhodnutím nejsou dotčeny mechanismy spolupráce, které již v členských státech existují, jako jsou mechanismy uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. b) až d), a je založeno na zlepšení spolupráce mezi jednotlivými články sítě. Zapojení právnických profesí do sítě bude probíhat na základě jmenování v členských státech a přispěje k navýšení prostředků k činnosti, které má síť k dispozici.V souladu se zásadou proporcionality stanovenou článkem 5 Smlouvy tento návrh rozhodnutí tedy nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení stanovených cílů.3. ROZPOČTOVÉ A FINANČNÍ DŮSLEDKYNávrh se značnou měrou opírá o úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a o finanční prostředky uvolňované na zlepšení soudní spolupráce podle rozhodnutí č. 1149/2007/ES ze dne 25. září 2007, kterým se na období 2007– 2013 zavádí zvláštní program „Civilní soudnictví“ jakožto součást obecného programu „Základní práva a spravedlnost“. Jedním ze zvláštních cílů programu „Civilní soudnictví“ je usnadnit fungování sítě. Proto se rozpočtové důsledky správy a provozu sítě zohlednily ve víceletém finančním rámci určeném na program „Civilní soudnictví“ ve výši 109,3 miliónu EUR. Pracovní program na rok 2007, který se týká programu „Civilní soudnictví“, stanovil na správu a provoz sítě částku 3,25 miliónu EUR. Pracovní program na rok 2008, který se právě dokončuje, stanoví na správu a provoz sítě částku 3,15 miliónu EUR. Jelikož se jedná o dotace na činnosti, jsou prioritou pracovního programu projekty, jejichž cílem je zlepšení znalostí sítě ze strany soudců a ostatních příslušníků právnických profesí, jakož i zlepšení správného fungování vnitrostátních kontaktních míst sítě a spolupráce mezi nimi a právnickými profesemi. Z orientačního rozpočtu na činnosti v roce 2007 ve výši 3,5 miliónu EUR mohl být 1 milión EUR věnován na spolufinancování vnitrostátních projektů s cílem zlepšit fungování soudní sítě.4. PODROBNÉ VYSVĚTLENÍ NÁVRHU4.1 Přístup příslušníků právnických profesí k pracím sítě– Ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. e)Předmětem tohoto ustanovení je otevřít síť právnickým profesím přímo zapojeným do soudní spolupráce v občanských věcech.Možnému zapojení právnických profesí do činnosti sítě předcházely z iniciativy Komise rozsáhlé konzultace jak členů sítě, tak i dotčených profesí. Vzhledem k výsledku těchto konzultací doporučila Komise ve své zprávě z května 2006, aby se síť postupně otevřela všem právnickým profesím podílejícím se na fungování soudnictví. I když se vedení civilního řízení před soudy členských států nachází z velké části v rukou stran, jsou rozhodujícími činiteli soudní spolupráce v občanských věcech jednotlivé právnické profese. Tato účast může být přínosem pro právní praxi uvnitř Evropské unie a umožnit, aby bylo dosaženo cílů stanovených v souvislosti se sítí.Některé členské státy již za členy sítě určily vnitrostátní komory soudních vykonavatelů nebo národní rady pro notáře[8].Pro účely tohoto návrhu se právnickými profesemi rozumějí pouze ty profese, které se přímo účastní praktického uplatňování právních aktů Společenství a mezinárodních právních aktů v oblasti občanských věcí během soudních nebo mimosoudních řízení, jako jsou například advokáti, právní poradci, sollicitors nebo barristers , notáři a soudní vykonavatelé.Vzhledem k soukromé povaze vztahu mezi právníky a jejich klienty, který nesmí narušit fungování sítě a naopak tento vztah nesmí být narušen jejich účastí v síti, nestanoví návrh přímý a individuální přístup k síti pro příslušníky právnických profesí. V souladu s článkem 2 rozhodnutí se součástí sítě jako její členové stanou pouze profesní komory zastupující jednotlivé právnické profese. Během konzultací ve prospěch otevření sítě organizacím zastupujícím tyto profese bylo dosaženo jednoznačné shody.– V čl. 2 odst. 3 se stanoví, že pokud v členském státě existuje více komor zastupujících jednu právnickou profesi, přísluší tomuto státu zorganizovat příslušné zastoupení dotčené profese v síti.– Byl změněn čl. 5 odst. 1 druhý pododstavec týkající se úkolů kontaktních míst v tom smyslu, že jsou kontaktní místa zároveň k dispozici orgánům uvedeným v čl. 2 odst. 1 písm. e) (orgány zastupující právnické profese) za stejným účelem jako u ostatních orgánů a podle pravidel, které si stanoví členský stát.4.2 Konsolidace právního rámce týkajícího se kontaktních místVztahy mezi kontaktními místy sítě a ústředními orgány uvedenými v článku 6 jsou jednou z otázek, které byly součástí hodnocení sítě. Tento aspekt přezkumu se skládá z několika zásadních otázek směřujících k lepšímu fungování sítě.– Mění se čl. 2 odst. 2 rozhodnutí s cílem zajistit, aby členský stát v případě, že určí více kontaktních míst, určil jedno kontaktní místo jako hlavní. Toto hlavní kontaktní místo má za cíl věnovat se plně síti s vyloučením jakéhokoliv jiného úkolu, zejména úkolu, který v síti vykonávají orgány uvedené v odst. 1 písm. b), c), d) (a nově e)).Je stanoveno, že tomuto hlavnímu kontaktnímu místu může být nápomocen soudce, pokud samo místo není zastáváno soudcem, jak je tomu v případě několika členských států, které si zachovávají svobodu určit do funkce kontaktního místa jakoukoliv jinou osobu. Tento návrh má za cíl usnadnit tok informací směrem k soudům, omezit stále přetrvávající výhrady soudců vůči síti a poskytnout kontaktním místům více legitimity ve vztahu k soudcům a státním zástupcům.4.3 Úkoly sítě v oblasti používání práva jiného členského státuÚkoly sítě jsou doplněny v tom smyslu, aby síť v budoucnu hrála významnou úlohu v informování soudů o obsahu zahraničních právních předpisů. Mění se čl. 3 odst. 2 písm. b) s cílem zajistit, aby se v případě, kdy je použitelný zákon jiného členského státu, mohly soudy nebo ostatní dotčené orgány obrátit na síť za účelem získání informací o jeho obsahu.Ustanovení čl. 5 odst. 2 písm. a) je doplněno o druhý odstavec, který stanoví, že kontaktní místa mají povinnost poskytovat soudům svých členských států informace za účelem snadnějšího používání práva jiného členského státu. Za tímto účelem se dožádané kontaktní místo obrátí na všechny složky sítě ve svém členském státě. Pro zachování nezávislosti dožadujících orgánů nezavazují informace obsažené v odpovědi ani jednotlivé zúčastněné orgány sítě ani soud, který podal žádost.4.4 Vztahy mezi kontaktními místy a ústředními orgányZa účelem větší účinnosti čl. 6 odst. 2 rozhodnutí stanoví nový pododstavec minimální roční počet schůzí mezi kontaktními místy sítě a ústředními orgány v každém členském státě. Je tedy důležité rozvinout výměny názorů a pravidelné kontakty mezi těmito dvěma kategoriemi členů sítě uvnitř členských států.4.5 Posílení činností kontaktních místUstanovení čl. 5 odst. 2 o úkolech kontaktních míst je doplněno o písmeno f) s cílem zajistit, aby kontaktní místa podávala každé dva roky zprávu o svých činnostech.– Článek 8, původně omezený na komunikační prostředky používané kontaktními místy, se mění za účelem rychlejšího zpracování žádostí o soudní spolupráci uvnitř sítě. Dle číselných údajů sdělených některými kontaktními místy[9] trvalo v roce 2007 zpracování žádosti průměrně sedm pracovních dnů. Mezi kontaktními místy jsou však rozdíly a při zpracování některých žádostí lhůty byly uváděny delší lhůty. Nicméně význam sítě ve vztahu k dříve existujícím strukturám spolupráce, zejména ústředním orgánům či diplomatickému postupu, se odůvodňuje přidanou hodnotou, kterou je síť schopna přinést, pokud jde o rychlost a plynulý oběh žádostí.Komise povede zabezpečený elektronický rejstřík týkající se výměn v oblasti soudní spolupráce mezi kontaktními místy, který bude vytvořený z jejich příspěvků. Komise tak bude moci síti pravidelně poskytovat statistiky o žádostech o soudní spolupráci. To pomůže zlepšit evidenci žádostí v rámci rejstříku, shromažďování spolehlivých a úplných údajů o žádostech a s nimi souvisejících tématech zpracovaných sítí a stanovit přesnou povahu problémů a dotčených nástrojů.Článek 9 je změněn, aby umožnil členským státům vyslat na schůze kontaktních míst šest zástupců místo čtyř. Členské státy tedy budou moci během tematických schůzí stanovených v čl. 10 odst. 1 písm. b) a c) začlenit do svých delegací více soudců a znalců.4.6 Posílení přístupu občanů ke spravedlnostiUstanovení čl. 3 odst. 1 písm. b) zahrnuje účinný přístup občanů ke spravedlnosti mezi úkoly a činnosti sítě. Bod odůvodnění 9 sice obsahoval jako cíl rozhodnutí „účinný přístup k soudům pro osoby, které vedou přeshraniční soudní spory“ , podle bodu odůvodnění 14 a článku 3 se však toto úsilí omezovalo na zavedení informačního systému evropského rozsahu určeného veřejnosti.Haagský program zdůraznil zlepšení přístupu občanů ke spravedlnosti a od roku 2002 bylo v tomto smyslu přijato několik právních aktů Společenství[10]. Tento návrh umožní síti účinněji zavést tyto nové nástroje.V čl. 5 odst. 2 se vkládá písmeno ca), které upřesňuje, že kontaktní místa budou veřejnost přímo informovat o významných nástrojích Společenství, mezinárodních právních nástrojích a o vnitrostátním právu členských států, přičemž budou klást důraz na přístup ke spravedlnosti v občanských věcech. Za realizaci tohoto úkolu budou nyní přímo odpovědná kontaktní místa v členských státech, a sice na úrovni co nejblíže občanům.Mění se znění hlavy III rozhodnutí tak, aby odráželo novou prioritu sítě v oblasti informování veřejnosti.Ukázalo se, že přímému přístupu občanů ke kontaktním místům, jak je uvedeno v článku 19 rozhodnutí, brání některé překážky, zejména pokud jde o dostupné zdroje. Komise tedy v článku 13a navrhuje, aby se kontaktní místa v členských státech s využitím nejvhodnějších technologických prostředků postupně otevírala veřejnosti. Tento návrh umožní síti účinně zavést tyto nové nástroje týkající se veřejnosti.Mění se čl. 17 odst. 4 písm. b) týkající se úlohy Komise v informačním systému sítě určeném veřejnosti. Komise zajistí překlad informací o významných aspektech práva a řízení Společenství, včetně judikatury Společenství, vložených do informačního systému v souladu s článkem 14, jakož i všech obecných stránek systému, do úředních jazyků Společenství. Kromě toho přeloží Komise z důvodu efektivnosti nákladů do těchto jazyků dle dostupných zdrojů informační listy uvedené v článku 15. Zkušenosti získané od roku 2003 odhalily, že na trhu nejsou dostatečné zdroje pro překlad těchto listů do všech jazyků v rozumných lhůtách. Tuto otázku je nutno vzít do úvahy v kontextu rozvoje iniciativy eJustice , v jejímž rámci se stanoví opatření pro usnadnění překladů informací určených veřejnosti.4.7 Vztahy s ostatními sítěmi a některými mezinárodními organizacemiDoplňuje se článek 12a s cílem navázat vztahy v oblasti výměny a spolupráce mezi sítí a ostatními evropskými sítěmi, čímž by se usnadnila spolupráce mezi soudními systémy nebo přístup ke spravedlnosti.Ve výše uvedené zprávě Komise došla k názoru, že je nutné rozvinout stávající součinnost mezi soudní sítí a sítí evropských spotřebitelských center (ECC-Net) tak, aby například umožnila spotřebiteli, jehož spor nemohl být vyřešen v rámci sítě ECC-Net, využít konkrétní pomoci soudní sítě, pokud jde o přístup ke spravedlnosti. Tento návrh je velmi potřebný, neboť od 1. ledna 2009 bude použitelné nařízení 861/2007, kterým se zavádí evropské řízení o drobných nárocích.Pododstavec 3 tohoto článku stanoví, že síť může navázat výměny s ostatními sítěmi pro soudní spolupráci vytvořenými třetími státy, jakož i s mezinárodními organizacemi rozvíjejícími soudní spolupráci. Jednalo by se například o Latinskoamerickou síť pro mezinárodní soudní spolupráci (IberRed)[11], které se účastní Španělsko a Portugalsko, nebo i další regionální soudní sítě. Mezi mezinárodní organizace uvedené v tomto článku patří Haagská konference o mezinárodním právu soukromém, k níž Společenství přistoupilo v dubnu 2007.4.8 Postavení Spojeného království, Irska a DánskaSpojené království a Irsko se nepodílejí na spolupráci ve věcech, na něž se vztahuje hlava IV Smlouvy, pokud neoznámí své přání účastnit se podle článku 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, který tvoří přílohu Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství.V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, který tvoří přílohu Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a není proto pro něj závazné ani použitelné. Nicméně byl vytvořen nový článek 11a s cílem zavést praxi, podle níž by se Dánsko mohlo účastnit schůzí sítě jako pozorovatel, ačkoliv by se neúčastnilo provádění rozhodnutí. Od 1. července 2007 je v platnosti dohoda[12] mezi Společenstvím a Dánskem, kterou se na tento členský stát rozšiřují ustanovení dvou nařízení Společenství v oblasti civilního soudnictví a která ještě více zdůrazňuje potřebu úzkého zapojení Dánska do prací sítě.4.9 Síť a mezinárodní spolupráceNový čl. 11a odst. 2 umožní ve spojitosti s praxí zavedenou od roku 2002[13] vyzvat přistupující státy, aby se jako pozorovatelé účastnili schůzí sítě, a to od podpisu aktu o přistoupení. Toto opatření jim umožní účelně se připravit na své plné začlenění do sítě. Návrh tuto možnost rozšiřuje na kandidátské země.4.10 HodnoceníNový článek 19 stanoví, že Komise bude každé tři roky Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru předkládat zprávu o činnostech sítě.2008/0122 (COD)NávrhROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYkterým se mění rozhodnutí Rady 2001/470/ES o zřízení Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věciEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl. 67 odst. 5 druhá odrážka této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[14],s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[15],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy,vzhledem k těmto důvodům:(1) Vytvoření Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci mezi členskými státy na základě rozhodnutí Rady 2001/470/ES[16] vychází z myšlenky, že zavádění prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje zlepšit, zjednodušit a urychlit soudní spolupráci mezi členskými státy, jakož i účinný přístup k soudům pro osoby, které vedou přeshraniční soudní spory. Toto rozhodnutí vstoupilo v platnost 1. prosince 2002.(2) Haagský program „Posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii“ přijatý Evropskou radou ve dnech 4. a 5. listopadu 2004[17] stanoví, že v budoucnu bude vyvinuto další úsilí s cílem usnadnit přístup občanů ke spravedlnosti a posílit soudní spolupráci v občanských věcech. Zdůrazňuje zejména účinné provádění právních aktů přijatých Evropským parlamentem a Radou v občanských věcech, jakož i podporu spolupráce mezi příslušníky právnických profesí s cílem stanovit nejlepší postupy.(3) V souladu s článkem 19 rozhodnutí 2001/470/ES předložila Komise dne 16. května 2006 zprávu o fungování této sítě[18]. Tato zpráva došla k závěru, že ačkoliv síť obecně dosáhla cílů stanovených v roce 2001, ještě zdaleka však nerozvinula svůj celkový potenciál.(4) S cílem zajistit provedení cílů Haagského programu týkajících se posílení soudní spolupráce a přístupu občanů ke spravedlnosti a čelit předpokládanému nárůstu úkolů sítě v budoucích letech je potřebné, aby síť disponovala nově upraveným právním rámcem, který jí poskytne více prostředků k činnosti.(5) Na prvním místě je nevyhnutelné, aby fungování sítě v členských státech bylo lépe strukturováno kolem vnitrostátního kontaktního místa a aby se posílila jeho úloha jak uvnitř sítě, tak vůči soudcům, právníkům a občanské společnosti.(6) Pro dosažení tohoto cíle je nutné, aby v každém členském státě hlavní kontaktní místo zcela zaměřilo svoji činnost na úkoly sítě a plně vykonávalo náplň stanovenou rozhodnutím 2001/470/ES.(7) V případě, ze jsou právním aktem Společenství nebo mezinárodní úmluvou určeny právní předpisy jiného členského státu, kontaktní místa sítě musí v budoucnu zastávat důležitou úlohu v oblasti informování soudních a mimosoudních orgánů v členských státech o obsahu zahraničních právních předpisů.(8) Zpracování žádosti o spolupráci kontaktními místy musí v souladu s obecnými cíli rozhodnutí probíhat ve zrychlených podmínkách.(9) Za účelem dosažení cílů rozhodnutí 2001/470/ES v oblasti zlepšení soudní spolupráce v Evropské unii a přístupu občanů ke spravedlnosti se musí právnické profese, které přímo přispívají k uplatňování nástrojů Společenství a mezinárodních právních nástrojů týkajících se civilního soudnictví, stát prostřednictvím svých vnitrostátních organizací právoplatnými členy sítě.(10) Za účelem většího rozvinutí úkolů sítě v oblasti přístupu ke spravedlnosti je kromě jiného nutné, aby se kontaktní místa v členských státech stala postupně přístupná veřejnosti prostřednictvím moderních komunikačních prostředků.(11) Za účelem zlepšení vzájemné důvěry mezi soudci v Evropské unii a součinnosti mezi evropskými sítěmi je nutné, aby síť mohla udržovat soustavné vztahy s ostatními evropskými sítěmi, které sdílejí stejné cíle, zejména se sítěmi soudních institucí a soudců.(12) S cílem přispět k podpoře mezinárodní soudní spolupráce musí síť rozvíjet kontakty s ostatním sítěmi soudní spolupráce ve světě, jakož i s mezinárodními organizacemi, které mezinárodní soudní spolupráci podporují.(13) Za účelem pravidelného sledování pokroku dosaženého při realizaci cílů tohoto rozhodnutí je třeba, aby Komise předkládala zprávy o činnostech sítě určené Evropskému parlamentu a Radě.(14) Rozhodnutí Rady 2001/470/ES je tedy třeba odpovídajícím způsobem pozměnit.(15) Jelikož cílů tohoto rozhodnutí, totiž posílení soudní spolupráce mezi členskými státy a účinného přístupu k soudům pro osoby, které vedou přeshraniční soudní spory, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku Smlouvy toto rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné.(16) [V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání tohoto rozhodnutí.](17) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a není proto pro něj závazné ani použitelné.PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Rozhodnutí Rady 2001/470/ES se mění takto:1) Článek 2 se mění takto:a) Odstavec 1 se mění takto:i) v písmenu c) se slova „spolupráci v občanských a obchodních věcech“ nahrazují slovy „soudní spolupráci v občanských a obchodních věcech“ ii) doplňuje nové písmeno e), které zní:„e) profesní komory zastupující na vnitrostátní úrovni v členských státech advokáty, notáře, soudní vykonavatele a ostatní příslušníky právnických profesí, kteří se přímo podílejí na uplatňování právních aktů Společenství a mezinárodních právních aktů týkajících se soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech.“b) Odstavec 2 se mění takto:i) Druhý pododstavec se nahrazuje tímto:„Pokud členský stát určí více kontaktních míst, určí mezi nimi jedno hlavní kontaktní místo a zajistí mezi nimi vhodný způsob spolupráce. Osoba určená jako jediné kontaktní místo nebo jako hlavní kontaktní místo členského státu vykonává pouze úkoly kontaktního místa stanovené tímto rozhodnutím s vyloučením jakýchkoliv jiných úkolů, zejména úkolů uvedených v odst. 1 písm. b), c), d) a e) rozhodnutí.“ii) Doplňuje se nový pododstavec, který zní:„Pokud kontaktní místo určené podle odstavce 2 není soudce, určí příslušný členský stát soudce, který bude kontaktnímu místu nápomocen při jeho stycích s místními soudními orgány. Tento soudce je plnoprávným členem sítě.“c) Odstavec 3 se nahrazuje tímto:„3. Členské státy označí orgány uvedené v odst. 1 písm. b), c) a e). Pokud v členském státě existuje pro účely odst. 1 písm. e) více profesních komor zastupujících na národní úrovni jednu právnickou profesi, přísluší členskému státu zajistit vhodné zastoupení dotčené profese v síti.“d) V odst. 5 prvním pododstavci se slova „v odstavci 1“ nahrazují slovy „v odstavci 1 a 2“.2) Článek 3 se mění takto:a) V odstavci 1 se písmeno b) se nahrazuje tímto:„b) usnadňovat účinný přístup veřejnosti ke spravedlnosti, zejména prostřednictvím informování o fungování právních aktů Společenství a mezinárodních právních aktů o soudní spolupráci v občanských a obchodních věcech.“b) V odst. 2 písm. b) se doplňují nová slova, která znějí:„zejména v případech, kdy je použitelné právo jiného členského státu, mohou se dotčené soudy či orgány za účelem získání informací o jeho obsahu obrátit na síť.“3) Článek 5 se mění takto:a) V odstavci 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:„Za stejným účelem jsou kontaktní místa rovněž k dispozici místním soudním orgánům příslušného členského státu a orgánům uvedeným v čl. 2 odst. 1 písm. e) podle pravidel, která si členský stát stanoví.“b) Odstavec 2 se mění takto:i) písm. a) se nahrazuje tímto:„a) poskytují jiným kontaktním místům, orgánům uvedeným v čl. 2 odst. 1 písm. b), c),d) a e) a místním soudním orgánům svého členského státu veškeré informace, které jsou v souladu s článkem 3 nezbytné pro řádnou soudní spolupráci mezi členskými státy, aby jim byla nápomocna při přípravě účinných žádostí o soudní spolupráci a navazování co nejvhodnějších přímých kontaktů; zejména poskytují veškeré informace s cílem usnadnit uplatňování práva jiného členského státu, které je podle právního aktu Společenství či mezinárodního právního aktu použitelné v daném soudním sporu či situaci. Za tímto účelem se může kontaktní místo, kterému je taková žádost předložena, obrátit na ostatní orgány svého členského státu uvedené v článku 2, aby bylo žádosti vyhověno. Informace obsažené v odpovědi nejsou pro kontaktní místo, ani pro tyto orgány, ani pro orgán, který podal žádost, závazné..“ii) Vkládá se nové písmeno ca) , které zní:„ca) informují veřejnost o soudní spolupráci v občanských a obchodních věcech v rámci Evropské unie, o souvisejících právních aktech Společenství a mezinárodních právních aktech a o vnitrostátních právních předpisech členských států, zejména s ohledem na přístup k soudním systémům.“iii) Doplňuje se nové písmeno f), které zní:„f) připravují každé dva roky zprávu o svých činnostech a předkládají ji během schůze členů sítě.“4) V čl. 6 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:„Za tímto účelem se v každém členském státě nejméně jednou za rok a podle pravidel, která stanoví členský stát, schází kontaktní místo nebo místa sítě a tyto příslušné orgány.“5) Článek 8 se nahrazuje tímto:„Článek 8Zrychlené vyřizování žádostí o soudní spolupráci1. Kontaktní místa odpovídají na všechny jim podané žádosti neprodleně a nejpozději do deseti dnů od jejich obdržení. Pokud kontaktní místo nemůže vyřídit žádost do deseti dnů od jejího obdržení, informuje o této skutečnosti stručně žadatele, přičemž uvede lhůtu, kterou na odpověď dle svých úvah potřebuje.2. Aby kontaktní místa mohla odpovídat na žádosti uvedené v odstavci 1 co nejúčinněji a nejrychleji, využívají nejvhodnější technologické prostředky, které jsou jim dány k dispozici členskými státy.3. Komise spravuje zabezpečený elektronický rejstřík s omezeným přístupem obsahující žádosti o soudní spolupráci a odpovědi uvedené v čl. 5 odst. 2 písm. a), b), c), ca) a v čl.13a. Kontaktní místa zajistí, aby Komisi byly dodány informace nutné k vytvoření a fungování informačního systému.“4. Nejméně jednou za půl roku poskytne Komise kontaktním místům informace o statistikách žádostí o soudní spolupráci a odpovědích uvedených v odstavci 3.“6) V čl. 9 odst. 2 se slovo „čtyři“ nahrazuje slovem „šest“.7) Vkládá se nový článek 11a, který zní:„Článek 11aÚčast pozorovatelů na schůzích sítě„1. Aniž by byla dotčena ustanovení čl. 1 odst. 2, může se Dánsko nechat zastoupit na schůzích uvedených v článcích 9 a 11.2. Přistupující a kandidátské země mohou být přizvány k účasti na těchto schůzích jako pozorovatelé. Třetí země, které jsou stranami Úmluvy o soudní příslušnosti, uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech podepsané v Luganu dne 30. října 2007, se mohou rovněž účastnit některých schůzí sítě jako pozorovatelé.3. Každý stát v postavení pozorovatele se může nechat zastupovat na těchto schůzích jedním nebo několik zástupci, v žádném případě však nesmí překročit počet tří zástupců za stát.“8) Vkládá se nový článek 12a, který zní:„Článek 12aVztahy s ostatními sítěmi a mezinárodními organizacemi1. Síť udržuje vztahy s ostatními evropskými sítěmi, které sdílejí stejné cíle, zejména s Evropskou soudní sítí pro trestní věci a Evropskou sítí pro vzdělávání soudců.2. Síť udržuje vztahy se sítí evropských spotřebitelských center (ECC-Net). S cílem poskytnout jí veškeré informace k usnadnění přístupu spotřebitelů ke spravedlnosti jsou kontaktní místa Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci zejména k dispozici kontaktním místům sítě ECC.Net .3. Za účelem plnění úkolů uvedených v článku 3 týkajících se mezinárodních dokumentů o soudní spolupráci v občanských a obchodních věcech udržuje síť kontakty a výměny zkušeností s ostatními sítěmi soudní spolupráce zřízenými mezi třetími zeměmi a s mezinárodními organizacemi, které podporují mezinárodní soudní spolupráci.4. Komise je pověřena prováděním ustanovení tohoto článku v úzké spolupráci s předsednictvím Rady a členskými státy."9) Nadpis hlavy III rozhodnutí se nahrazuje tímto:„Hlava IIIInformace dostupné v rámci sítě a informování veřejnosti“10) V čl. 13 odst. 1 se doplňuje nové písmeno c), které zní:„c) informace uvedené v článku 8.“11) Vkládá se nový článek 13a, který zní:„Článek 13aInformování veřejnosti kontaktními místyKontaktní místa sítě se stávají postupně přístupná veřejnosti prostřednictvím využití nejvhodnějších technologických prostředků za účelem informování o obsahu a používání právních aktů Společenství a mezinárodních dokumentů o soudní spolupráci v občanských a obchodních věcech a za účelem případného nasměrování veřejnosti na orgány pověřené jejich praktickým uplatňováním, zejména na orgány uvedené v článku 6.“12) V čl. 17 odst. 4 se písmeno b) nahrazuje tímto:„b) v rámci dostupných zdrojů zajistí překlad informací o významných hlediscích právních předpisů a postupů Společenství včetně judikatury Společenství, jakož i obecných stránek informačního systému a informačních listů uvedených v článku 15 do všech ostatních úředních jazyků orgánů Společenství a umisťuje je na internetové stránky sítě.“13) Článek 19 se nahrazuje tímto:„Článek 19HodnoceníNejpozději […] [ tři roky od data použitelnosti tohoto rozhodnutí ] a poté každé tři roky předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o činnostech sítě. V případě potřeby zprávu doplní návrhy na změnu tohoto rozhodnutí.“14) Článek 20 se nahrazuje tímto:„Článek 20KomunikaceNejpozději […] [ šest měsíců před datem použitelnosti tohoto rozhodnutí ] sdělí členské státy Komisi informace uvedené v čl. 2 odst. 5.“Článek 2Vstup v platnostToto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem […]Toto rozhodnutí se použije ode dne […], s výjimkou článků 2 a 20, které se použijí ode dne oznámení rozhodnutí členským státům, jimž je určeno.Toto rozhodnutí je určeno členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.V Bruselu dne […].Za Evropský parlament Za Radupředseda / předsedkyně předseda / předsedkyně [1] Úř. věst. L 174, 27.6.2001, s. 25.[2] http://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm[3] KOM (2006) 203 v konečném znění, SEK (2006) 579.[4] Dok. 7152/07 JUSTCIV 48.[5] Úř. věst. C 53, 3. 3. 2005, s. 1.[6] Úř. věst. C 198, 12. 8. 2005, s. 1.[7] Směrnice o právní pomoci použitelná od 30. listopadu 2004, nařízení „Brusel IIa“ použitelné od 1. března 2005, směrnice o odškodňování obětí trestných činů použitelná od 1. ledna 2006, nařízení, kterým se zavádí evropský exekuční titul, použitelné od 21. října 2005, nařízení, kterým se zavádí postup pro evropský platební rozkaz, použitelné od 12. prosince 2008, nařízení, kterým se zavádí evropské řízení o drobných nárocích, použitelné od 1. ledna 2009, nařízení Řím II o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy použitelné od 11. ledna 2009, nařízení, kterým se mění nařízení o doručování písemností, od 13. listopadu 2008, jakož i směrnice o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech ze dne 21. května 2008 a nařízení Řím I o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (v procesu přijetí).[8] V Belgii se pro účely nařízení č. 1348/2004 jedná o Národní komoru soudních vykonavatelů a ve Francii o Vrchní radu pro notáře pro Haagskou úmluvu z roku 1980 o mezinárodním přístupu k soudům a o Úmluvu ICCS o výměně informací týkajících se získání státního občanství.[9] Údaje sdělené pouze 6 kontaktními místy sítě.[10] Jedná se zejména o směrnice o právní pomoci a odškodňování obětí trestných činů a nařízení, kterým se zavádí evropský platební rozkaz, a nařízení o drobných nárocích, jejichž ustanovení za účelem svého správného používání výslovně odkazují na úlohu sítě (článek 28 a článek 24).[11] Síť IberRed, vytvořená v říjnu 2004, je strukturou vybudovanou z kontaktních míst z 23 latinskoamerických zemí, jejímž cílem je zlepšit právnickou pomoc v občanských a trestních věcech a posílit vazby spolupráce mezi těmito zeměmi.[12] Dohoda mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím rozšiřující na Dánsko působnost nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech a Dohoda mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím rozšiřujícím na Dánsko působnost nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních, Úř. věst. 2006, L 120, s. 22 a 23.[13] Přistupujícími zeměmi se rozumějí země, u kterých byla ukončena jednání a byla podepsána smlouva o přistoupení (např. Rumunsko a Bulharsko v roce 2006). Kandidátskými zeměmi se rozumějí země, se kterými byla zahájena a probíhají jednání (Turecko, Chorvatsko, Bývalá jugoslávská republika Makedonie). Deset členských států, které přistoupily dne 1. května 2004, bylo přizváno na schůze sítě jako pozorovatelé od prosince 2002. Bulharsko a Rumunsko se schůzí sítě účastnily jako pozorovatelé od dubna 2005.[14] Úř. věst […], […], s. […].[15] Úř. věst […], […], s. […].[16] Úř. věst. L 174, 27.6. 2001, s. 25.[17] Úř. věst. C 53, 3.3.2005, s. 1[18] Zpráva Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru o uplatňování rozhodnutí Rady č. 2001/470/ES o vytvoření Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci ze dne 16. května 2006, KOM (2006) 203 v konečném znění.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 6.10.2015
            COM(2015) 483 final
            2015/0234(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na Konferenci ministrů Světové obchodní organizace, pokud jde o prodloužení moratoria na cla z elektronických přenosů a moratoria na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

               Cílem tohoto návrhu je umožnit Evropské unii, aby se připojila ve Světové obchodní organizaci (WTO) ke konsensu o přijetí ze strany Konference ministrů WTO dvou rozhodnutí týkajících se 1) moratoria na cla z elektronických přenosů („moratorium na elektronický obchod“) a 2) uplatňování čl. XXIII odst. 1 písm. b) a c) dohody GATT 1994 „o stížnostech v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích“ na řešení sporů v rámci Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen „Dohoda TRIPS“).

               Unie vždy podporovala prodloužení „moratoria na elektronický obchod“, protože elektronický obchod je službou, a proto by neměl podléhat clu. Kromě toho uvedené moratorium přináší významné hospodářské výhody společnostem v Unii.

               Dohoda TRIPS stanovila moratorium na dobu pěti let od jejího vstupu v platnost v roce 1995 ohledně uplatňování čl. XXIII odst. 1 písm. b) a c) o stížnostech v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích na konzultace a řešení sporů v rámci Dohody TRIPS (čl. 64 odst. 2 Dohody TRIPS). Během tohoto období nebylo dosaženo konsensu podle čl. 64 odst. 3 Dohody TRIPS, pokud jde o oblast působnosti a podmínky pro stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích.

               Po uplynutí původní pětileté lhůty Konference ministrů WTO průběžně prodlužovala uvedené pozastavení rozhodnutím o konsensu podle čl. 64 odst. 3 Dohody TRIPS a činila tak až do svého dalšího zasedání. Zatím poslední prodloužení ze dne 11. prosince 2013 potrvá až do Konference ministrů v roce 2015. Rozhodnutí Konference ministrů WTO vyzývala Radu pro Dohodu TRIPS, aby pokračovala ve svém zkoumání oblasti působnosti a podmínek pro stížnosti typů uvedených v čl. XXIII odst. 1 písm. b) a c) dohody GATT 1994 a aby vypracovala do příštího zasedání svá doporučení. V rozhodnutích se uvádělo, že bylo dohodnuto, že do té doby nebudou členové žádné takové stížnosti podle Dohody TRIPS vznášet.

               Dosud nebylo ohledně oblasti působnosti a podmínek dosaženo konsensu.

               Předkládaný návrh stanoví, že Rada zmocňuje Komisi, aby zaujala jménem Evropské unie postoj ve WTO s cílem připojit se ke konsensu, pokud jde o prodloužení „moratoria na elektronický obchod“ na dobu neurčitou (nebo na všech konferencích ministrů, kde bude moratorium na elektronický obchod předloženo k přijetí), a o prodloužení moratoria na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích podle dohody TRIPS do doby, než Konference ministrů WTO přijme rozhodnutí o oblasti působnosti a podmínkách stížností v situaci, kdy nedochází k porušení.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky a s dalšími politikami Unie

                  Iniciativa je plně v souladu se stávajícími předpisy. Podobná rozhodnutí již byla připravena pro předchozí Konference ministrů WTO, včetně nejnověji 9. Konference ministrů WTO v roce 2013.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               V čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) se stanoví, že má-li orgán zřízený mezinárodní dohodou přijmout rozhodnutí s právními účinky, Rada na návrh Komise nebo vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku přijme rozhodnutí stanovující postoj, který má být zaujat jménem Unie. Prodloužení uvedených moratorií spadá pod toto ustanovení, protože rozhodnutí se přijímá v orgánu zřízeném mezinárodní dohodou (Konference ministrů WTO) dotýkající se práv a povinností Unie.

               Plánované moratorium na elektronický obchod se týká záležitostí spadajících do oblasti působnosti společné obchodní politiky (článek 207 SFEU), a zejména povinností podle Všeobecné dohody o obchodu službami. Podobně i navrhované moratorium na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích se týká záležitostí spadajících do oblasti působnosti společné obchodní politiky, a zejména povinností podle Dohody TRIPS.

               3.OBLAST PŮSOBNOSTI NÁVRHU

               V souladu s čl. 218 odst. 10 SFEU bude Evropský parlament okamžitě a plně informován.

               2015/0234 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na Konferenci ministrů Světové obchodní organizace, pokud jde o prodloužení moratoria na cla z elektronických přenosů a moratoria na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Na zasedání Konference ministrů Světové obchodní organizace (dále jen „WTO“) v roce 1998 bylo ve formě prohlášení přijato moratorium na cla z elektronických přenosů (dále jen „moratorium na elektronický obchod“), v jehož důsledku budou členové WTO nadále pokračovat ve stávající praxi, která spočívá v neukládání cel z elektronických přenosů. V současné době má toto moratorium podobu rozhodnutí Konference ministrů WTO, které bylo od roku 1998 každé dva roky obnovováno.

               (2)Moratorium na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích bylo průběžně prodlužováno na zasedáních Konference ministrů WTO po uplynutí pětileté lhůty pro přijetí rozhodnutí o oblasti působnosti a podmínkách těchto stížností podle čl. 64 odst. 3 Dohody TRIPS.

               (3)Tato moratoria byla naposledy prodloužena na Konferenci ministrů WTO v prosinci 2013, a to do roku 2015. Měla by být Konferencí ministrů WTO vždy znovu prodloužena nebo by měla být stanovena jejich trvalá platnost, pokud dojde během současných nebo budoucích diskusí v tomto smyslu ke konsensu.

               (4)Je v zájmu Unie podpořit prodloužení moratoria na elektronický obchod na dobu neurčitou a prodloužení moratoria na stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích až do okamžiku, kdy Konference ministrů schválí doporučení Rady pro TRIPS, pokud jde o oblast působnosti a podmínky stížností v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích, podle čl. 64 odst. 3 Dohody TRIPS,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má Unie zaujmout na zasedání Konference ministrů Světové obchodní organizace, je podpořit prodloužení moratoria na cla z elektronických přenosů („moratorium na elektronický obchod“) a moratoria na stížnosti typů uvedených v čl. XXIII odst. 1 písm. b) a c) dohody GATT 1994 (dále jen „stížnosti v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích“), dokud Konference ministrů nerozhodne o oblasti působnosti a podmínkách stížností v situaci, kdy nedochází k porušení, a v jiných situacích.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda