				|

		52013PC0627

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví opatření týkající se jednotného evropského trhu elektronických komunikací a vytvoření propojeného kontinentu a kterým se mění směrnice 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení (ES) č. 1211/2009 a (EU) č. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ
ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI
NÁVRHU
1.1 Cíle návrhu
Evropa
musí získat nové zdroje růstu, aby obnovila konkurenceschopnost,
podpořila inovace a vytvořila nová pracovní místa. Celosvětové
hospodářství směruje k internetové ekonomice, a proto by informační
a komunikační technologie měly být plně uznány jakožto zdroj
inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění.
Evropa si nemůže dovolit odmítat výhody propojených technologií, které v
posledních letech vedly k více než 50% nárůstu produktivity ve všech
odvětvích. Tyto technologie pomáhají vytvořit za dvě ztracená
pracovní místa pět nových, jsou hnacím motorem nových inovativních služeb
a ty, budou-li moci růst, rychle dosáhnou celosvětového
měřítka. Jestliže odstraníme překážky růstu, které souvisejí
s přetrvávající fragmentací trhu, bude to klíčový prvek k tomu, aby
Evropa z této krize vyšla posílena. Tuto skutečnost vzala plně na
vědomí i Evropská rada na svém jarním zasedání v roce 2013. Rada ve
svých závěrech uvedla, že Komise by měla do října 2013 podat
zprávu o zbývajících překážkách, které je třeba řešit, aby
bylo zajištěno dotvoření plně funkčního jednotného
digitálního trhu, včetně konkrétních opatření vedoucích ke
zřízení jednotného trhu v oblasti informačních a komunikačních
technologií v co nejkratší době.
Obecným
cílem návrhu je posun směrem k jednotnému trhu elektronických komunikací,
kde:
–
občané i podniky budou mít přístup k službám elektronických
komunikací bez ohledu na to, kde v Unii se tyto služby poskytují, a
aniž by bylo přeshraniční fungování těchto služeb omezováno nebo
vznikaly neodůvodněné dodatečné náklady,
–
společnosti zajišťující sítě a poskytující služby
elektronických komunikací tak budou moci činit a budou moci působit
kdekoliv v EU, kde mají provozovnu nebo kde se nacházejí jejich zákazníci.
Tento ambiciózní cíl je významný sám o
sobě, zejména s ohledem na více než desetiletí unijních legislativních
zásahů směřujících k liberalizaci a integraci těchto
trhů. K dosažení těchto cílů je zapotřebí přijmout
rychlá a rozhodná opatření, která vyplývají z tohoto návrhu a jsou
nezbytná i z toho důvodu, že nějakou dobu potrvá, než některá z
těchto opatření po svém schválení začnou vyvolávat
očekávané účinky. Jednotný trh elektronických komunikací by
podpořil hospodářskou soutěž, investice a inovace, pokud jde o
sítě a služby, tím, že posílí integraci trhu a přeshraniční
investice do sítí a do poskytování služeb. Navrhovaná specifická opatření
by měla vést k vyšší úrovni hospodářské soutěže založené na
kvalitě infrastruktury, jakož i ceně, k rozsáhlejším inovacím a
diferenciacím, včetně obchodních vzorců, a ke snazšímu plánování
obchodních a technických prvků rozhodnutí o investici, která se týkají
vstupu na trh s bezdrátovými nebo pevnými službami a expanze na něm. Tato opatření proto posílí ostatní
opatření přijatá za účelem podpory ambiciózních cílů v
oblasti širokopásmového připojení, které vyplývají z Digitální agendy pro
Evropu, a zároveň napomohou zřídit skutečný jednotný digitální
trh, na němž se obsah, aplikace a další digitální služby mohou volně
pohybovat. Posílená úroveň hospodářské soutěže založené na
infrastruktuře a integrace v rámci Unie by také měly vést ke
snižování překážek, a tudíž i potřeby regulace trhů
elektronických komunikací ex ante. Z odvětví elektronických
komunikací se postupem času stane naprosto běžné hospodářské
odvětví, na které se vztahují horizontální předpisy a pravidla
hospodářské soutěže.
Rostoucí dostupnost
digitálních infrastruktur a služeb by vedla k větší volbě
spotřebitelů a k nárůstu kvality služeb, bude se
podílet na vytváření územní i sociální soudržnosti a zároveň
usnadní mobilitu v rámci EU. Pokud jde o digitální ekonomiku obecně, lepší
fungování odvětví elektronických komunikací v rámci Unie by na druhou
stranu mělo vést k větší volbě i kvalitě obchodních
vstupů, které umožňují dosažení růstu produktivity souvisejícího
s využíváním informačních a komunikačních technologií a zároveň
vyplývajícího z modernizovaných veřejných služeb. Konečným cílem je
podpořit evropskou konkurenceschopnost ve světě, jehož fungování
i růst stále více závisí na digitální ekonomice.
Mezi problémy, které zbývá
vyřešit v rámci integrace jednotného trhu, patří: za prvé, musí být odstraněny zbytečné překážky
v režimu udělování oprávnění a v pravidlech platných pro poskytování
služeb tak, aby oprávnění získané v jednom členském státě
platilo ve všech členských státech a aby operátoři mohli poskytovat
služby na základě jednotného a neměnného plnění
regulačních povinností. Za druhé, je třeba zajistit větší
harmonizaci přístupu k základním vstupům – tím, že mobilní
operátoři budou mít zaručeny předvídatelné podmínky
přidělování a koordinované časové rámce přístupu k
bezdrátovému širokopásmovému spektru v celé EU; tím, že se v
Evropě harmonizují způsoby pro přístup do pevných sítí, aby
poskytovatelé mohli své služby snadněji poskytovat v rámci celého
jednotného trhu. Za třetí, je nutné zaručit stejně vysokou
úroveň ochrany spotřebitele v celé Unii a v tomto směru i
jednotné obchodní podmínky, včetně opatření k postupnému
zrušení příplatků za roamingové mobilní služby
a zabezpečenému přístupu k otevřenému internetu. Jedná
se o zjevné problémy a tento návrh na ně přináší zjevná řešení.
Tyto problémy jsou z hlediska obchodního i investičního rozhodovacího
procesu v tomto odvětví zásadní a musí být, pokud jde o blaho
spotřebitelů, řešeny všechny najednou a nyní tak, aby se
jednotný trh plně využil. Vedle těchto problémů se vyskytují i
širší problémy týkající se budování jednotného digitálního trhu, jako jsou
např. pravidla použitelná na obsah on-line.
Aby mohli Evropané
těžit z nových inovativních vysoce kvalitních služeb, musí být
investice do infrastruktury příští generace rychlejší. Pro fungování dynamického a konkurenčního trhu je
klíčové adekvátní právní prostředí. Pro ty, kdo jsou připraveni
investovat, musí nabízet přiměřenou rovnováhu mezi rizikem
a ziskem. Může ukončit
roztříštěnost panující v poskytování služeb, takže z jejich
výhod budou moci plně čerpat všechna průmyslová odvětví
i uživatelé v celé EU. Na podporu těchto cílů Komise
přijímá společně s tímto návrhem i doporučení k
důslednému uplatňování povinnosti nediskriminace a k metodikám
výpočtu nákladů s cílem podpořit hospodářskou soutěž a
zlepšit podmínky pro investice do širokopásmové infrastruktury[1]. Toto doporučení
podpoří hospodářskou soutěž a zvýší investice
do vysokorychlostních sítí dlouhodobou stabilizací cen za přístup ke
kovové síti, zajištěním rovného přístupu k sítím zavedených
operátorů pro žadatele usilující o přístup, čímž se zajistí
rovné podmínky, a nastavením podmínek, za nichž už nebude garantována
regulace cen přístupových sítí nové generace. Investoři do
těchto sítí by tak měli větší svobodu objevovat vhodné strategie
stanovování cen, aby si zabezpečili výnos i v prostředí
konkurenčních infrastruktur, jako jsou regulované kovové sítě, v
některých oblastech optické kabely a stále častěji mobilní
sítě čtvrté generace.
Tento návrh je také
zapotřebí zvážit v souvislosti s jinými iniciativami, které v této oblasti
v současnosti probíhají. Návrh vychází z hlavních směrnic z roku
2002, které upravují poskytování elektronických komunikací a které byly
pozměněny v roce 2009, a posouvá je kupředu tím, že zavádí
přímo použitelné právní předpisy, které budou fungovat ve spojení s ustanoveními
směrnic ohledně takových prvků, jako je oprávnění,
přidělení spektra a přístup k sítím. Schválený návrh vychází z
návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o opatřeních ke
snížení nákladů na zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací[2], který předložila
Komise a který využíval stejný přístup, tj. v rámci jediného nástroje
řešil řadu regulatorních cenových prvků v různých fázích
investičního procesu do sítí, což dohromady umožňuje snížení celkových
nákladů na zavádění širokopásmového připojení až o 30 %.
Tento návrh se rovněž přijímá s vědomím, že doporučení
Komise o relevantních trzích[3]
má být v roce 2014 přezkoumáno a přípravné práce na tomto
přezkumu již značně pokročily. Rychlé přijetí a
provádění tohoto návrhu by mohlo umožnit snížení počtu nebo rozsahu
trhů, na které se vztahuje regulace ex ante, jakožto součást
výhledové analýzy vývoje hospodářské soutěže na jednotném trhu.
1.2 Obecné souvislosti
Na jednotném evropském
trhu dnes vzniká mnoho nových on-line digitálních služeb a aplikací.
Příležitosti k růstu a inovacím jsou dnes často digitální v
prakticky všech odvětvích hospodářství, která zahrnují automobilový
průmysl (propojené automobily), energetiku (inteligentní energetické
sítě) i veřejnou správu (elektronickou veřejnou správu) a obecné
služby (elektronické zdravotnictví). K provozování téměř všech
druhů podnikatelské činnosti, od malých začínajících
podniků po velké společnosti, je nutný přístup k těm
nejmodernějším službám a infrastruktuře. Celý tento ekosystém je
závislý na konektivitě poskytované sítěmi elektronických
komunikací.
Dnešní
Evropa je rozdělena na 28 jednotlivých vnitrostátních komunikačních
trhů s omezeným počtem hráčů. V důsledku toho
nemá žádný operátor účast na trzích ve více než polovině
členských států, účast většiny z nich je mnohem menší, a
trh s 510 miliony zákazníků tak obsluhuje více než 200 operátorů. Pravidla
EU týkající se například udělování oprávnění, podmínek regulace,
přidělování rádiového spektra a ochrany spotřebitele jsou
uplatňována různými způsoby. Tato nejednotnost vytváří pro
operátory, kteří chtějí poskytovat přeshraniční služby,
překážky ve vstupu na trh, zvyšuje jejich náklady a brání tak jejich
expanzi. To je v silném rozporu s USA nebo Čínou, kde existují jednotné
trhy s 330 a 1 400 miliony zákazníků, které jsou obsluhovány
čtyřmi až pěti velkými operátory, a platí zde jednotné právní
předpisy, jediný systém udělování licencí a jediná politika týkající
se spektra.
Úspory z rozsahu
a nové příležitosti k růstu mohou zvýšit návratnost investic
do vysokorychlostních sítí a mohou být zároveň hnacím motorem
hospodářské soutěže a mohou posílit celosvětovou
konkurenceschopnost. Operátoři v EU však nemohou těchto výhod
dostatečně využívat. V jiných částech světa se digitální
ekonomice věnuje značné úsilí a proudí do ní velké investice,
které přinášejí zisky jak investorům,
tak spotřebitelům, v Evropě však tato modernizace
postupuje příliš pomalu.
Vzhledem k
roztříštěným vnitrostátním trhům spotřebitele současně
omezuje menší výběr a služby, jež jsou méně inovativní a méně
kvalitní, přičemž nadále platí vysoké ceny za volání do
zahraničí či roaming v rámci EU. To znamená, že nejsou
schopni využívat potenciálně dostupných digitálních služeb naplno.
V důsledku
toho Evropa přichází o významný potenciální zdroj růstu.
Ve světě, kde jsou informační a komunikační
technologie všudypřítomné, podlamuje roztříštěný trh
elektronických komunikací efektivitu a produktivitu celé ekonomiky.
Nevyužitý potenciál jednotného evropského trhu elektronických komunikací se
odhaduje až na 0,9 % HDP neboli 110 miliard EUR ročně[4]. Jen přínosy
jednotného trhu korporátních komunikačních služeb jsou vyčísleny na
téměř 90 miliard EUR ročně[5].
Kvalitní trh s
telekomunikacemi podporuje širší digitální ekonomiku, jejíž dynamika se odráží
v udržitelném růstu zaměstnanosti. K dokreslení rozsahu a robustnosti
této širší ekonomiky je třeba uvést, že v EU pracují více než 4 miliony
odborníků v oblasti IKT a řada z nich navzdory recesi zaznamenává
růst. V širším ekonomickém kontextu by zvýšení investic do ICT,
zlepšení počítačové gramotnosti pracovníků a úprava
podmínek internetového hospodářství mohlo nastartovat růst HDP
o dalších 5 % do roku 2020[6]
a vytvořit 3,8 milionu pracovních míst[7].

Překážky v oblasti elektronických komunikací brání
čerpání výhod, které nabízejí celoevropské služby: lepší kvality, úspor
z rozsahu, větších investic, větší efektivity
a silnější vyjednávací pozice. To negativně ovlivňuje širší
digitální ekosystém včetně evropských výrobců zařízení a
poskytovatelů obsahu i aplikací, začínajících podniků i
vlád. Dopadá také na odvětví ekonomiky, jako
jsou bankovnictví, automobilový průmysl, logistika, maloobchod,
zdravotnictví, energetika nebo doprava, které se při zvyšování své
konkurenceschopnosti spoléhají na konektivitu, například prostřednictvím
cloud computingu, propojených objektů a poskytování integrovaných
služeb.
1.3 Politické
souvislosti
Jedna
ze stěžejních iniciativ strategie Evropa 2020 – Digitální agenda pro
Evropu – tuto zásadní úlohu ICT a síťové konektivity již naznačila.
Přináší řadu iniciativ na podporu investic, posílení hospodářské
soutěže a snížení nákladů na zavádění
vysokorychlostních sítí, aby měli všichni Evropané přístup
k rychlému širokopásmovému připojení. Komise rovněž spustila
projekt Velké koalice pro digitální pracovní místa věnovaný potenciálu
tohoto odvětví z hlediska zaměstnanosti.
Dále
Komise realizuje iniciativy, které mají zajistit „jednotný digitální trh“
a prosazovat on-line obsah, včetně elektronického obchodování
a elektronické veřejné správy (e-governmentu), navrhla reformu
nařízení EU o ochraně údajů s cílem chránit soukromí
občanů při současném usnadňování inovací
a podnikání v rámci jednotného trhu a také strategii na podporu
kybernetické bezpečnosti a obranu kritických infrastruktur
a sítí EU, včetně návrhu směrnice o bezpečnosti sítí a
informací[8],
který významným způsobem podporuje důvěru občanů a
spotřebitelů v on-line prostředí.
Posun
směrem k jednotnému trhu s elektronickými komunikacemi by podpořil
ekosystém jednotného digitálního trhu. Součástí takového trhu by byla
nejen moderní infrastruktura, ale také inovativní a bezpečné
digitální služby.
Evropská
rada si je této skutečnosti vědoma, a proto na svém jarním zasedání v
roce 2013 zdůraznila význam jednotného digitálního trhu pro růst
a vyzvala Komisi, aby co nejdříve (včas pro říjnové
zasedání Evropské rady) předložila konkrétní opatření
k vytvoření jednotného trhu v oblasti ICT. Tento návrh,
společně s doporučením Komise k důslednému
uplatňování povinnosti nediskriminace a k metodikám výpočtu
nákladů s cílem podpořit hospodářskou soutěž a zlepšit
podmínky pro investice do širokopásmové infrastruktury, tvoří soubor
vyvážených opatření zaměřených posun směrem k jednotnému
trhu v oblasti telekomunikací a podporu investic.
2.           VÝSLEDKY
KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
2.1 Stanoviska
zúčastněných stran
Vzhledem k tomu, že
Evropská rada stanovila v závěrech ze svého jarního zasedání nutnost
předložit konkrétní návrhy ještě před jejím říjnovým
zasedáním, byly veřejné konzultace vedeny s ohledem na tento napjatý
harmonogram. Kromě zvláštních formálních a dalších konzultací se Komise
aktivně zapojila do práce celé řady organizací
zúčastněných stran s cílem posoudit obecný stav trhu
elektronických komunikací a způsoby vytvoření jednotného trhu.
Oslovila zúčastněné subjekty zastupující všechna průmyslová
odvětví, spotřebitelské organizace, občanské
společnosti, vnitrostátní regulační orgány a vlády
členských států, které jí předložily své podněty.
Komise kromě toho
zorganizovala několik konzultačních akcí, jichž se zúčastnily
strany zastupující všechny segmenty průmyslu, spotřebitelů a
občanské společnosti[9].
Konzultace ukázaly, že velká většina zúčastněných stran
s Komisí a její analýzou problému souhlasí a uznává, že je
třeba neprodleně jednat.
Diskuse byly dále vedeny i v Evropském
parlamentu a v rámci Rady ministrů (Rada pro dopravu, telekomunikace a
energetiku). Při jednání v Radě se většina zástupců shodla,
pokud jde o analýzu problému a potřebu přijmout opatření nutná k
posunu směrem k jednotnému trhu s cílem ochránit nebo zlepšit
hospodářskou soutěž a volbu spotřebitelů, řešit
neutralitu sítě a roamingu a zamezit regulatorní arbitráži,
přičemž je zapotřebí zajistit větší jednotnost regulace, a
to i v oblasti správy spektra, a vyhnout se zároveň nadměrné
centralizaci pravomocí. Z diskusí v Evropském parlamentu vyplynula silná
podpora, pokud jde o hlavní dopad návrhu Komise, a tyto diskuse především
zdůraznily nutnost odstranit roaming jakožto součást jednotného trhu
elektronických komunikací a zavést vysokou úroveň ochrany
spotřebitele a jasná pravidla týkající se neutrality sítě.
2.2 Odborné konzultace
V roce 2012 byla
dokončena velká studie nazvaná „Kroky směrem ke skutečnému
vnitřnímu trhu s elektronickými komunikacemi“, rovněž známá jako
„náklady neexistence evropské dimenze v telekomunikacích“[10]. Studie posoudila stav
jednotného trhu elektronických komunikací EU a vypracovala odhad
ekonomického potenciálu jednotného trhu.
Kromě toho použila
Komise i mnoho dalších podkladů, jako jsou každoroční srovnávací
přehled pokroku v oblasti digitální agendy a ekonomické studie
GŘ ECFIN, např. o roztříštěnosti trhu
telekomunikačních služeb v Evropě[11]. Konzultační mechanismus
EU na základě předpisového rámce zdůraznil rovněž
nejednotnost postupů vnitrostátních regulačních orgánů při
regulaci relevantních trhů. Kromě toho Komise v rámci programu
politiky rádiového spektra odhalila značnou nejednotnost, pokud jde o
udělování oprávnění a zpřístupňování pásem rádiového
spektra pro technologicky neutrální způsoby využití v jednotlivých
členských státech, zejména z hlediska daných podmínek a časového
rámce.
2.3 Posouzení
dopadů navrhovaného nařízení
V souladu
se svou politikou zlepšování právní úpravy provedla Komise posouzení
dopadů různých alternativ politických opatření.
Roztříštěnost
předpisů souvisí především s hlavními požadavky, které jsou
specifické pro jednotlivá odvětví, na poskytování elektronických
komunikací podle práva EU (oprávnění, přístup k pevným i bezdrátovým
vstupům, soulad s pravidly na ochranu koncových uživatelů). I když má
každý z těchto prvků velmi odlišné vlastnosti a řešení této
roztříštěnosti budou muset být různá, řešení těchto
prvků je zásadní k tomu, aby se překonaly hlavní překážky
působící na integrované zajišťování sítí elektronických komunikací a
poskytování těchto služeb v Unii. Posouzení možných řešení bylo
především rozděleno na několik částí s odkazem na a)
překážky související s vnitrostátními režimy udělování oprávnění,
které souvisejí s nejednotností regulatorních postupů využívaných
vnitrostátními regulačními orgány, b) nedostatek koordinace při
přidělování spektra a při stanovení podmínek v této oblasti,
jakož i regulatorní nejistotu, pokud jde o dostupnost frekvencí, c) nedostatek
velkoobchodních produktů, které umožňují poskytování služeb, jež
využívají sítě jiných operátorů s jednotnou úrovní interoperability
služeb, v rámci nápravných opatření na trhu nebo recipročních
ujednání, d) roztříštěnost pravidel na ochranu spotřebitele,
která vede k nejednotné úrovni ochrany spotřebitele a k odlišným
obchodním podmínkám, včetně vysoké ceny roamingu a mezinárodního
volání i blokace nebo omezení služeb.
Za
účelem řešení těchto zdrojů roztříštěnosti byly k
další analýze vybrány tři možnosti politiky: První možnost byla založena
na předpisovém rámci pro elektronické komunikace ve stávající
podobě. Druhá možnost zvažovala jediný legislativní nástroj
(nařízení), který by předpisový rámec upravoval pouze v míře
nutné pro účely jednotného trhu elektronických komunikací EU, a to pomocí
lepší koordinace na úrovni EU. Třetí možnost vycházela z druhé
uvedené možnosti, avšak nahrazovala stávající strukturu řízení jediným
evropským regulačním orgánem, tak aby byla regulace plně
koordinovaná.
Všechny možnosti
politiky byly posouzeny z hlediska účinnosti, pokud jde o dosahování
cílů politiky, s důrazem na náklady a přínosy ze
strany poptávky i nabídky včetně dopadu na strukturu
odvětví elektronických komunikací v EU, ekonomiku, zaměstnanost,
spotřebitelský přebytek a životní prostředí.
Zpráva
o posouzení dopadů dospěla k závěru, že nejlepší
dostupnou možností je druhá možnost. Cílem jednotného evropského oprávnění
je především snížení administrativní zátěže kladené na evropské
operátory a toto oprávnění by zajistilo jednotnost v přístupu k
právním předpisům.
Koordinace
využívání rádiového spektra v rámci jednotného trhu zajistí synchronizovanou
dostupnost vstupů spektra a uplatňování jednotných podmínek
souvisejících s využíváním spektra v rámci Evropy, čímž zajistí jeho
účinné využívání. Současně by to podpořilo
předvídatelné investiční prostředí v oblasti vysokorychlostních
sítí, včetně jejich širokého územního pokrytí, což také
představuje dlouhodobý zájem koncových uživatelů.
Dostupnost
standardizovaných velkoobchodních produktů přístupu na úrovni EU,
jakož i případné nápravné opatření značné tržní síly,
umožní operátorům pevných sítí poskytovat svým zákazníkům služby v
oblasti konektivity v rámci Unie a zajistit vysokou kvalitu těchto služeb.
Očekává se, že tato dostupnost bude mít pozitivní dopad na investice,
zejména na investice realizované přes hranice členských států, a
jednotlivým společnostem usnadní vstup na nové trhy tak, aby reagovaly na
poptávku svých zákazníků, přičemž využívají produkty
přístupu s vysokým standardem kvality, čímž se posiluje
hospodářská soutěž a vyžaduje, aby operátoři investicemi do
infrastruktury a služeb zlepšovali své nabídky.
Společná
pravidla o kvalitě služeb zajistí svobodu uživatelů, pokud jde o
přístup k službám a aplikacím, které si zvolili, na základě
jasných smluvních podmínek v rámci Unie, aniž by byl jejich přístup k
internetu neodůvodněně blokován nebo omezován. Tato pravidla
současně zajistí možnost získat specializované služby, pokud jde o
poskytování specifického obsahu, aplikací a služeb s posílenou kvalitou služeb.
Posílená transparentnost a práva vyplývající ze smluv by zaručily ohled na
zájem spotřebitelů, pokud jde o vysokou kvalitu a spolehlivost
služeb, a posílí soutěžní dynamiku trhu.
V
neposlední řadě je cílem opatření týkajících se
neodůvodněných cenových rozdílů mezi domácím voláním a voláním v
rámci EU a opatření usnadňujících poskytování nabídek „roaming jako
doma“ prostřednictvím dohod o roamingu zrušit neodůvodněné
dodatečné náklady na služby elektronických komunikací poskytované
přes hranice.
Z toho vyplývá závěr, že by tato možnost posílila
předvídatelnost a transparentnost práva nejefektivněji a z
časového hlediska nejlépe. K důslednějšímu sbližování by
měly napomoci zejména větší konkurence na trhu, více společných
provozních podmínek (přístup k vstupním údajům, pravidla určená
výlučně pro spotřebitele) i předávání výhod z rozsahu díky
elasticitě spotřebitelských cen nebo konkurenčnímu tlaku.
Větší konkurenční tlak, který přináší pobídky k rozmanité
nabídce, a větší výhody z rozsahu, lepší předvídatelnost v oblasti
právních předpisů a dokonalejší prostředí pro širokou distribuci
inovativních služeb by společně měly postupně zlepšovat
investiční prostředí. I když se očekává, že
tyto návrhy budou mít kladný dopad na tvorbu pracovních míst, jejich
přesné sociální a ekonomické dopady nelze v této fázi přesně
posoudit. Komise bude těmto otázkám věnovat náležitou pozornost
při monitorování a hodnocení právních předpisů.
Oproti
upřednostňované možnosti by na základě možnosti 1 (použití
stávajícího rámce) a možnosti 3 (dokončit změnu regulatorního
řízení celoevropských služeb) bylo zapotřebí navíc tři až
pět let, aby se dosáhlo požadovaného výsledku, přičemž by došlo
ke ztrátě potenciálního růstu HDP až o 3,7 % v období 2015–2020.
Také
k dosažení účinků této možnosti a naplnění všech jejích
konkrétních cílů je potřeba nejméně času, a proto nabízí ze
všech zvažovaných možností největší ekonomické a sociální
přínosy.
Výbor
pro posouzení dopadů vydal stanovisko k návrhu zprávy o posouzení
dopadů dne 6. září 2013.
Zpráva o posouzení
dopadů a její shrnutí je zveřejněna spolu s tímto návrhem.
3.           PRÁVNÍ
STRÁNKA NÁVRHU
3.1 Právní základ
Návrh se zakládá na článku 114 Smlouvy
o fungování Evropské unie, neboť se týká vnitřního trhu elektronických
komunikací a jeho fungování.
3.2 Subsidiarita
Stávající předpisový rámec není pro úplné
naplnění svého cíle, tedy vytvoření jednotného trhu elektronických
komunikací, dostačující. Vnitrostátní předpisy jednotlivých
členských států jsou sice kompatibilní se stávajícím předpisovým
rámcem EU, nicméně rozdíly mezi nimi vytvářejí překážky
provozování a využívání služeb přes hranice a tím omezují
svobodu poskytování elektronických komunikací zaručovanou právem EU,
což má přímý dopad na fungování vnitřního trhu. Členské státy
nemají ani pravomoc ani motivaci stávající právní prostředí měnit.
K odstranění základních příčin
problému jsou nutná opatření na úrovni EU. Za prvé, stávající
roztříštěnost, která je důsledkem různých systémů
oprávnění na úrovni jednotlivých členských států, se nahrazuje
zavedením jednotného evropského oprávnění. Systém jednotného evropského
oprávnění spojený s dohledem nad pozastavením či odnětím
oprávnění ze strany domovského státu by usnadnil registraci evropských
operátorů a koordinaci nejzávažnějších souvisejících
donucovacích opatření. Návrh zaručuje těmto společnostem
větší právní jednotnost a předvídatelnost, neboť dává
Komisi pravomoc požadovat od vnitrostátních regulačních orgánů, aby
stáhly navrhovaná nápravná opatření, která by byla v rozporu
s právem EU. Návrh by zajistil mnohem větší sbližování podmínek
regulace přístupu k pevným a bezdrátovým vstupům
umožňujícím poskytování služeb celoevropského rozsahu. Úplná harmonizace práv
koncových uživatelů zajišťuje, aby občané a poskytovatelé
služeb v celé EU měli podobná práva a povinnosti, zejména
možnost nabízet a využívat služby bez ohledu na hranice států.
Zůstává zachována zásada subsidiarity,
neboť intervence EU se omezí na míru nezbytnou k odstranění
konkrétních omezení vnitřního trhu.
Jednotné evropské oprávnění je
především k dispozici těm operátorům, již hodlají vykonávat svou
činnost v celoevropském měřítku, a regulační povinnosti,
které jsou ze své podstaty vázány na místo, kde se nachází síť
nebo poskytuje služba, budou i nadále záležet na rozhodnutí vnitrostátního
regulačního orgánu příslušného členského státu. Zisky
z přidělování spektra budou i nadále plynout příslušnému
členskému státu, i když podrobnější regulační zásady týkající se
využívání spektra, které doplňují hlavní cíle zakotvené v regulačním
rámci EU, nadále ponechávají členským státům prostor pro volné
uvážení při rozhodování o jednotlivých podrobnostech. Podobně je
tomu u plnění oznamovacích povinností vůči Komisi v oblasti
spektra. Postup tohoto oznámení je založen na kontrole souladu právních
předpisů, aniž by Komise přejímala diskreční pravomoci
daného členského státu, a uplatňují se na něj i další záruky,
jako je např. přezkumný postup v rámci postupu projednávání ve
výborech. Rozšíření působnosti obecného uživatelského oprávnění
na bezdrátové přístupové body malého dosahu se vztahuje pouze
na nenápadné body s malým výkonem přísně vymezené
v prováděcích opatřeních. V pravomoci vnitrostátních
regulačních orgánů členského státu, v němž se daná síť
nachází, v neposlední řadě zůstává zavádění evropských
produktů virtuálního přístupu, které následuje po analýze trhu
vycházející ze stávajícího rámce, a současně harmonizace
produktů virtuálního přístupu využívá stejný mechanismus jako
produkty velkoobchodního fyzického přístupu, což je již upraveno ve
stávajícím rámci.
3.3 Proporcionalita
Opatření na úrovni EU se omezují
pouze na míru nezbytnou k dosažení vytčených cílů. Opatření se
zaměří na odstraňování jednoznačných nedostatků
jednotného trhu s pouze minimálními nezbytnými změnami stávajícího
předpisového rámce, které jsou zapotřebí s ohledem na
vytvoření podmínek pro to, aby se na evropské úrovni rozvíjely nové
přeshraniční trhy elektronických komunikací. Tato činnost by
umožnila splnění dvojího cíle jednotného trhu, a to svobody poskytovat a
svobody využívat služby elektronických komunikací. Zároveň vzhledem k
tomu, že velká část stávajícího regulačního rámce zůstává
stejná, včetně způsobu, jakým vnitrostátní regulační orgány
dohlížejí nad fungováním trhu, tato činnost nenarušuje operace těch
operátorů, kteří se rozhodnou, že si zachovají národní (nebo místní)
rozměr.
Rozvoj nových přeshraničních
trhů by měl navíc probíhat v souladu se zásadou „zlepšování právní
úpravy“, tj. jestliže se prokáže, že trhy jsou v rámci integrovaného evropského
kontextu konkurenceschopné, postupně se sníží regulační zátěž;
to vše v souladu s pravomocemi vnitrostátních regulačních orgánů
v oblasti dohledu a s uplatněním kontroly hospodářské soutěže ex
post. Přínos spočívá v tom, že by vnitrostátní regulační
orgány měly nejlepší pozici, aby zohlednily specifika daného státu
při i) regulaci přístupu k fyzickým infrastrukturám, které jsou
vzhledem k svému charakteru zeměpisně omezeny na celostátní nebo
regionální úroveň, ii) a při řešení otázek
spotřebitelů v národních souvislostech (především v jejich
jazyce).
Navrhovaná opatření nebudou proto
zahrnovat významné změny v řízení ani přesun pravomocí
na úroveň EU prostřednictvím například evropského
regulačního orgánu nebo celoevropského systému udělování licencí k
rádiovému spektru.
Díky navrhovaným řešením budou moci
příslušné zúčastněné strany co nejdříve a co
nejúčinněji využívat synergie velkého jednotného trhu a zmírnit
nedostatky ve svých provozních činnostech a investicích. Návrh
současně těm operátorům, kteří se rozhodnou pro
poskytování služeb v jediném členském státě, zaručuje kontinuitu
stávajících pravidel a zároveň nabízí dokonalejší a jasnější
pravidla týkající se práv konečných uživatelů a předvídatelnější
prostředí pro přístup k vstupům daného spektra a k vysoce
kvalitním produktům přístupu k fixním sítím.
3.4 Základní práva
Návrh byl posouzen z hlediska dopadu
na základní práva, jako je svoboda projevu a informací, svoboda
podnikání, nediskriminace, ochrana spotřebitele a ochrana osobních
údajů. Nařízení zejména zajistí bezpečný přístup
k otevřenému internetu; přináší
vysokou úroveň plně harmonizovaných uživatelských práv, větší
svobodu podnikání v evropském měřítku a časem by
mělo vést ke snížení regulace v tomto odvětví.
3.5 Volba nástroje
Komise navrhuje jako vhodný nástroj
nařízení, které doplňuje stávající předpisový rámec pro
elektronické komunikace, a tedy zaručuje odstranění omezení
jednotného trhu. Zahrnuje konkrétní přímo použitelná práva
a povinnosti poskytovatelů a konečných uživatelů a
také mechanismy koordinace týkající se určitých vstupů
na evropské úrovni s cílem usnadnit přeshraniční
poskytování služeb elektronických komunikací. Nařízení má význam
např. v oblasti, jako jsou otevřený internet a řízení
provozu, kde je opravdu společný přístup zapotřebí k tomu, aby
se od počátku vyloučily aktuální tendence směřující k
jednotlivým vnitrostátním řešením a aby se umožnila integrovaná správa
sítě i rozvoj on-line obsahu, aplikací a služeb, jež lze v rámci Unie
zpřístupnit jednotným způsobem.
3.6 Struktura návrhu a hlavní práva a
povinnosti
Obecná ustanovení (kapitola I, články
1 a 2)
Kapitola 1 obsahuje obecná ustanovení a
příslušné definice. Zavádí zásady regulace, jimiž by se měly
řídit příslušné regulační orgány při uplatňování
tohoto nařízení ve spojení s ustanoveními stávajícího
předpisového rámce.
Jednotné evropské oprávnění (kapitola
II, články 3 až 7)
V současné době musí mít
operátoři, kteří chtějí poskytovat služby v několika
členských státech, odpovídající oprávnění pro každý
z těchto států. Nařízení zavádí jednotné evropské
oprávnění vydávané na základě jednotného systému oznamování
v členském státě, v němž má evropský poskytovatel elektronických
komunikací hlavní provozovnu (tedy v domovském státě), a stanoví
příslušné podmínky. Pozastavování, případně odnímání jednotných
evropských oprávnění je v pravomoci domovského státu. Držitelé jednotného
evropského oprávnění mají z hlediska regulace nárok na stejné
zacházení v obdobných situacích ve všech členských státech
a nové subjekty a menší přeshraniční operátoři jsou
osvobozeni od správních poplatků a příspěvků
na financování univerzální služby v členských státech, které nejsou
jejich domovským státem (tedy v hostitelských státech). Držitelé jednotného
evropského oprávnění budou v rámci Evropy poskytovat své služby na
základě jednotnějšího uplatňování regulačních povinností.
Jednotné evropské oprávnění tak zmírní
zbytečnou administrativní zátěž a zaručí evropským
poskytovatelům jednotnější práva a povinnosti při
provozování jejich činnosti v celé EU a dosahování úspor z
rozsahu.
Evropské vstupy (kapitola III)
Oddíl 1 (články 8 až 16)
Mobilním operátorům v Evropě
dnes chybí nezbytná předvídatelnost, pokud jde o dostupnost rádiového
spektra v EU, a musí se vypořádat s rozdílnými podmínkami
jeho přidělování. Obtížněji se proto vytvářejí dlouhodobé
plány, realizují přeshraniční investice a konečně i
expanduje. Tato nejednotnost vede k tomu, že výrobci zařízení
přizpůsobují své produkty pro jiné trhy, které nabízejí perspektivu
většího rozsahu a růstu. K ukončení této neudržitelné
situace musí dojít k harmonizaci vstupů týkajících se rádiového spektra, a
to:
·
definováním společných regulačních zásad
použitelných pro členské státy při definování podmínek využívání rádiového
spektra harmonizovaného pro bezdrátové širokopásmové komunikace,
·
zmocněním Komise k přijímání
prováděcích aktů s cílem harmonizovat dostupnost rádiového
spektra, lhůty pro přidělení a dobu platnosti práv
k využívání rádiového spektra,
·
pomocí konzultačního mechanismu
umožňujícího Komisi, aby přezkoumala navrhovaná vnitrostátní
opatření týkající se přidělování a využívání rádiového
spektra,
·
zjednodušením podmínek pro zavádění
a poskytování bezdrátového širokopásmového přístupu s malým výkonem
(Wi-Fi, malé buňky) s cílem posílit hospodářskou soutěž
a zmírnit přetížení sítě.
Oddíl 2 (články 17 až 20)
Harmonizovaný vysoce kvalitní virtuální
přístup k pevným sítím by usnadnil vstup na trh
a přeshraniční poskytování služeb jak koncovým uživatelům, tak podnikům,
a oživil by hospodářskou soutěž a investice. Produkty
virtuálního přístupu k pevným sítím jsou dnes v EU definovány
různými způsoby. Virtuální přístup k pevným sítím pro
přeshraniční poskytování služeb je harmonizovaný
prostřednictvím:
·
nadefinování společných vlastností
produktů virtuálního širokopásmového přístupu harmonizovaných
na úrovni EU (virtuální zpřístupnění, IP bitový tok
a koncové segmenty pronajatých okruhů), jsou-li jimi
pověřeni operátoři s významnou tržní silou,
·
v souladu s tím se po vnitrostátních
regulačních orgánech požaduje, aby zohlednily zavedení těchto
harmonizovaných přístupových produktů při ukládání
regulačních nápravných opatření a věnovaly přitom náležitou
pozornost stávajícím konkurenčním podmínkám a investicím v oblasti
infrastruktury a jednotícím požadavkům na přiměřenost.
Návrh rovněž odráží dřívější rozhodovací praxi, a sice
v ustanovení spojujícím zohlednění kontrolní povinnosti týkající se
velkoobchodních cen přístupových sítí nové generace
s konkurenčními tlaky ze strany alternativních infrastruktur,
účinnými zárukami nediskriminačního přístupu a úrovní
konkurence v sektoru maloobchodu, pokud jde o cenu, výběr
a kvalitu,
·
práva poskytovatelů elektronických komunikací
nabízet harmonizované produkty připojení se zaručenou kvalitou služeb
a mít k nim přístup za přiměřených podmínek s cílem umožnit
vznik nových typů on-line služeb.
Práva koncových uživatelů (kapitola
IV, články 21 až 29)
Jak poskytovatelé elektronických komunikací,
tak koncoví uživatelé čelí v Evropě nejednotným právním
předpisům o právech koncových uživatelů, což vede
k různé úrovni ochrany a množství odlišných předpisů,
které musí v jednotlivých členských státech splňovat. Tato
roztříštěnost je nákladná pro operátory, nevyhovující pro koncové
uživatele a v konečném důsledku brání
přeshraničnímu poskytování služeb a negativně
ovlivňuje ochotu koncových uživatelů tyto služby používat. Aby byla
v celé EU zaručena odpovídající úroveň ochrany spotřebitele,
harmonizují se pravidla upravující práva koncových uživatelů,
včetně:
–
nediskriminace mezi určitými vnitrostátními a
unijními (mezinárodními) komunikacemi (neexistuje-li k rozdílům
objektivní důvod),
–
povinných předsmluvních a smluvních
informací,
–
větší transparentnosti a zařízení
pro to, aby nedocházelo k „šokům z vyúčtování“,
–
práva bezplatně vypovědět smlouvu po
uplynutí šesti měsíců (s výjimkou úhrady případné
zůstatkové hodnoty za dotované zařízení nebo jiné zvláštní nabídky),
–
povinnosti poskytovatelů poskytovat neomezené
připojení ke všem obsahům, aplikacím nebo službám využívaným
koncovými uživateli (označováno také jako neutralita sítě) při
současné regulaci používání opatření týkajících se řízení
provozu ze strany operátorů ve vztahu k obecnému přístupu k internetu.
Zároveň se upřesňuje právní rámec upravující specializované
služby vyšší kvality.
Usnadnění změny poskytovatele
(kapitola V, článek 30)
Lepší pravidla pro změnu poskytovatele
usnadňují poskytovatelům elektronických komunikací vstup na trh
a posilují hospodářskou soutěž mezi nimi a umožňují
koncovým uživatelům snadnější volbu poskytovatele, který nejlépe
splňuje jejich konkrétní potřeby. Zavádějí se harmonizované
zásady změny poskytovatele, jako je nákladová orientace, provedení
příslušných úkonů přijímajícím poskytovatelem a automatické ukončení
smlouvy s předávajícím poskytovatelem.
Organizační a závěrečná
ustanovení (kapitola VI, články 31 až 40)
Tato kapitola obsahuje obecná ustanovení
týkající se sankčních pravomocí příslušných vnitrostátních
orgánů a pravidla týkající se pravomoci Komise přijímat akty
v přenesené pravomoci nebo prováděcí akty.
Stanoví rovněž změny rámcových
směrnic a nařízení o roamingu a sdružení BEREC.
Zejména pak, s ohledem na regulaci trhu ex ante
a vzhledem k tomu, že jednotlivé vnitrostátní regulační
orgány zůstávají odpovědné za své vnitrostátní trhy, se změny
zaměřují na to, aby posuzování trhů a ukládání
regulačních povinností držitelům jednotného evropského oprávnění
vnitrostátními regulačními orgány bylo v celé EU jednotnější
a stabilnější, aby se předešlo tomu, že pro držitele při
selhání trhu v každém členském státě, ve kterém se
nacházejí, platí jiné povinnosti. Tato ustanovení proto předpokládají
pravomoc Komise požadovat stažení nápravných opatření ukládaných
společnostem, které jsou držiteli jednotného evropského oprávnění,
jakož i právní jistotu ohledně kritérií pro vymezování trhů, na
nichž tato nápravná opatření ex ante platí, přičemž se
zohledňují i konkurenční tlaky rovnocenných služeb poskytovaných
tzv. „over-the-top“.
I když nařízení „roaming III“ pomocí
svých strukturálních opatření vytvoří na trhu lepší soutěž,
neočekává se, že samo o sobě vyvolá takovou situaci, kdy zákazníci
mohou s důvěrou uplatňovat stejné spotřebitelské chování ve
svém domovském členském státě i při cestách do zahraničí,
čímž by se v celé Evropě odstranily příplatky za roaming. Článek 33 proto vychází z nařízení o roamingu a poskytuje
další pobídky operátorům k poskytování roamingu za ceny odpovídající cenám
za domácí služby. Návrh zavádí mechanismus, pomocí kterého mohou operátoři
mobilních sítí dobrovolně uzavírat dvoustranné a vícestranné dohody o
roamingu, které jim umožňují internalizovat velkoobchodní náklady na
roaming a postupně zavádět roamingové služby za
ceny domácích služeb, a to až do července 2016,
a zároveň omezit riziko cenové arbitráže. Tyto dohody o roamingu
nejsou jako takové na trhu novinkou. Dohody o roamingu již existují a
umožňují účastníkům takové dohody využívat (v souladu s právem
hospodářské soutěže) úspory z rozsahu při poskytování
roamingových služeb jako mezi smluvními stranami. Návrh však vyžaduje, aby s
cílem zlepšit transparentnost byly tyto dohody oznámeny. Navrhovaný dobrovolný
režim má pobízet k převádění těchto legitimních úspor z rozsahu
na spotřebitele prostřednictvím poskytování roamingových služeb za
cenu, jaká se uplatňuje na domácí služby a za podmínek, které
zajišťují, aby byl roaming pokryt v rámci celé Unie a aby
spotřebitelé v Unii začali postupně těchto nabídek
využívat. Návrh zároveň zajišťuje rovnováhu potřebnou k tomu,
aby operátoři mohli přizpůsobit své maloobchodní nabídky a
postupně zajistili, že je všichni jejich zákazníci mohou využívat. Bez dvoustranných
či vícestranných dohod o roamingu by nebylo reálné, aby samotný operátor
mohl poskytovat roaming ve stejné cenové úrovni jako za domácí služby v rámci
celé Unie a ve stanoveném časovém harmonogramu.
Konečně jsou také nezbytné
změny nařízení o sdružení BEREC s cílem zajistit tomuto subjektu
větší stabilitu a umožnit mu hrát strategičtější úlohu,
zejména prostřednictvím kvalifikovaného předsedy voleného na období
tří let.
4.
ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
Navržené nařízení nemá žádné
důsledky pro rozpočet Unie.
Zejména návrh na změnu nařízení
(ES) č. 1211/2009 nemá žádný dopad ani na počet míst podle plánu
pracovních míst ani na finanční příspěvek, který EU poskytuje
Úřadu BEREC, a je v souladu s číselnými údaji uvedenými ve
sdělení Evropskému parlamentu a Radě (COM(2013) 519 final).
2013/0309 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY,
kterým se stanoví opatření týkající se
jednotného evropského trhu elektronických komunikací a vytvoření
propojeného kontinentu a kterým se mění směrnice 2002/20/ES,
2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení (ES) č. 1211/2009 a (EU)
č. 531/2012
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ
PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh
Evropské komise,
po postoupení návrhu
legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko
Evropského hospodářského a sociálního výboru[12],
s ohledem na
stanovisko Výboru regionů[13],

v souladu
s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto
důvodům:
(1)       Evropa musí využít všech
zdrojů růstu, aby překonala krizi, mohla vytvářet
pracovní místa a stala se znovu konkurenceschopnou. Obnovení
hospodářského růstu a tvorby pracovních míst v Unii je
cílem strategie Evropa 2020. Na svém jarním zasedání v roce 2013 Evropská
rada vyzdvihla význam jednotného digitálního trhu pro růst a vyzvala
ke konkrétním opatřením, která pomohou co nejdříve vytvořit
jednotný trh s informačními a komunikačními technologiemi
(ICT). V souladu s cíli strategie Evropa 2020 a s touto výzvou
je účelem tohoto nařízení vytvořit rozšířením a upravením
stávajícího regulačního rámce Unie pro elektronické komunikace jednotný
trh elektronických komunikací.
(2)       Digitální agenda pro Evropu,
jedna ze stěžejních iniciativ strategie Evropa 2020, již uznala úlohu ICT
a síťové konektivity coby nepostradatelného základu pro ekonomický i
společenský rozvoj. Aby Evropa mohla sklízet výhody digitální
transformace, potřebuje Unie dynamický jednotný trh elektronických
komunikací ve všech odvětvích a ve všech částech
Evropy. Tento skutečně jednotný trh elektronických komunikací bude
páteří inovativní a „inteligentní“ digitální ekonomiky a základem
jednotného digitálního trhu, na němž se mohou on-line služby pohybovat
volně přes hranice států.
(3)       Na souvislém jednotném trhu
elektronických komunikací by měla být zaručena svoboda
zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací všem
zákazníkům v Unii, jakož i právo všech koncových uživatelů
vybrat si nejlepší nabídku na trhu, aniž by jim v tom bránila
roztříštěnost trhu na různých stranách hranic jednotlivých
států. Současný předpisový rámec pro elektronické komunikace
tuto roztříštěnost, vnitrostátní spíše než celounijní režimy
udělování všeobecných oprávnění, vnitrostátní systémy
přidělování rádiového spektra, rozdíly v přístupových
produktech dostupných pro poskytovatele elektronických komunikací
v různých členských státech ani různé soubory
spotřebitelských předpisů platných pro toto odvětví zcela
neřeší. Předpisy Unie v mnoha případech pouze definují
základní rámec a v jednotlivých členských státech jsou často
prováděny různými způsoby.
(4)       Skutečně jednotný
trh elektronických komunikací by měl posilováním integrace trhů
a nabídky přeshraničních služeb povzbudit hospodářskou
soutěž, inovace a investice do nových a zdokonalených sítí
a služeb. Měl by tak přispět k dosažení ambiciózních
cílů Digitální agendy pro Evropu týkajících se vysokorychlostního
širokopásmového připojení. Rostoucí dostupnost digitálních infrastruktur
a služeb by zase měla zvýšit výběr pro spotřebitele, kvalitu
služeb a rozmanitost obsahu a přispět k územní
a sociální soudržnosti, jakož i usnadnit mobilitu v rámci EU.
(5)       Z výhod plynoucích
z jednotného trhu elektronických komunikací by těžil celý širší
digitální ekosystém, který zahrnuje unijní výrobce zařízení, poskytovatele
obsahu a aplikací a širší ekonomiku, do níž spadají odvětví, jako
je bankovnictví, automobilový průmysl, logistika, maloobchod, energetika
a doprava, jejichž vyšší produktivita se opírá o konektivitu a
například všudypřítomné aplikace v cloudu, propojené objekty
a možnosti poskytování integrovaných služeb různým segmentům
společnosti. Orgány veřejné správy a zdravotnický sektor by
rovněž měly mít prospěch z širší dostupnosti služeb
elektronické veřejné správy a elektronického zdravotnictví. Jednotný
trh elektronických komunikací může rovněž podpořit nabídku
kulturního obsahu a služeb, včetně kulturní rozmanitosti obecně.
Konektivita prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací
je pro širší ekonomiku a společnost natolik důležitá, že je
třeba zabránit jakékoliv neodůvodněné zátěži
v jednotlivých odvětvích, ať už regulační, či jiné.
(6)       Cílem tohoto nařízení je
dokončit jednotný trh elektronických komunikací, a sice pomocí
opatření ve třech širokých vzájemně provázaných oblastech.
Za prvé, mělo by zaručit svobodu poskytování služeb a sítí elektronických
komunikací v různých členských státech bez ohledu na státní
hranice a na základě jednotného evropského oprávnění – koncepce,
která vytváří předpoklady pro jednotnější
a předvídatelnější obsah a způsob provádění
odvětvových právních předpisů v celé Unii. Za druhé, je
nutné mnohem více sblížit podmínky přístupu k základním vstupům
pro přeshraniční zajišťování sítí a poskytování služeb
elektronických komunikací, a to nejen pro bezdrátovou širokopásmovou
komunikaci, pro niž je klíčové jak licenční,
tak bezlicenční pásmo, ale také pro připojení k pevné síti. Za
třetí, v zájmu sbližování podmínek podnikání a budování
důvěry občanů v digitální komunikaci by toto nařízení
mělo harmonizovat pravidla ochrany koncového uživatele, především
spotřebitele. K těm patří zákaz diskriminace, smluvní informace,
ukončování smluv a změna poskytovatele, ale také pravidla
přístupu k on-line obsahu, aplikacím a službám
a pravidla řízení provozu, která nejen chrání koncové uživatele,
ale zároveň také zaručují trvalé fungování internetového ekosystému
coby hnací síly pro inovace. Kromě toho by další reformy v oblasti
roamingu měly motivovat koncové uživatele k tomu, aby zůstali
připojení i při cestách po Unii, a časem by se
měly stát hlavním prostředkem pro sbližování cen a dalších
podmínek v celé Unii.
(7)       Toto nařízení by tedy
mělo doplnit stávající předpisový rámec Unie (směrnici
Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES[14],
směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES[15], směrnici Evropského
parlamentu a Rady 2002/21/ES[16],
směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES[17], směrnici Evropského
parlamentu a Rady 2002/58/ES[18],
směrnici Komise 2002/77/ES[19],
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1211/2009[20], nařízení Evropského
parlamentu a Rady (EU) č. 531/2012[21]
a rozhodnutí Evropského parlamentu č. 243/2012/EU[22]) a platné vnitrostátní právní
předpisy přijaté v souladu s právem Unie, a sice stanovením
konkrétních práv a povinností poskytovatelů i koncových uživatelů
elektronických komunikací a přijetím z toho vyplývajících změn stávajících
směrnic a nařízení (EU) č. 531/2012, tak aby byla
zabezpečena větší konvergence, jakož i provedením určitých
zásadních změn odpovídajících konkurenceschopnějšímu jednotnému trhu.
(8)       Opatření uvedená v tomto
nařízení respektují zásadu technologické neutrality, tedy nepřikazují
používat konkrétní druh technologie ani na základě toho nediskriminují.
(9)       Přeshraničnímu
poskytování elektronických komunikací stále ještě stojí v cestě více
překážek než jejich poskytování uvnitř vnitrostátních hranic.
Především přeshraniční poskytovatelé stále ještě musí
oznamovat svou činnost a platit poplatky v jednotlivých
hostitelských členských státech. Držitelé jednotného evropského
oprávnění by měli mít oznamovací povinnost pouze v rámci jednoho
společného systému oznamování v členském státě, v něž
mají hlavní provozovnu (tedy v domovském členském státě), což
sníží administrativní zátěž přeshraničních operátorů.
Jednotné evropské oprávnění by mělo platit pro všechny subjekty,
které poskytují nebo mají v úmyslu poskytovat služby a sítě elektronických
komunikací ve více než jednom členském státě, čímž by byli
oprávněni využívat práv spojených s volným pohybem služeb a sítí
elektronických komunikací v souladu s tímto nařízením
ve všech členských státech. Jednotné evropské oprávnění
definující právní rámec platný pro operátory poskytující služby elektronických
komunikací v různých členských státech na základě
obecného oprávnění vydaného domovským členským státem by
mělo zaručovat skutečnou volnost pohybu služeb a sítí
elektronických komunikací v celé Unii.
(10)     Poskytování služeb či
zajišťování sítí elektronických komunikací přes hranice může mít
různé podoby, v závislosti na různých faktorech, jako je
druh zajišťované sítě nebo poskytovaných služeb, rozsah potřebné
fyzické infrastruktury nebo počet účastníků v různých
členských státech. Záměr poskytovat přeshraniční služby
elektronických komunikací nebo provozovat sítě elektronických komunikací
ve více než jednom členském státě může být prokazován
jednáním, jako je sjednávání dohod o přístupu k sítím v daném
členském státě nebo nabízením služeb na internetové stránce
v jazyce cílového členského státu.
(11)     Bez ohledu na to, jaký
způsob poskytovatel pro provoz sítí nebo poskytování služeb elektronických
komunikací přes hranice zvolí, regulace, které evropský poskytovatel
elektronických komunikací podléhá, by měla být z hlediska obchodních
rozhodnutí, jež jsou základem pro organizaci funkcí a činností
v jednotlivých členských státech, neutrální. Proto, bez ohledu
na organizační strukturu podniku, by měl být domovský
členský stát evropského poskytovatele elektronických komunikací považován
za členský stát, v němž se přijímají strategická rozhodnutí
týkající se zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických
komunikací.
(12)     Jednotné evropské oprávnění
by mělo být založeno na všeobecném oprávnění v domovském
členském státě. Nemělo by být vázáno na podmínky, které již
platí na základě jiných stávajících vnitrostátních právních
předpisů, jež se nevztahují konkrétně na odvětví
elektronických komunikací. Kromě toho by se ustanovení tohoto
nařízení a nařízení (EU) č. 531/2012 měla
vztahovat i na evropské poskytovatele elektronických komunikací.
(13)     Většina podmínek platných
pro toto odvětví, například podmínky přístupu k sítím,
bezpečnost a integrita sítí nebo přístup ke službám
tísňového volání, jsou pevně svázané s místem, kde se daná síť
nachází nebo kde je služba poskytována. V důsledku toho, nestanoví-li
toto nařízení jinak, mohou pro evropského poskytovatele elektronických
telekomunikací platit podmínky členských států, v nichž
působí.
(14)     Pokud členské státy
požadují od dotčeného odvětví příspěvky na financování
povinností univerzální služby a na pokrytí administrativních nákladů
vnitrostátních regulačních orgánů, měly by být postupy a kritéria
pro vyměřování těchto příspěvků vůči
evropským poskytovatelům elektronických komunikací
přiměřené a nediskriminační, aby se zahraničním
operátorům (zejména nově vstupujícím a menší operátorům)
nebránilo ve vstupu na trh; příspěvky jednotlivých subjektů
by proto měly zohledňovat jejich podíl na trhu z hlediska
obratu dosaženého v příslušném členském státě
a měla by pro ně platit minimální prahová hodnota.
(15)     Je třeba zajistit, aby v
situacích, v nichž panují srovnatelné podmínky, nedocházelo k diskriminaci
evropských poskytovatelů elektronických komunikací ze strany různých
členských států a aby se na jednotném trhu uplatňovala
jednotná regulační praxe, zejména pokud jde o opatření spadající
do působnosti článků 15 nebo 16 směrnice 2002/21/ES
nebo článků 5 nebo 8 směrnice 2002/19/ES. V zájmu
integrovanějšího provozu na více územích by proto evropští poskytovatelé
elektronických komunikací měli mít v objektivně srovnatelných
situacích právo na rovné zacházení ve všech členských státech.
Kromě toho by v takových případech měly na úrovni Unie
existovat zvláštní postupy pro přezkum návrhů rozhodnutí
o opravných prostředcích ve smyslu článku 7a směrnice
2002/21/ES, aby se zabránilo neodůvodněným rozdílům v
povinnostech, jež evropským poskytovatelům elektronických komunikací
ukládají jednotlivé členské státy.
(16)     Pravomoci týkající se dohledu
a regulace by měly být rozděleny mezi domovský a příslušný
hostitelský členský stát evropského poskytovatele elektronických
komunikací tak, aby případné překážky vstupu na trh byly
minimální a zároveň bylo zajištěno řádné vymáhání
plnění platných podmínek pro poskytování elektronických komunikačních
služeb a sítí těmito poskytovateli. Proto, zatímco dohled nad
plněním podmínek platných na jejich území v souladu s právem Unie by
měly vykonávat všechny vnitrostátní regulační orgány, mimo jiné
pomocí sankcí a předběžných opatření, pouze vnitrostátní
regulační orgán domovského členského státu by měl být
oprávněn pozastavit nebo odejmout evropskému poskytovateli elektronických
komunikací právo zajišťovat sítě a poskytovat služby
elektronických komunikací v celé Unii nebo její části.
(17)     Rádiové spektrum je
veřejným statkem a základním zdrojem vnitřního trhu pro mobilní,
bezdrátové širokopásmové a satelitní komunikace v Unii. Rozvoj bezdrátových
širokopásmových komunikací přispívá k plnění Digitální agendy pro
Evropu a zejména k zabezpečení přístupu všech občanů Unie k
širokopásmovému připojení o minimální rychlosti 30 Mbps do roku 2020 a k
tomu, aby byla v Unii k dispozici nejvyšší možná rychlost a kapacita
širokopásmového připojení. Přesto Unie zaostává za ostatními
velkými světovými regiony – Severní Amerikou, Afrikou a částmi
Asie pokud jde o zavádění a rozšíření nejnovější generace bezdrátových
širokopásmových technologií, které jsou k dosažení uvedených cílů
nezbytné. Nesystematičnost v udělování oprávnění
a zpřístupňování pásma 800 MHz pro bezdrátové širokopásmové
komunikace, kdy více než polovina členských států žádá výjimku nebo jinak
neplní lhůtu stanovenou v rozhodnutí Evropského parlamentu
a Rady 243/2012 o programu politiky rádiového spektra[23], svědčí
o naléhavosti opatření ještě během stávajícího programového
období politiky rádiového spektra. Opatření Unie, která měla
harmonizovat podmínky dostupnosti a účinného využívání rádiového
spektra pro bezdrátové širokopásmové komunikace na základě rozhodnutí
Evropského parlamentu a Rady 676/2002/ES[24],
nebyla pro řešení tohoto problému dostačující.
(18)     Uplatňováním různých
vnitrostátních politik vznikají rozpory a dochází k fragmentaci vnitřního
trhu, což brání zavádění celoevropských služeb a dokončení
vnitřního trhu bezdrátových širokopásmových komunikací. Především to
může vytvářet nerovné podmínky přístupu k těmto
službám, narušit hospodářskou soutěž mezi podniky usazenými
v různých členských státech a utlumit investice do
pokročilejších sítí a technologií a vznik inovativních služeb,
což občanům a podnikům upírá možnost využívat
všudypřítomné integrované služby vysoké kvality a operátorům
bezdrátových širokopásmových sítí možnost dosahovat zisků díky vyšší
účinnosti rozsáhlých a lépe integrovaných operací. Rozvíjení širokého
integrovaného pokrytí celé Unie pokročilými službami bezdrátových
širokopásmových komunikací by proto měla doprovázet opatření na úrovni
Unie týkající se určitých aspektů přidělování rádiového
spektra. Zároveň by členským státům mělo zůstat právo
přijímat vlastní opatření ohledně uspořádání jejich
rádiového spektra pro účely veřejného pořádku, veřejné
bezpečnosti a obrany.
(19)     Poskytovatelé služeb
elektronických komunikací, včetně mobilních operátorů či
jejich sdružení, by měli být schopni společně zajistit efektivní
a cenově přijatelné pokrytí velké části území Unie
k dlouhodobému prospěchu koncových uživatelů, a tedy
využívat rádiové spektrum v několika členských státech za
srovnatelných podmínek, postupů, nákladů, harmonogramů, délky
trvání práv k využívání harmonizovaných pásem a s balíčky
doplňkového rádiového spektra, jako je kombinace nižších a vyšších
frekvencí pro pokrytí hustě a řidčeji obydlených oblastí.
Iniciativy v zájmu větší koordinace a sjednocení by zvýšily také
předvídatelnost síťového investičního prostředí. K této
předvídatelnosti by také významně přispěla jasná politika
upřednostňující dlouhodobé trvání práv k využívání souvisejícího
rádiového spektra, aniž by tím byl dotčen časově neurčitý
charakter těchto práv v některých členských státech,
a zároveň spojená s jasnými podmínkami pro převod, pronájem nebo
sdílení částí celého rádiového spektra, na které se tato individuální
uživatelská práva vztahují.
(20)     Je třeba zlepšit
koordinaci a sjednotit uživatelská práva k rádiovému spektru,
přinejmenším v pásmech, která jsou harmonizovaná pro bezdrátové pevné,
přenosné a mobilní širokopásmové komunikace. To zahrnuje i pásma
vymezená v rámci Mezinárodní telekomunikační unie pro pokročilé
systémy mezinárodních mobilních telekomunikací, jakož i pásma používaná
pro rádiové místní sítě (RLAN), např. 2,4 GHz a 5 GHz.
Měla by sem být zahrnuta i pásma, která mohou být harmonizována pro
bezdrátové širokopásmové komunikace v budoucnosti, jak je stanoveno
v čl. 3 písm. b) programu politiky rádiového spektra a ve
stanovisku Skupiny pro politiku rádiového spektra (RSPG) z 13. června 2013
nazvaném „Strategické výzvy rostoucí poptávky po rádiovém spektru pro
bezdrátové širokopásmové komunikace“, například 700 MHz, 1,5 GHz
a 3,8–4,2 GHz, která mají být harmonizovaná v blízké budoucnosti.
(21)     Souladu postupů
jednotlivých států pro přidělování rádiového spektra by
napomohla jasněji stanovená kritéria týkající se harmonogramu
schvalovacích postupů, doby, na kterou se uživatelská práva
udělují, poplatků a způsobů jejich úhrady, povinné
kapacity a pokrytí, vymezení rozsahu přidělovaného rádiového spektra
a bloků spektra, objektivních požadavků na prahové hodnoty v
rámci podpory efektivní hospodářské soutěže a podmínek
obchodovatelnosti uživatelských práv, včetně podmínek sdílení
rádiového spektra.
(22)     Omezení výše poplatků
na míru nezbytně nutnou pro optimální správu rádiového spektra
a určitá rovnováha mezi okamžitou úhradou a periodickými
poplatky by podpořily investice do infrastruktury
a zavádění technologií a přenesly výhody plynoucí ze
souvisejících nákladů na koncové uživatele.
(23)     Synchronnější
přidělování rádiového spektra a následné zavádění
bezdrátových širokopásmových služeb v celé Unii by mělo pomoci dosáhnout
úspor z rozsahu v souvisejících průmyslových odvětvích,
jako je výroba síťových a koncových zařízení. Tato
odvětví by pak mohla zohledňovat iniciativy Unie a politiky
týkající se využívání rádiového spektra ve větší míře než
doposud. Měl by proto být stanoven postup pro sladění
harmonogramů přidělování těchto pásem a minimální nebo
běžná délka platnosti uživatelských práv.
(24)     Co se týká dalších zásadních
podmínek, které mohou být spojeny s právy na využívání rádiového
spektra pro bezdrátové širokopásmové připojení, k jednotnému
uplatňování regulačních zásad a kritérií stanovených tímto
nařízením jednotlivými členskými státy by přispěl
koordinační mechanismus, jehož prostřednictvím by se Komise
a příslušné orgány ostatních členských států mohly
předem vyjádřit k udělení uživatelských práv daným členským
státem a Komise by, s přihlédnutím ke stanoviskům
členských států, mohla zastavit provádění jakéhokoli návrhu,
který se jeví být v rozporu s právem Unie.
(25)     Vzhledem k obrovskému
nárůstu poptávky po rádiovém spektru pro bezdrátové širokopásmové
připojení by měla být prosazována alternativní řešení z hlediska
rádiového spektra pro efektivní přístup k bezdrátovému
širokopásmovému připojení. K těm patří používání bezdrátových
přístupových systémů s nízkým výkonem a malým dosahem, jako jsou
tzv. „hotspoty“ rádiových místních sítí (RLAN, známé také jako „WiFi“),
jakož i buňkové sítě s malými přístupovými body s nízkým
výkonem (rovněž nazývané femto-, piko- nebo metrobuňky).
(26)     Doplňkové bezdrátové
přístupové systémy jako sítě RLAN, zejména veřejné
přístupové body k síti RLAN, umožňují stále větší přístup
k internetu pro koncové uživatele a umožňují mobilním
operátorům prostřednictvím zdrojů harmonizovaného rádiového
spektra odklánět provoz z mobilních sítí bez individuálního oprávnění
či práv k využívání rádiového spektra.
(27)     Většinu přístupových
bodů k síti RLAN doposud používají soukromí uživatelé jako místní
bezdrátové nastavení pevného širokopásmového připojení. Pokud se
konečný uživatel v rámci svého předplaceného připojení k
internetu rozhodne sdílet přístup do sítě RLAN s dalšími
uživateli, měla by dostupnost velkého počtu těchto
přístupových bodů zejména v hustě osídlených oblastech
maximalizovat kapacity bezdrátového přenosu dat pomocí opětovného
využití rádiového spektra a vytvořit dodatečnou nákladově
efektivní bezdrátovou širokopásmovou infrastrukturu dostupnou pro další koncové
uživatele. Zbytečná omezení, pokud jde o možnost koncových uživatelů
sdílet přístup k jejich vlastním přístupovým bodům k síti
RLAN s dalšími koncovými uživateli nebo se k těmto přístupovým
bodům připojit, by proto měla být odstraněna,
případně by se mělo zabránit jejich vzniku.
(28)     Kromě toho by se
měla odstranit i zbytečná omezení týkající se zavádění
a propojování přístupových bodů k sítím RLAN. Orgány
veřejné správy či poskytovatelé veřejných služeb stále více
využívají přístupových bodů k síti RLAN ve svých prostorách ke
svým vlastním účelům, například pro potřeby personálu, aby
umožnili občanům snazší a nákladově efektivní přístup
ke službám elektronické veřejné správy přímo na místě nebo
aby pomocí informací nabízených v reálném čase podpořili poskytování
inteligentních veřejných služeb například v oblasti veřejné
dopravy nebo řízení dopravy. Tyto orgány by rovněž mohly nabízet
přístup k těmto přístupovým bodům občanům
obecně, a sice jako doplňkovou službu ke službám nabízeným
veřejnosti v jejich prostorách, přičemž by měly
mít možnost takto konat v souladu s pravidly hospodářské
soutěže a pravidly zadávání veřejných zakázek. Umožňování
lokálního přístupu k sítím elektronických komunikací uvnitř nebo
v okolí soukromého majetku nebo vymezeného veřejného prostoru coby
doplňkové služby k jiné činnosti na takovém přístupu
nezávislé, kdy se například zákazníkům provozovatelů jiných
obchodních činností či široké veřejnosti v daném místě
umožňuje připojení k hotspotům sítě RLAN, by z daného
poskytovatele nemělo činit poskytovatele elektronických komunikací.
(29)     Bezdrátové přístupové body
malého dosahu a s nízkým výkonem jsou velmi malá a nenápadná zařízení
podobná domácím Wi-Fi routerům, jejichž technické vlastnosti pro
účely zavádění a používání v různých místních podmínkách na
základě všeobecného oprávnění a bez nepatřičných omezení
vyplývajících z individuálních územních plánů či jiných povolení
by měly být definovány na úrovni Unie. Přiměřenost
opatření určujících technické vlastnosti, které jsou
předpokladem k udělení obecného oprávnění pro tento
způsob využití, by měla být zajištěna nastavením mnohem
přísnějších požadavků na tyto vlastnosti, než jsou platné
maximální prahové hodnoty podle unijních opatření pro parametry, jako
je výstupní výkon.
(30)     Členské státy by
měly zajistit, aby správa rádiového spektra na vnitrostátní úrovni
nebránila ostatním členským státům ve využívání rádiového
spektra, na které mají nárok, nebo v plnění jejich povinností, pokud
jde o pásma, jejichž použití je harmonizováno na úrovni Unie. V návaznosti
na současnou činnost Skupiny pro politiku rádiového spektra je nutné
zavést koordinační mechanismus, který zajistí, aby měly všechny
členské státy spravedlivý přístup k rádiovému spektru a aby
výsledky této koordinace byly konzistentní a vymahatelné.
(31)     Ze zkušeností
s prováděním předpisového rámce Unie vyplývá, že stávající
ustanovení, která vyžadují jednotné uplatňování regulačních
opatření spolu s cílem přispět k rozvoji
vnitřního trhu, nevytvořily dostatečné pobídky k navržení
přístupových produktů na základě harmonizovaných norem
a procesů, zejména v souvislosti s pevnými sítěmi.
Při provozování své činnosti v různých členských
státech mají operátoři problém nalézt vstupy pro přístup, které by
vykazovaly náležitou kvalitu a úroveň interoperability sítí
a služeb, a pokud jsou takové vstupy k dispozici, mají
různé technické vlastnosti. Tato skutečnost vede k vyšším
nákladům a představuje překážku přeshraničního
poskytování služeb.
(32)     Integraci jednotného trhu
elektronických komunikací by urychlilo vytvoření rámce, který by pomocí
klíčových parametrů a minimálních vlastností definoval
určité klíčové evropské virtuální produkty, jež jsou pro
poskytovatele služeb elektronických komunikací zvlášť důležité,
mají-li poskytovat přeshraniční služby a převzít celounijní
strategii v podmínkách, v nichž stále více vládne technologie IP.
(33)     Měly by se řešit
provozní potřeby zajišťované různými virtuálními produkty.
Evropské produkty virtuálního širokopásmového přístupu by měly být
k dispozici v případech, kdy operátorovi s významnou tržní
silou vznikla na základě rámcové směrnice a přístupové
směrnice povinnost zajistit na konkrétním přístupovém bodě
své sítě přístup za regulovaných podmínek. Zaprvé, měl by být
usnadněn efektivní vstup na zahraniční trh, a sice pomocí
harmonizovaných produktů, jež umožňují poskytovatelům
přeshraničních služeb zahájit poskytování služeb svým koncovým
zákazníkům neprodleně a v předpokládané
a dostatečné kvalitě, včetně služeb korporátním
zákazníkům působícím na více místech v různých
členských státech v případech, kdy je to podle analýzy trhu
nutné a přiměřené. Tyto harmonizované produkty by měly
být dostupné po dostatečně dlouhou dobu, aby mohli žadatelé
o přístup a poskytovatelé naplánovat své střednědobé
a dlouhodobé investice.
(34)     Za druhé, důmyslné
produkty virtuálního přístupu, které si žádají vyšší investice ze strany
žadatelů o přístup a zároveň jim dávají větší
kontrolu a odlišují je od ostatních, zejména tím, že poskytují
přístup na lokálnější úrovni, mají zásadní význam při
vytváření podmínek udržitelné hospodářské soutěže
na vnitřním trhu. Proto by tyto klíčové produkty velkoobchodního
přístupu k sítím nové generace měly být také harmonizovány, aby
se usnadnily přeshraniční investice. Tyto produkty virtuálního
širokopásmového přístupu by měly být navrženy tak, aby měly rovnocenné
funkce jako fyzické zpřístupnění, aby se tak rozšířila škála
možných nápravných opatření v oblasti velkoobchodu, jež mají
vnitrostátní regulační orgány k dispozici při posuzování
přiměřenosti podle směrnice 2002/19/ES.
(35)     Za třetí, je rovněž
třeba harmonizovat produkt velkoobchodního přístupu pro koncové
segmenty pronajatých okruhů se zdokonalenými rozhraními, aby bylo
možné poskytovat přes hranice klíčové služby připojení
těm nejnáročnějším korporátním uživatelům.
(36)     V kontextu postupného
přechodu na sítě založené výhradně na protokolu IP (tzv.
„all-IP sítě“) nedostatek dostupných produktů připojení na bázi
protokolu IP pro různé druhy služeb zaručené kvality, které by
nabízely komunikační cesty přes síťové domény a přes
hranice sítě jak uvnitř členských států, tak mezi
nimi, brání vývoji aplikací, které jsou závislé na přístupu
do jiných sítí, a omezuje tak technologické inovace. Navíc tato
situace brání většímu šíření výhod spojovaných s řízením
a poskytováním sítí postavených na protokolu IP a produktů
připojení se zaručenou kvalitou služeb, zejména vyšší
bezpečnosti, spolehlivosti a flexibility, nákladové efektivity
a rychlejšího poskytování, které plynou provozovatelům sítí,
poskytovatelům služeb i koncovým uživatelům. Přístup
k navrhování a dostupnosti těchto produktů proto musí být
harmonizovaný, a to za přiměřených podmínek a v případě
potřeby včetně možnosti křížových dodávek dotčených
podniků elektronických komunikací.
(37)     Vnitrostátní regulační
orgány by při posuzování nejvhodnějších nápravných opatření
týkajících se přístupu k sítím operátorů s významnou tržní
silou měly zohledňovat zavedení evropských produktů virtuálního
širokopásmového přístupu na základě tohoto nařízení a současně
by se měly vyvarovat nadměrné regulace zbytečným násobením
produktů velkoobchodního přístupu, ať už vycházejících z analýzy
trhu, nebo poskytovaných za jiných podmínek. Zejména zavedení evropských
virtuálních přístupových produktů by samo o sobě
nemělo vést ke zvýšení počtu regulovaných přístupových
produktů uložených určitému operátorovi. Nutnost, aby vnitrostátní
regulační orgány po přijetí tohoto nařízení posuzovaly, zda má být
místo stávajících nápravných opatření v oblasti velkoobchodního
přístupu zaveden evropský produkt virtuálního širokopásmového přístupu,
a aby posoudily vhodnost zavedení evropského produktu virtuálního
širokopásmového přístupu v souvislosti s budoucím přezkumem trhu,
jestliže zjistí existenci významné tržní síly, by navíc neměla mít vliv na
jejich odpovědnost identifikovat nejvhodnější a
přiměřené nápravné opatření za účelem vyřešení
problému v oblasti hospodářské soutěže podle článku 16
směrnice 2002/21/ES.
(38)     V zájmu
předvídatelnosti regulace by se do právních předpisů měly
rovněž promítnout klíčové prvky vyvíjející se rozhodovací praxe podle
stávajícího právního rámce, které mají vliv na podmínky, za nichž jsou
produkty velkoobchodního přístupu, včetně evropských
produktů virtuálního širokopásmového přístupu, k dispozici pro
přístupové sítě nové generace. Ty by měly zahrnovat ustanovení
odrážející význam, jaký má pro analýzu trhů velkoobchodního přístupu
a zejména toho, zda je nutné regulovat ceny za přístup
k přístupovým sítím nové generace, vztah mezi konkurenčními
tlaky ze strany alternativních pevných a bezdrátových infrastruktur,
účinnými zárukami nediskriminačního přístupu a stávajícím
stupněm konkurenceschopnosti z hlediska ceny, výběru
a kvality na maloobchodní úrovni. Poslední uvedený faktor zásadním
způsobem určuje výhody pro koncové uživatele. Vnitrostátní
regulační orgány mohou při posuzování jednotlivých případů
podle článku 16 směrnice 2002/21/ES, aniž je tím dotčeno
posouzení významné tržní síly, například dospět k závěru, že
při existenci dvou pevných sítí nové generace jsou tržní podmínky natolik
konkurenční, aby podporovaly aktualizace sítě a vyvíjely se
směrem k poskytování superrychlých služeb, což je jedním z důležitých
parametrů soutěže na maloobchodním trhu.
(39)     Lze očekávat,
že intenzivnější hospodářská soutěž na jednotném trhu
povede časem na základě analýzy trhu ke snížení regulace
daného odvětví. Jedním z výsledků dokončení jednotného
trhu by skutečně měla být silnější tendence
k účinné hospodářské soutěži na relevantních trzích, přičemž
se ukazuje, že uplatnění práva hospodářské soutěže ex post
je pro zajištění fungování trhu dostatečné. V zájmu
srozumitelnosti práva a předvídatelnosti regulačních
opatření v různých státech by měla být stanovena jasná
a závazná kritéria posuzování, zda na daném trhu i nadále existují
důvody k uložení regulačních povinností ex ante, vycházející z
faktorů jako přetrvávání, resp. odstranění překážek
a výhledy ohledně vývoje hospodářské soutěže, zejména
hospodářské soutěže v oblasti infrastruktury,
a soutěžních podmínek na úrovni maloobchodu týkajících
se parametrů jako cena, výběr a kvalita, což je ostatně to,
co je důležité pro koncové uživatele i pro celkovou
konkurenceschopnost ekonomiky EU. To by mělo být základem následných
přezkumů seznamu trhů, které podléhají regulaci ex ante,
a pomoci vnitrostátním regulačním orgánům zaměřit svou
pozornost tam, kde hospodářská soutěž zatím zcela nefunguje,
a postupovat při tom jednotným způsobem. Vytvoření
skutečně jednotného trhu elektronických komunikací může navíc
ovlivnit geografické rozmístění trhů pro účely jak
odvětvové regulace vycházející ze zásad hospodářské soutěže,
tak uplatňování práva hospodářské soutěže jako takového.
(40)     Rozdíly v provádění
pravidel ochrany koncového uživatele platných v různých odvětvích v
jednotlivých členských státech vytvářejí na jednotném digitálním trhu
značné překážky, zejména v podobě vyšších nákladů
na soulad s právními předpisy pro poskytovatele služeb elektronických
komunikací pro veřejnost, kteří chtějí své služby nabízet
ve více členských státech. Navíc roztříštěnost
a nejistota ohledně stupně ochrany v různých
členských státech oslabuje důvěru koncových uživatelů
a odrazuje je od nákupu služeb elektronických komunikací
v zahraničí. Pro dosažení cíle Unie, který spočívá v odstranění
překážek na vnitřním trhu, je nutné nahradit stávající rozdílná
vnitrostátní právní ustanovení jediným a plně harmonizovaným souborem
odvětvových pravidel, která dají vzniknout jednotné vysoké úrovni ochrany
koncového uživatele. Tato úplná harmonizace právních ustanovení by
poskytovatelům služeb elektronických komunikací pro veřejnost
neměla bránit v tom, aby koncovým uživatelům nabízeli smluvní
podmínky, jejichž úroveň ochrany koncového uživatele bude ještě
vyšší.
(41)     Jelikož toto nařízení
harmonizuje pouze některá odvětvová pravidla, neměla by jím být
dotčena obecná pravidla ochrany spotřebitele zakotvená v právních
předpisech Unie a příslušných prováděcích vnitrostátních
právních předpisech.
(42)     Ustanovení kapitol 4 a 5
tohoto nařízení, která se týkají koncových uživatelů, by
měla platit nejen pro spotřebitele, ale i pro ostatní kategorie
koncových uživatelů, především mikropodniky. Koncovým uživatelům
s výjimkou spotřebitelů by na jejich žádost mělo být
umožněno, aby se na základě individuálního smluvního ujednání od
určitých ustanovení odchýlili.
(43)     K dokončení jednotného
trhu elektronických komunikací je rovněž potřeba odstranit
překážky, které koncovým uživatelům brání v přístupu
ke službám elektronických komunikací v celé Unii. Orgány veřejné
správy by proto neměly vytvářet ani udržovat překážky bránící
přeshraničnímu nákupu těchto služeb. Poskytovatelé služeb
elektronických komunikací pro veřejnost by neměli koncovým
uživatelům odmítnout nebo omezit přístup nebo je diskriminovat
na základě státní příslušnosti nebo členského státu pobytu.
Určitá diferenciace by však měla být možná na základě
objektivně odůvodnitelných rozdílů v nákladech, rizicích
a tržních podmínkách, jako je kolísání poptávky či cenová
politika konkurentů.
(44)     Velmi významné cenové rozdíly
i nadále přetrvávají mezi domácími hlasovými a textovými službami
a hlasovými a textovými službami ukončovanými v jiném
členském státě, a to jak u pevné, tak u mobilní komunikace.
Ačkoli mezi jednotlivými zeměmi, operátory a tarifními
balíčky i mezi mobilními a pevnými službami existují značné
rozdíly, má tato skutečnost přetrvávající negativní dopad na
zranitelnější skupiny zákazníků a představuje překážky
pro souvislou komunikaci uvnitř Unie. Děje se tak navzdory velmi
významnému snižování (a v absolutním vyjádření sbližování) sazeb
za ukončení volání v jednotlivých členských státech
a nízkým cenám na tranzitních trzích. Kromě toho přechod
na elektronické komunikace v prostředí založeném výhradně na
protokolu IP („all-IP“) by měl ve vhodný čas přinést další
snížení nákladů. Jakékoli významné rozdíly mezi maloobchodními tarify za
domácí pevné komunikační služby na dálku, což jsou komunikace, které se
neodehrávají v jedné oblasti určené geografickým kódem oblasti podle
národního číslovacího plánu, a za pevné komunikační služby ukončované
v jiném členském státě, by proto měly být
odůvodněny objektivními kritérii. Maloobchodní tarify za mezinárodní
mobilní komunikaci by neměly být vyšší než hlasové a SMS eurotarify
za regulovaná roamingová volání a SMS zprávy stanovené nařízením (EU)
č. 531/2012, pokud pro to na základě objektivních kritérií
neexistuje důvod. K těmto kritériím mohou patřit dodatečné
náklady a přiměřená související marže. Dalšími objektivními
faktory mohou být rozdíly v cenové elasticitě a snadné
dostupnosti alternativních tarifů poskytovatelů elektronických
komunikací pro veřejnost nabízejících přeshraniční komunikace
v rámci Unie za nízké nebo nulové dodatečné poplatky,
případně služeb informační společnosti se srovnatelnými
funkcemi, pro všechny koncové uživatele, za předpokladu, že jsou koncoví
uživatelé o těchto alternativách svými poskytovateli aktivně
informováni.
(45)     Internet se za poslední
desetiletí vyvinul v otevřenou inovační platformu, na níž existují
jen malé překážky v přístupu pro koncové uživatele, poskytovatele
obsahu a aplikací a poskytovatele internetových služeb. Účelem
stávajícího regulačního rámce je podporovat přístup koncových
uživatelů k informacím a možnost koncových uživatelů
šířit informace a používat aplikace a služby dle vlastního
výběru. V nedávné době však zpráva Sdružení evropských
regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC)
o postupech řízení provozu, zveřejněná v květnu
2012, a studie o fungování trhu pro přístup k internetu a poskytování
internetu z hlediska spotřebitele zadaná Výkonnou agenturu pro zdraví
a spotřebitele, zveřejněná v prosinci 2012,
ukázaly, že značný počet koncových uživatelů
nepříznivě ovlivňují postupy řízení provozu, které blokují
nebo zpomalují určité aplikace. Tyto tendence si žádají zavedení jasných
pravidel na úrovni Unie, jež umožní zachovat otevřený internet
a zabránit roztříštěnosti jednotného trhu v důsledku
různých opatření jednotlivých členských států.
(46)     Svobodný přístup
koncových uživatelů k informacím, svobodné šíření informací a legálního
obsahu a používání aplikací a služeb dle vlastního výběru je
podmíněno dodržováním unijních a odpovídajících vnitrostátních
právních předpisů. Toto nařízení stanoví hranice pro jakékoliv
omezení těchto svobod ze strany poskytovatelů služeb elektronických
komunikací pro veřejnost, aniž by jím byly dotčeny jiné právní
předpisy Unie, včetně předpisů o autorských právech
a směrnice 2000/31/ES.
(47)     V prostředí
otevřeného internetu by poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro
veřejnost v rámci smluvních omezení datových objemů
a rychlosti internetového připojení neměli blokovat, zpomalovat,
znehodnocovat ani diskriminovat určitý obsah, aplikace či služby nebo
určité kategorie obsahu, aplikací či služeb, s výjimkou
omezeného počtu přiměřených opatření týkajících se
řízení provozu. Taková opatření by měla být transparentní,
přiměřená a nediskriminační. Přiměřené
řízení provozu zahrnuje předcházení či bránění závažné
trestné činnosti, včetně dobrovolných opatření
poskytovatele s cílem zabránit přístupu k dětské pornografii a
jejímu šíření. Minimalizace účinků přetížení sítě se
považuje za přiměřenou za předpokladu, že
k přetížení sítě dochází pouze dočasně nebo za
výjimečných okolností.
(48)     Tarify odvozené od objemu dat
by měly být považovány za slučitelné se zásadou otevřeného
internetu, pokud dávají koncovým uživatelům možnost volby tarifu podle
objemu dat, která běžně využívají, a na základě
transparentních informací o podmínkách a důsledcích dané volby.
Tyto tarify by zároveň měly poskytovatelům služeb elektronických
komunikací pro veřejnost umožnit, aby lépe přizpůsobili kapacitu
své sítě předpokládaným objemům dat. Zásadní je, aby
koncoví uživatelé před tím, než dají souhlas s jakýmkoli objemem dat nebo
omezením rychlosti a příslušným tarifem, byli plně informováni o
tom, že mohou svou spotřebu nepřetržitě sledovat a v
případě potřeby si snadno sjednat navýšení dostupných datových
objemů.
(49)     Existuje rovněž poptávka
koncových uživatelů po službách a aplikacích, u nichž by
poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost či
poskytovatelé obsahu, aplikací nebo služeb nabízeli zvýšenou zaručenou
kvalitu služby. Těmito službami může být mimo jiné vysílání přes
internetový protokol (IPTV), videokonference a některé zdravotnické
aplikace. Koncoví uživatelé by proto měli mít i možnost uzavírat smlouvy
o poskytování specializovaných služeb s vyšší kvalitou služeb
buď s poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost,
nebo s poskytovateli obsahu, aplikací nebo služeb.
(50)     Kromě toho existuje
poptávka na straně poskytovatelů obsahu, aplikací a služeb
po poskytování přenosových služeb s flexibilními parametry kvality,
včetně nižších stupňů priority u provozu, u kterého není
důležité časové hledisko. To, aby poskytovatelé obsahu, aplikací
a služeb měli možnost tyto flexibilní úrovně kvality služeb s
poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost vyjednat, je
nezbytné pro poskytování specializovaných služeb a očekává se,
že bude hrát důležitou úlohu při rozvoji nových služeb,
jako je komunikace mezi zařízeními (M2M). Tato ujednání by zároveň
měla poskytovatelům služeb elektronických komunikací pro
veřejnost umožnit, aby zajistili vyváženější provoz a vyhnuli se
přetížení sítě. Poskytovatelé obsahu, aplikací a služeb
a poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by
tedy měli mít možnost uzavírat smlouvy o poskytování specializovaných
služeb určité úrovně kvality za předpokladu, že tyto smlouvy
podstatně neovlivní všeobecnou kvalitu služeb přístupu k internetu.

(51)     Vnitrostátní regulační orgány
hrají zásadní roli při zajišťování, aby koncoví uživatelé byli
skutečně schopni této svobody přístupu k
otevřenému internetu využívat. Za tímto účelem by vnitrostátní
regulační orgány měly mít povinnost dohledu a povinnost podávat
odpovídající zprávy, jakož i zajišťovat dodržování práva ze strany
poskytovatelů služeb elektronických komunikací pro veřejnost
a dostupnost nediskriminační služby přístupu k internetu
vysoké kvality, která není narušena specializovanými službami. Vnitrostátní
regulační orgány by ve svém posouzení případného obecného narušení
služeb přístupu k internetu měly zohlednit zejména parametry kvality,
jako je např. načasování a parametry spolehlivosti (latenci,
nestabilitu a ztrátovost paketů), úrovně a účinky přetížení
sítě, aktuální rychlost ve srovnání s inzerovanou rychlostí, výkon služeb
přístupu k internetu ve srovnání se specializovanými službami a kvalitu,
jakou vnímají koncoví uživatelé. V případě, že je nutné zabránit
obecnému narušení/zhoršování kvality služeb přístupu k internetu,
měly by být vnitrostátní regulační orgány oprávněny vyžadovat od
všech, případně od jednotlivých poskytovatelů služeb
elektronických komunikací pro veřejnost určitou minimální
úroveň kvality služeb.
(52)     Opatření, jejichž cílem
je zajistit transparentnější a srovnatelnější ceny,
tarify, smluvní podmínky a ukazatele kvality služeb, včetně
takových, které se týkají konkrétně poskytování služby přístupu k
internetu, by měla dát koncovým uživatelům větší možnost
optimálního výběru poskytovatele, a tedy možnost plně využívat
výhod hospodářské soutěže.
(53)     Koncoví uživatelé by měli
být před zakoupením služby řádně informováni o ceně
a druhu nabízené služby. Tyto informace by měly být poskytovány také
bezprostředně před spojením hovoru, pokud se jedná o volání na
určité číslo nebo o službu, na něž se vztahují
zvláštní cenové podmínky a často pro ně platí zvláštní sazba,
jako například volání na služby se zvýšenou sazbou. V
případě, že je tato povinnost vzhledem k délce trvání a nákladům
poskytovatele služeb na poskytnutí informace o ceně ve srovnání
s průměrnou délkou volání a cenovým rizikem pro
koncového uživatele nepřiměřená, mohou vnitrostátní
regulační orgány udělit výjimku. Koncoví uživatelé by rovněž
měli být informováni o případných dodatečných poplatcích
spojených s voláním na bezplatnou telefonní linku.
(54)     Poskytovatelé služeb
elektronických komunikací pro veřejnost by měli koncové uživatele
řádně informovat mimo jiné o svých službách a tarifech,
parametrech kvality služby, přístupu ke službám tísňového volání
a případně o jakýchkoli omezeních, jakož i o výběru
služeb a produktů určených spotřebitelům se zdravotním
postižením. Tyto informace by měly být poskytovány jasným a transparentním
způsobem a týkat se konkrétně členského státu, v
němž jsou služby poskytovány, a v případě jakýchkoli
změn by měly být aktualizovány. V
případě individuálně sjednaných nabídek by měli být
poskytovatelé této informační povinnosti zproštěni.
(55)     Dostupnost srovnatelných
informací o produktech a službách je zásadní pro schopnost koncových
uživatelů nezávisle vyhodnotit nabídky. Zkušenosti ukazují,
že dostupnost spolehlivých a srovnatelných informací zvyšuje
důvěru koncového uživatele ve využívání služeb a zvyšuje jeho
ochotu danou volbu realizovat.
(56)     Smlouvy jsou důležitým
nástrojem, jak koncovým uživatelům nabídnout vysoce transparentní
informace a právní jistotu. Poskytovatelé služeb elektronických komunikací
pro veřejnost by měli dát koncovým uživatelům jasné
a srozumitelné informace o všech podstatných náležitostech smlouvy
před tím, než se konečný uživatel smlouvou zaváže. Informace by
měly být povinné a neměnné, s výjimkou případů,
kdy dojde k následnému ujednání mezi koncovým uživatelem a poskytovatelem.
Komise a několik vnitrostátních regulačních orgánů nedávno
zjistily značné nesrovnalosti mezi inzerovanou rychlostí připojení k
internetu a rychlostí, kterou koncoví uživatelé skutečně
disponovali. Poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost
by proto měli koncové uživatele před uzavřením smlouvy
informovat o rychlosti připojení a dalších parametrech kvality
služby, které jsou reálně schopni v místě koncového uživatele
poskytnout.
(57)     Pokud jde o koncová
zařízení, měla by být ve smlouvě uvedena všechna omezení uložená
poskytovatelem ve vztahu k používání zařízení, jako je zablokování karty
SIM u mobilních přístrojů, a jakékoli poplatky za ukončení
smlouvy před uplynutím sjednané doby platnosti. Po uplynutí sjednané doby
platnosti smlouvy by neměly být účtovány žádné poplatky.
(58)     Aby nedocházelo
k nepříjemným překvapením z vyúčtování, měli by
mít koncoví uživatelé možnost nastavit si maximální finanční částku,
kterou za využívání hlasových služeb a připojení k internetu
zaplatí. Toto nastavení by mělo být zdarma, spolu s odpovídajícím
opakovaně zobrazitelným oznámením odesílaným v případě, kdy
hrozí vyčerpání finančního limitu. Jakmile cena poskytnutých služeb
dosáhne výše maximální finanční částky, neměly by být dané
služby koncovému uživateli dále poskytovány ani účtovány, pokud si koncový
uživatel na základě dohody s poskytovatelem jejich další poskytování
výslovně nevyžádá.
(59)     Ze
zkušeností členských států a ze studie nedávno vypracované
pro Výkonnou agenturu pro zdraví a spotřebitele vyplývá,
že dlouhá smluvní období a automatické či tiché prodlužování
smluv představují významnou překážku pro změnu poskytovatele. Je
tedy žádoucí, aby koncoví uživatelé měli možnost bezplatně
ukončit smlouvu šest měsíců po jejím uzavření.
V takovém případě lze koncovému uživateli stanovit povinnost
uhradit poskytovateli zůstatkovou hodnotu dotovaného koncového
zařízení nebo poměrnou část hodnoty jiné zvláštní nabídky. U automaticky
prodloužených smluv by měla platit jednoměsíční výpovědní
lhůta.
(60)     Na jakoukoli významnou
změnu smluvních podmínek ze strany poskytovatele služeb elektronických
komunikací pro veřejnost na úkor koncového uživatele, například
změnu poplatků, tarifu, maximálního objemu dat, rychlosti
přenosu dat, pokrytí nebo zpracování osobních údajů, by mělo být
pohlíženo jako na skutečnost, na základě které koncovému uživateli
vzniká nárok na bezplatné ukončení smlouvy.
(61)     Balíčky služeb
elektronických komunikací a dalších služeb, jako je lineární vysílání,
jsou čím dále rozšířenější a staly se důležitým prvkem
hospodářské soutěže. Pokud pro různé služby, které jsou
součástí balíčku, platí různé smluvní podmínky vztahující se na
ukončení smlouvy a změnu poskytovatele, je koncovému uživateli
prakticky bráněno v přechodu na konkurenční nabídku,
ať už na celý balíček, nebo jeho část. Ustanovení tohoto
nařízení týkající se ukončení smlouvy a změny poskytovatele
by se proto měla vztahovat na všechny součásti takového
balíčku.
(62)     Aby koncoví uživatelé mohli
plně využívat výhod konkurenčního prostředí, měli by mít
při výběru k dispozici všechny informace a, je-li to v jejich zájmu,
možnost změnit poskytovatele. Koncoví uživatelé by tedy měli mít
možnost změnit poskytovatele, aniž by při tom čelili právním,
technickým či procesním překážkám, včetně smluvních
podmínek a poplatků, které by jim v tom bránily. Základním faktorem,
který usnadňuje volbu spotřebitele a účinnou
hospodářskou soutěž, je přenositelnost čísel. Přenos
čísla by se měl uskutečnit v nejkratší možné
lhůtě tak, aby bylo číslo skutečně aktivní
do jednoho pracovního dne od uzavření smlouvy
o přenesení čísla. Provedení přenosu by nemělo být
podmíněno vypořádáním nezaplacených vyúčtování.
(63)     V zájmu poskytnutí všech
služeb na jednom místě a zajištění hladkého přechodu z pohledu
koncového uživatele by měl změnu poskytovatele provést přejímající
poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost. Předávající
poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost by provedení
změny neměl zdržovat ani mu bránit. Měly by být v co
největší míře použity automatizované procesy a zajištěna
vysoká úroveň ochrany osobních údajů. Dostupnost transparentních,
přesných a včasných informací o změně
poskytovatele by měla zvýšit důvěru koncových uživatelů v
takovou změnu a jejich ochotu aktivně se podílet na tvorbě
konkurenčního prostředí.
(64)     Smlouvy s předávajícími
poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost by měly
být ukončovány automaticky, jakmile dojde ke změně
poskytovatele, bez nutnosti jakýchkoli dalších kroků ze strany koncových
uživatelů. V případě předplacených služeb bude případný
nevyčerpaný kredit přecházejícímu spotřebiteli proplacen.
(65)     Při změně
důležitého identifikátoru, například e-mailové adresy, musí být
koncovému uživateli zaručena návaznost. Za tímto účelem, a aby
se zabránilo ztrátě e-mailové komunikace, by koncoví uživatelé měli
mít možnost využít bezplatného nástroje předávajícího poskytovatele služby
připojení k internetu pro přesměrování e-mailů
v případech, kdy koncový uživatel používá e-mailovou adresu poskytnutou
předávajícím poskytovatelem.
(66)     Příslušné vnitrostátní
orgány mohou stanovit obecné postupy pro přenos čísel a změnu
poskytovatele, a to s ohledem na technologický vývoj
a potřebu zajistit, aby změna poskytovatele proběhla
rychle, efektivně a uživatelsky přívětivým způsobem.
Příslušné vnitrostátní orgány by měly být oprávněny
přijmout přiměřená opatření k odpovídající ochraně
koncových uživatelů během celého procesu změny poskytovatele,
včetně odpovídajících sankcí nutných k minimalizaci rizika zneužití
či zpoždění a rizika převedení koncového uživatele k jinému
poskytovateli bez jeho souhlasu. Rovněž by měly být schopny nastavit
pro takové případy mechanismus automatických náhrad pro koncové uživatele.
(67)     Vnitrostátní regulační
orgány by měly být schopny přijímat účinná opatření, která
jim umožní sledovat a zajišťovat soulad s ustanoveními tohoto
nařízení, a být oprávněny ukládat účinné finanční pokuty
nebo správní sankce v případě, že dojde k jejich porušení.
(68)     V zájmu zohlednění vývoje
na trhu a technického vývoje a v souvislosti se změnami příloh by na
Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s
článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je obzvláště
důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla
odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě
a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise
měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány
současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu
a Radě.
(69)     V zájmu zajištění
jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení by měly být
Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o rozhodnutí
požadující, aby členské státy upravily své plány na dodržování
společného harmonogramu pro udělování uživatelských práv
a povolení skutečného využívání.
(70)     Prováděcí pravomoci
týkající se harmonizace a koordinace oprávnění k využívání rádiového
spektra, vlastností bezdrátových přístupových bodů malého dosahu,
koordinace přidělování rádiového spektra členskými státy,
podrobnějších technických a metodologických pravidel týkajících se
evropských virtuálních přístupových produktů a zabezpečení
přístupu k internetu a přiměřeného řízení provozu
a kvality služeb by měly být vykonávány v souladu
s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011[25].
(71)     Aby se zajistil soulad cíle
tohoto nařízení a opatření nezbytných pro dokončení
jednotného trhu elektronických komunikací podle tohoto nařízení
s několika konkrétními stávajícími právními předpisy a aby
se zohlednily klíčové prvky vyvíjející se rozhodovací praxe, směrnice
2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení
č. 531/2012 by měly být změněny. To zahrnuje úpravu
směrnice 2002/21/ES a souvisejících směrnic tak, aby mohly být
vykládány ve spojení s tímto nařízením, zavedení posílené pravomoci
Komise, aby byla zajištěna konzistentnost nápravných opatření
ukládaných evropským poskytovatelům elektronických komunikací
s významnou tržní silou v rámci evropského konzultačního
mechanismu, harmonizaci kritérií pro posuzování vymezení
a konkurenceschopnosti relevantních trhů, úpravy systému oznamování
podle směrnice 2002/20/ES s ohledem na jednotné evropské
oprávnění, jakož i zrušení ustanovení o minimální harmonizaci
práv koncových uživatelů stanovených směrnicí 2002/22/ES, která jsou
vzhledem k celkové harmonizaci podle tohoto nařízení nadbytečná.

(72)     Trh mobilních komunikací
v Unii zůstává roztříštěný a žádná mobilní síť
nepokrývá všechny členské státy. Proto, aby mohli svým domácím
zákazníkům poskytovat mobilní komunikační služby na jejich cestách
v rámci Unie, musí poskytovatelé roamingu nakupovat velkoobchodní
roamingové služby od operátorů v daném navštíveném členském
státě. Tyto velkoobchodní poplatky představují důležitou
překážku poskytování roamingových služeb za ceny odpovídající cenám za
domácí mobilní služby. Měla by proto být přijata další opatření,
která umožní tyto poplatky snížit. Obchodní nebo technické dohody mezi
poskytovateli roamingu, které jim umožňují virtuálně rozšířit
pokrytí jejich sítí v Unii, představují způsob, jak
internalizovat velkoobchodní náklady. K tomu by měly být nabídnuty odpovídající
pobídky, jež přinese úprava některých regulačních povinností
uložených nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 531/2012[26].
Zejména pokud poskytovatelé roamingu prostřednictvím vlastních sítí nebo
prostřednictvím dvoustranných či vícestranných dohod o roamingu
zajišťují, aby všem zákazníkům v Unii byly standardně nabízeny
roamingové tarify za ceny vnitrostátních tarifů, neměla by se na tyto
poskytovatele vztahovat povinnost domovských poskytovatelů umožnit
svým zákazníkům přístup k roamingovým hlasovým, textovým
a datovým službám libovolného alternativního poskytovatele roamingu,
s výhradou přechodného období, pokud již byl tento přístup
poskytnut.
(73)     Dvoustranné či
vícestranné dohody o roamingu by mobilním operátorům umožnily, aby situaci,
kdy jejich vlastní domácí zákazníci využívají roaming v sítích jejich
partnerů, považovali za situaci, která je do značné míry shodná s
poskytováním služeb těmto zákazníkům v jejich vlastních sítích,
s odpovídajícími dopady na jejich maloobchodní ceny za takové
virtuální pokrytí celé Unie propojenými sítěmi. Takové opatření
na velkoobchodní úrovni by umožnilo rozvoj nových roamingových
produktů, a tím i zvýšilo výběr a konkurenci
na maloobchodní úrovni.
(74)     Digitální agenda pro Evropu
a nařízení č. 531/2012 stanoví, že cílem této
politiky je rozdíl mezi roamingovými a vnitrostátními tarify blížící
se nule. V praxi to znamená, že spotřebitelé, kteří spadají
do některé z hlavních kategorií, u nichž se sleduje domácí
spotřeba, a kteří jsou
označeni v souvislosti s některým balíčkem vnitrostátních
maloobchodních služeb, by měli být v takovém postavení,
aby při svých pravidelných cestách v rámci Unie s jistotou opakovali
daný vzorec typické domácí spotřeby spojovaný s jejich balíčkem
vnitrostátních maloobchodních služeb, aniž by jim vznikaly dodatečné
náklady oproti nákladům při využívání běžných vnitrostátních
služeb. Tyto hlavní kategorie lze v rámci běžné obchodní praxe
vymezit například na základě rozlišování mezi balíčky
vnitrostátních maloobchodních služeb pro zákazníky předplacených služeb
a pro tarifní zákazníky, balíčky obsahujícími výhradně GSM
služby (tj. hlasové a textové služby), balíčky upravené podle
různých objemů využívaných služeb, balíčky pro korporátní v.
privátní klientelu, maloobchodní balíčky s cenami za jednotku využitých
služeb a balíčky nabízející „balíky“ jednotek (např. minuty
volání, megabyty dat) za paušální poplatek bez ohledu na skutečnou
spotřebu. Různorodost maloobchodních tarifů
a balíčků nabízených zákazníkům na vnitrostátních mobilních
trzích v Unii odpovídá na rozličné požadavky uživatelů spojované
s konkurenčním tržním prostředím. Flexibilita
na vnitrostátních trzích by se měla odrážet i v oblasti roamingu v
rámci Unie, přičemž je třeba mít na paměti,
že to, že poskytovatelé roamingu potřebují velkoobchodní vstupy
od nezávislých provozovatelů sítí v různých členských
státech, může být i nadále oprávněným důvodem k určitým
omezením na úrovni přiměřené spotřeby, pokud jsou na
tyto roamingové služby uplatňovány vnitrostátní tarify.
(75)     Ačkoliv je v prvé
řadě na poskytovatelích roamingu, aby sami posoudili, jaký objem
roamingových hlasových, textových a datových služeb je
přiměřené zahrnout do maloobchodních balíčků s
vnitrostátním tarifem, vnitrostátní regulační orgány by měly dohlížet
na to, aby poskytovatelé roamingu tyto přiměřené maximální
objemy dodržovali, a zajistit, aby je výslovně uvedli a podrobně
vyčíslili ve smlouvě, a to pro zákazníka jasným a transparentním
způsobem. Vnitrostátní regulační orgány by se při tom měly
co nejvíce řídit příslušnými pokyny sdružení BEREC. Ve svých
pokynech by mělo sdružení BEREC na základě uživatelských trendů
v Unii v oblasti hlasových, textových a datových služeb a vývoje
předpokládané spotřeby zejména bezdrátových datových služeb uvést
různé vzorové příklady využívání těchto služeb.
(76)     Navíc v důsledku
nedávného významného snížení sazeb za ukončení volání v mobilních
sítích v celé Unii by nyní mělo být možné zrušit dodatečné
roamingové poplatky za příchozí hovory.
(77)     Aby se zajistila stabilita a
strategické vedení sdružení BEREC v jeho činnostech, Rada regulačních
orgánů BEREC by měla být zastoupena předsedou zaměstnaným
na plný úvazek, jehož jmenuje Rada regulačních orgánů na základě
zásluh, dovedností a znalostí týkajících se účastníků na trhu
elektronických komunikací a těchto trhů a zkušeností v oblasti
dohledu a tvorby právních předpisů a na základě otevřeného
výběrového řízení organizovaného a vedeného Radou regulačních
orgánů, jíž je nápomocna Komise. V případě jmenování prvního
předsedy Rady regulačních orgánů by Komise měla mimo jiné
sestavit užší seznam uchazečů na základě jejich zásluh,
dovedností a znalostí týkajících se účastníků na trhu elektronických
komunikací a těchto trhů a zkušeností v oblasti dohledu a tvorby
právních předpisů. Pokud jde o následující jmenování, možnost
sestavení užšího seznamu uchazečů Komisí by měla být
přezkoumána ve zprávě předkládané podle tohoto nařízení. Úřad
BEREC by proto měl mít předsedu Rady regulačních orgánů,
řídící výbor a správního ředitele.
(78)     Směrnice 2002/20/ES,
2002/21/ES, 2002/22/ES a nařízení (ES) č. 1211/2009
a (EU) č. 531/2012 by proto měly být odpovídajícím
způsobem změněny.
(79)     Komise si může kdykoliv,
kdy to bude považovat za nezbytné pro provádění tohoto nařízení,
vyžádat stanovisko sdružení BEREC v souladu s nařízením (ES)
č. 1211/2009.
(80)     Toto nařízení respektuje
základní práva a ctí práva a zásady zakotvené v Listině
základních práv Evropské unie, zejména článek 8 (ochrana osobních
údajů), článek 11 (svoboda projevu a informací), článek 16
(svoboda podnikání), článek 21 (zákaz diskriminace) a článek 38
(ochrana spotřebitele).
(81)     Jelikož cíle tohoto
nařízení, tedy stanovení zásad regulace a podrobných pravidel nezbytných
pro dokončení jednotného evropského trhu elektronických komunikací, nelze
uspokojivým způsobem dosáhnout na úrovni členských států, a lze
jej tedy z důvodu rozsahu a účinků lépe dosáhnout na úrovni
Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu
se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto nařízení
nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO
NAŘÍZENÍ:
Kapitola I Obecná ustanovení
Článek 1 – Cíl a
oblast působnosti
1.
Toto nařízení stanoví zásady regulace a podrobná pravidla nezbytná
pro dokončení jednotného evropského trhu elektronických komunikací, kde:
a)
poskytovatelé sítí a služeb elektronických komunikací mají právo, možnost
i snahu rozvíjet, rozšiřovat a provozovat své sítě
a poskytovat služby bez ohledu na to, kde mají své sídlo nebo kde na
území Unie se nacházejí jejich zákazníci;
b)
občané a podniky mají právo a možnost přístupu
ke konkurenceschopným, bezpečným a spolehlivým službám
elektronických komunikací bez ohledu na to, z jakého místa v Unii jsou
služby poskytovány, a aniž by čelili omezením přeshraničního
poskytování těchto služeb nebo neodůvodněným dodatečným
nákladům.
2.
Toto nařízení stanoví zejména zásady regulace, podle
kterých, ve spojení s ustanoveními směrnic 2002/19/ES,
2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES, Komise, Sdružení evropských
regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC)
a příslušné vnitrostátní orgány jednají v rámci svých pravomocí
s cílem:
a)
zajistit zjednodušené, předvídatelné a konvergentní podmínky regulace
klíčových administrativních a obchodních aspektů,
včetně přiměřenosti jednotlivých požadavků, které
mohou být zavedeny v návaznosti na analýzu trhu;
b)
podpořit udržitelnost hospodářské soutěže v rámci
jednotného trhu a konkurenceschopnost Unie v celosvětovém
měřítku a, jakmile bude těchto cílů dosaženo,
odpovídajícím způsobem snížit regulaci určitých tržních odvětví;

c)
upřednostňovat investice a inovace do nové a lepší
vysokokapacitní infrastruktury, která pokryje celou Unii a uspokojí
měnící se poptávku ze strany koncových uživatelů;
d)
usnadnit poskytování inovativních a vysoce kvalitních služeb;
e)
zajistit dostupnost a vysoce efektivní využívání rádiového spektra,
ať už na základě všeobecného nebo individuálního uživatelského
oprávnění, pro bezdrátové širokopásmové služby, a tím podpořit
inovace, investice, zaměstnanost a koncové uživatele;
f)
sloužit zájmům občanů a koncových uživatelů v otázce
konektivity vytvořením lepších podmínek pro investice, tak aby se zvýšil
výběr a kvalita dostupnosti sítí a služeb a usnadnila
mobilita v rámci Unie a sociální i územní začlenění.
3.
Aby bylo zajištěno zavádění jednotících regulačních zásad
uvedených v odstavci 2, toto nařízení dále stanoví nezbytná podrobná
pravidla pro:
a)
jednotné evropské oprávnění pro poskytovatele služeb elektronických
komunikací;
b)
další sbližování podmínek regulace, pokud jde o nutnost
a přiměřenost nápravných opatření ukládaných
vnitrostátními regulačními orgány evropským poskytovatelům elektronických
komunikací;
c)
jednotné poskytování určitých velkoobchodních produktů
širokopásmového připojení v rámci Unie podle sjednocených podmínek
regulace;
d)
koordinovaný evropský rámec pro přidělování harmonizovaného rádiového
spektra pro služby bezdrátové vysokorychlostní komunikace a tím vytvoření
evropského bezdrátového prostoru;
e)
harmonizaci pravidel týkajících se práv koncových uživatelů a podporu
účinné hospodářské soutěže na maloobchodních trzích a tím
vytvoření evropského spotřebitelského prostoru elektronických
komunikací;
f)
postupné zrušení neodůvodněných příplatků za komunikace
v rámci Unie a roamingové komunikace v Unii.
Článek 2 –
Definice
Pro
účely tohoto nařízení se použijí definice uvedené ve směrnicích
2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES a 2002/77/ES.
Použijí
se rovněž tyto definice:
1)
„evropským poskytovatelem elektronických komunikací“ se rozumí podnik usazený
v Unii, který zajišťuje, resp. poskytuje nebo má v úmyslu
zajišťovat, resp. poskytovat sítě nebo služby elektronických
komunikací ve více než jednom členském státě, a to buď
přímo, nebo prostřednictvím jedné nebo více dceřiných
společností, a který nelze považovat za dceřinou společnost
jiného poskytovatele elektronických komunikací;
2)
„poskytovatelem elektronických komunikací pro veřejnost“ se rozumí podnik,
který poskytuje veřejné sítě elektronických komunikací nebo
veřejně dostupné služby elektronických komunikací;
3)
„dceřinou společností“ se rozumí podnik, v němž má jiný podnik
přímo nebo nepřímo:
i)
pravomoc vykonávat více než polovinu hlasovacích práv, nebo
ii)
pravomoc jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady,
představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik, nebo
iii)
právo spravovat záležitosti podniku;
4)
„jednotným evropským oprávněním“ se rozumí právní rámec platný pro
evropského poskytovatele elektronických komunikací v celé Unii
na základě všeobecného oprávnění uděleného v domovském
členském státě a v souladu s tímto nařízením;
5)
„domovským členským státem“ se rozumí členský stát, v němž
má evropský poskytovatel elektronických komunikací hlavní provozovnu;
6)
„hlavní provozovnou“ se rozumí místo usazení v členském státě,
v němž jsou přijímána hlavní rozhodnutí, pokud jde
o poskytování sítí nebo služeb elektronických komunikací v Unii a s
tím související investice;
7)
„hostitelským členským státem“ se rozumí členský stát jiný než
domovský členský stát, v němž evropský poskytovatel
elektronických komunikací zajišťuje sítě nebo poskytuje služby
elektronických komunikací;
8) „harmonizovaným rádiovým spektrem pro
bezdrátové širokopásmové komunikace“ se rozumí rádiové spektrum, jehož
dostupnost a efektivní využívání je regulováno harmonizovanými
předpisy na úrovni Unie, zejména rozhodnutím Evropského parlamentu
a Rady 676/2002/ES[27],
a které je určeno pro služby elektronických komunikací s výjimkou
služeb rozhlasového a televizního vysílání;
9)
„bezdrátovým přístupovým bodem malého dosahu“ se rozumí zařízení pro
bezdrátový přístup k síti malých rozměrů, s nízkým výkonem
a malého dosahu, které může nebo nemusí být součástí veřejné
pozemní mobilní komunikační sítě a vybaveno jednou nebo více
anténami s minimálním vizuálním dopadem a které umožňuje bezdrátový
přístup veřejnosti k sítím elektronických komunikací bez ohledu
na použitou topologii sítě;
10)
„rádiovou místní sítí (RLAN)“ se rozumí bezdrátové přístupové systémy s
nízkým výkonem a malým dosahem a s nízkým rizikem interferencí
s jinými podobnými systémy umístěnými v bezprostřední
blízkosti jinými uživateli, které fungují na základě nevýhradního využívání
spektra, jehož dostupnost a efektivní využívání je regulováno
harmonizovanými předpisy na úrovni Unie;
11)
„virtuálním širokopásmovým připojením“ se rozumí typ velkoobchodního
přístupu k širokopásmovým sítím, který sestává z virtuálního
přístupu do objektu zákazníka přes libovolnou architekturu
přístupové sítě (kromě fyzického zpřístupnění)
a služby přenosu na vymezený soubor bodů předávky
a který zahrnuje zvláštní síťové prvky, zvláštní síťové funkce
a pomocné IT systémy;
12)
„konektivitou se zaručenou kvalitou služby (ASQ)“ se rozumí produkt
dostupný prostřednictvím IP ústředny, který zákazníkům
umožňuje nastavit komunikační IP spojení mezi propojovacím bodem
a jedním nebo několika koncovými body pevné sítě
a umožňuje stanovenou úroveň výkonnosti end-to-end sítě pro
poskytování specifických služeb koncovým uživatelům založených na
poskytování určité zaručené kvality služeb podle daných
parametrů;
13)
„komunikačními službami na dálku“ se rozumí zprávy nebo hlasové služby
končící mimo místní ústřednu a oblast podléhající místním
poplatkům určenou geografickým kódem oblasti podle národního
číslovacího plánu;
14)
„službou připojení k internetu“ se rozumí veřejně dostupná
služba elektronických komunikací, která umožňuje připojení
k internetu, a tím propojení prakticky všech koncových bodů
připojených k internetu, bez ohledu na použitou technologii
sítě;
15)
„specializovanými službami“ se rozumí služby elektronických komunikací nebo
jiné služby, které umožňují přístup ke konkrétnímu obsahu,
aplikacím nebo službám, případně jejich kombinaci, a jejichž
technické vlastnosti jsou mezi koncovými body kontrolovány, nebo které
umožňují odesílat nebo přijímat data mezi určitým
počtem subjektů nebo koncových bodů a nejsou nabízeny ani
běžně používány jako náhrada za službu připojení
k internetu;
16)
„přejímajícím poskytovatelem elektronických komunikací
pro veřejnost“ se rozumí poskytovatel služby elektronických
komunikací pro veřejnost, na kterého se telefonní číslo nebo služba
převádí;
17)
„předávajícím poskytovatelem elektronických komunikací
pro veřejnost“ se rozumí poskytovatel služby elektronických
komunikací pro veřejnost, od kterého se telefonní číslo nebo služba
převádí.
Kapitola II
Jednotné evropské
oprávnění
Článek 3 – Svoboda
poskytování elektronických komunikací v celé Unii
1.
Evropský poskytovatel elektronických komunikací má právo zajišťovat
sítě a poskytovat služby elektronických komunikací v celé Unii
a vykonávat práva spojená se zajišťováním sítí
a poskytováním služeb ve všech členských státech, v nichž
vykonává svou činnost na základě jednotného evropského
oprávnění, jež podléhá pouze oznamovací povinnosti podle článku 4.
2.
Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, a aniž
je dotčeno nařízení (EU) č. 531/2012, podléhá činnost
evropského poskytovatele elektronických komunikací pravidlům
a podmínkám uplatňovaným v jednotlivých dotčených
členských státech v souladu s právními předpisy Unie.
3.
Odchylně od článku 12 směrnice 2002/20/ES mohou
být evropskému poskytovateli elektronických komunikací uloženy správní
poplatky uplatňované v hostitelském členském státě, pouze
pokud je jeho roční obrat služeb elektronických komunikací v tomto
členském státě vyšší než 0,5 % celkového obratu vnitrostátních
elektronických komunikací. Při vyměřování těchto
poplatků se bere v úvahu pouze obrat služeb elektronických komunikací
v daném členském státě.
4.
Odchylně od čl. 13 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/22/ES
může být evropskému poskytovateli elektronických komunikací uložena
povinnost podílet se na nesení čistých nákladů spojených s povinností
poskytovat univerzální službu v hostitelském členském státě,
pouze pokud je jeho roční obrat služeb elektronických komunikací
v tomto členském státě vyšší než 3 % celkového obratu vnitrostátních
elektronických komunikací. Při vyměřování tohoto podílu na
nákladech se bere v úvahu pouze obrat v daném členském státě.
5.
Evropský poskytovatel elektronických komunikací má v objektivně
srovnatelných situacích nárok na rovné zacházení ze strany vnitrostátních
regulačních orgánů různých členských států.
6.
V případě, že mezi podniky, jedním z nichž
je evropský poskytovatel elektronických komunikací, vznikne spor týkající se
povinností v hostitelském členském státě vyplývajících ze
směrnic 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES, tohoto
nařízení nebo nařízení (EU) č. 531/2012, může se
evropský poskytovatel elektronických komunikací obrátit na vnitrostátní
regulační orgán svého domovského členského státu, který
může v zájmu vytváření jednotné regulační praxe vydat k dané
věci své stanovisko. Vnitrostátní regulační
orgán hostitelského členského státu při rozhodování sporu toto
stanovisko vnitrostátního regulačního orgánu domovského členského
státu v co nejvyšší míře zohlední.
7.
Evropští poskytovatelé elektronických komunikací, kteří jsou ke dni
vstupu tohoto nařízení v platnost oprávněni zajišťovat
sítě a poskytovat služby elektronických komunikací ve více než jednom
členském státě, předloží oznámení podle článku 4 nejpozději
do 1. července 2016.
Článek 4 –
Oznamovací postup pro evropské poskytovatele elektronických komunikací
1.
Před zahájením činnosti alespoň v jednom členském
státě předloží evropský poskytovatel elektronických komunikací
vnitrostátnímu regulačnímu orgánu domovského členského státu jednotné
oznámení podle tohoto nařízení.
2.
Oznámení musí obsahovat prohlášení o zajišťování
sítí a poskytování služeb elektronických komunikací nebo záměr zahájit
zajišťování a poskytování služeb elektronických
komunikací a musí k němu být přiloženy pouze tyto údaje:
a) název či jméno
poskytovatele, jeho právní status a forma, identifikační číslo,
je-li poskytovatel zapsán v obchodním nebo obdobném veřejném
rejstříku, adresa hlavní provozovny, kontaktní osoba, stručný popis
sítí nebo služeb, které zajišťuje, resp. poskytuje nebo má v úmyslu zajišťovat,
resp. poskytovat, a domovský členský stát;
b) hostitelský
členský stát (nebo státy), kde jsou služby a sítě poskytovány a
zajišťovány nebo kde mají být poskytovány a zajišťovány, ať už
přímo, nebo prostřednictvím dceřiné společnosti; v
případě poskytování služeb a zajišťování sítí
prostřednictvím dceřiné společnosti pak název, právní status
a forma, adresa, identifikační číslo, je-li poskytovatel zapsán
v obchodním nebo obdobném veřejném rejstříku v hostitelském
členském státě, a kontaktní údaje dané dceřiné
společnosti spolu s vymezením oblastí jejího působení. Pokud je dceřiná společnost ovládána společně
dvěma nebo více poskytovateli elektronických komunikací s hlavními
provozovnami v různých členských státech, uvede dceřiná
společnost domovský členský stát mateřské společnosti,
který je relevantní pro účely tohoto nařízení, s tím, že jí
tento domovský členský stát mateřská společnost oznámí.
Oznámení
se předkládá v úředním jazyce nebo jazycích domovského členského
státu a příslušných hostitelských členských států.
3.
Jakákoli změna týkající se údajů předložených v souladu
s odstavcem 2 musí být vnitrostátnímu regulačnímu orgánu domovského
členského státu oznámena do jednoho měsíce od data, kdy k
této změně došlo. Pokud se oznamovaná změna týká záměru
zajišťovat sítě nebo poskytovat služby elektronických komunikací
v hostitelském členském státě, na který se nevztahuje
předchozí oznámení, může evropský poskytovatel elektronických
komunikací zahájit činnost v tomto hostitelském členském
státě po podání příslušného oznámení.
4.
Nesplnění oznamovací povinnosti podle tohoto článku se považuje za
porušení obecných podmínek platných pro evropského poskytovatele elektronických
komunikací v domovském členském státě.
5.
Vnitrostátní regulační orgán domovského členského státu předá
údaje obdržené v souladu s odstavcem 2 a případné
změny týkající se těchto údajů oznámené v souladu
s odstavcem 3 příslušným vnitrostátním regulačním orgánům
dotčených hostitelských členských států a Úřadu BEREC
do jednoho týdne od data, kdy tyto údaje nebo jejich případné
změny obdrží.
Úřad
BEREC vede veřejně přístupný rejstřík oznámení
učiněných v souladu s tímto nařízením.
6.
Na žádost evropského poskytovatele elektronických komunikací vydá
vnitrostátní regulační orgán domovského členského státu prohlášení
v souladu s článkem 9 směrnice 2002/20/ES, v němž
uvede, že daný podnik je držitelem jednotného evropského oprávnění.
7.
V případě, že se jeden nebo více
vnitrostátních regulačních orgánů členských států domnívá,
že vymezení domovského členského státu v oznámení podle odstavce
2 nebo v oznámení o změně údajů podle odstavce 3 neodpovídá nebo
přestalo odpovídat hlavní provozovně podniku podle tohoto
nařízení, postoupí záležitost Komisi a své rozhodnutí odůvodní. Kopii svého oznámení Komisi předá pro informaci
Úřadu BEREC. Komise vydá rozhodnutí, kterým určí domovský
členský stát dotčeného podniku podle tohoto nařízení, do
tří měsíců od data, kdy jí byla záležitost postoupena, a
poté, co příslušnému evropskému poskytovateli elektronických komunikací
a vnitrostátnímu regulačnímu orgánu sporného domovského
členského státu umožnila, aby se k dané záležitosti vyjádřili.
Článek 5 –
Dodržování jednotného evropského oprávnění
1.
Vnitrostátní regulační orgány jednotlivých
dotčených členských států v souladu s příslušnými
vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí postupy podle
článku 10 směrnice 2002/20/ES, dohlíží na to, aby evropští
poskytovatelé elektronických komunikací dodržovali pravidla
a podmínky platné na území jejich státu v souladu s článkem
3.
2.
Vnitrostátní regulační orgán hostitelského členského státu předá
vnitrostátnímu regulačnímu orgánu domovského členského státu veškeré
důležité informace o individuálních opatřeních přijatých
ve vztahu k evropskému poskytovateli elektronických komunikací, aby
byl zajištěn soulad s pravidly a podmínkami platnými na jeho
území v souladu s článkem 3.
Článek 6 –
Pozastavení a odnětí práva evropského poskytovatele elektronických
komunikací poskytovat elektronické komunikace
1.
Aniž jsou dotčena opatření týkající se pozastavení nebo odnětí
uživatelských práv k určitému rádiovému spektru nebo číslům
udělených kterýmkoli z dotčených členských států
a předběžná opatření přijatá v souladu
s odstavcem 3, může právo evropského poskytovatele elektronických
komunikací zajišťovat sítě a poskytovat služby elektronických
komunikací v celé Unii nebo její části v souladu
s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí
čl. 10 odst. 5 směrnice 2002/20/ES, pozastavit nebo
odejmout pouze vnitrostátní regulační orgán domovského členského
státu.
2.
V případech závažného nebo opakovaného porušení pravidel
a podmínek platných v hostitelském členském státě
v souladu s článkem 3, kdy došlo k selhání opatření
přijatých vnitrostátním regulačním orgánem hostitelského
členského státu s cílem zajistit dodržování oprávnění
podle článku 5, uvědomí tento orgán vnitrostátní regulační
orgán domovského členského státu a vyzve jej k přijetí
opatření podle odstavce 1.
3.
Dokud vnitrostátní regulační orgán domovského členského státu
nepřijme konečné rozhodnutí ohledně výzvy předložené
v souladu s odstavcem 2, může vnitrostátní regulační orgán
hostitelského členského státu přijmout nezbytná předběžná
opatření v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kterými
se provádí čl. 10 odst. 6 směrnice 2002/20/ES,
v případě, že má důkazy o porušení pravidel
a podmínek platných na jeho území v souladu s článkem
3. Odchylně od tříměsíční lhůty stanovené
v čl. 10 odst. 6 směrnice 2002/20/ES mohou taková
dočasná opatření platit do okamžiku, kdy vnitrostátní
regulační orgán domovského členského státu přijme konečné
rozhodnutí.
Komise,
sdružení BEREC a vnitrostátní regulační orgány domovského
členského státu a ostatních hostitelských členských států
budou o přijatých předběžných opatřeních včas
informovány.
4.
V případě, že vnitrostátní regulační orgán domovského
členského státu zvažuje vydání rozhodnutí o pozastavení nebo
odnětí práva evropského poskytovatele elektronických komunikací
v souladu s odstavcem 1, a to buď z vlastního
podnětu, nebo na žádost vnitrostátního regulačního orgánu
hostitelského členského státu, oznámí svůj záměr příslušným
vnitrostátním regulačním orgánům hostitelských členských
států, které budou takovým rozhodnutím dotčeny. Vnitrostátní
regulační orgán hostitelského členského státu se může k
věci vyjádřit ve lhůtě jednoho měsíce.
5.
Vnitrostátní regulační orgán domovského členského státu stanovisko
vnitrostátního regulačního orgánu hostitelského členského státu
maximálně zohlední a přijme konečné rozhodnutí,
které sdělí Komisi, sdružení BEREC a vnitrostátním
regulačním orgánům hostitelských členských států, které
budou tímto rozhodnutím dotčeny, a to do jednoho týdne od jeho
přijetí.
6.
V případě, že se vnitrostátní
regulační orgán domovského členského státu rozhodne pozastavit nebo
odejmout evropskému poskytovateli elektronických komunikací jeho právo
v souladu s odstavcem 1, mohou vnitrostátní regulační orgány
dotčených hostitelských členských států přijmout vhodná
opatření, aby evropskému poskytovateli elektronických komunikací zabránily
pokračovat na jejich území v poskytování služeb nebo zajišťování
sítí, na něž se dané rozhodnutí vztahuje.
Článek 7 –
Koordinace donucovacích opatření
1.
Při uplatňování článku 6 vnitrostátní regulační orgán domovského
členského státu věnuje opatřením dohledu nebo donucovacím
opatřením týkajícím se služeb nebo síti elektronických komunikací
poskytovaných v jiném členském státě nebo takových, které
způsobily škodu v jiném členském státě, stejnou péči,
jako kdyby byly takové služby nebo sítě elektronických komunikací
poskytovány v domovském členském státě.
2.
Členské státy zajistí, aby na jejich území bylo možné doručovat
právní dokumenty vztahující se k opatřením přijatým
v souladu s články 5 a 6.
Kapitola III
Evropské vstupy
Oddíl
1 – Koordinace využívání rádiového spektra v rámci jednotného trhu
Článek 8 – Oblast
působnosti a obecná ustanovení
1.
Tento oddíl se použije na harmonizované rádiové spektrum
pro bezdrátové širokopásmové komunikace.
2. Tímto oddílem není dotčeno právo členských států
vybírat poplatky za zajištění optimálního využití zdrojů rádiového
spektra v souladu s článkem 13 směrnice 2002/20/ES a uspořádat
a využívat vlastní rádiová spektra pro účely veřejného pořádku,
veřejné bezpečnosti a obrany.
3.
Komise při výkonu pravomocí, které jí byly svěřeny tímto
oddílem, v nejvyšší míře zohlední jakékoli relevantní stanovisko vydané
Skupinou pro politiku rádiového spektra (RSPG), jež byla zřízena
rozhodnutím Komise 2002/622/ES[28].
Článek 9 –
Využívání rádiového spektra pro bezdrátové širokopásmové komunikace:
regulační zásady
1. Příslušné
vnitrostátní orgány pro rádiové spektrum přispívají rozvoji bezdrátového
prostoru, v němž se spojují investice a podmínky hospodářské
soutěže v oblasti vysokorychlostních bezdrátových širokopásmových
komunikací a který umožňuje plánování a poskytování integrovaných sítí a
služeb pro více území a dosahování úspor z rozsahu, což přináší podporu
inovací, hospodářského růstu a dlouhodobé výhody pro koncové uživatele.
Pokud
jde o využívání rádiového spektra, příslušné vnitrostátní orgány
neuplatňují postupy ani nestanoví podmínky, které mohou
nepřiměřeně omezovat evropské poskytovatele elektronických
komunikací v poskytování integrovaných sítí elektronických komunikací a služeb
v několika členských státech nebo v rámci Unie.
2. Příslušné
vnitrostátní orgány zavedou systém udělování oprávnění k využívání
rádiového spektra, jenž je nejméně zatěžující, a to na základě
objektivních, transparentních, nediskriminačních a
přiměřených kritérií tak, aby se maximalizovala flexibilita a
účinnost při využívání rádiového spektra a aby se v rámci Unie
podpořily srovnatelné podmínky týkající se integrovaných investic a
operací na více územích, které realizují evropští poskytovatelé elektronických
komunikací.
3.
Příslušné vnitrostátní orgány při stanovování podmínek a postupů
týkajících se oprávnění k využívání rádiového spektra zohlední
zejména rovné zacházení mezi stávajícími a potenciálními operátory a mezi
evropskými poskytovateli elektronických komunikací a jinými podniky.
4.
Aniž je tím dotčen odstavec 5, příslušné vnitrostátní orgány při
stanovování podmínek a postupů týkajících se oprávnění k
využívání rádiového spektra zohlední tyto regulační zásady a
případně s nimi zajistí soulad:
a)
maximalizovat zájem koncových uživatelů, včetně zájmu koncových
uživatelů na dlouhodobých investicích a inovacích v oblasti bezdrátových
sítí a služeb i na účinné hospodářské soutěži;
b)
zajistit nejefektivnější využívání a účinné řízení rádiového
spektra;
c)
zajistit předvídatelné a srovnatelné podmínky, které umožní plánování
investic do sítí a služeb v rámci více území a dosahování úspor z rozsahu;
d)
zajistit nezbytnost a přiměřenost stanovených podmínek, a to i
prostřednictvím objektivního posouzení toho, zda je odůvodněno
stanovení dodatečných podmínek, jež by mohly být ve prospěch
určitých operátorů nebo by je mohly omezovat;
e)
zajistit rozsáhlé územní pokrytí vysokorychlostními bezdrátovými
širokopásmovými sítěmi a vysokou úroveň připojení a
spotřeby souvisejících služeb.
5.
Příslušné vnitrostátní orgány při rozhodování, zda uložit
některou ze specifických podmínek týkajících se práv na využívání
rádiového spektra podle článku 10, zohlední především kritéria
stanovená v uvedeném článku.
Článek 10 –
Relevantní kritéria, která se zohledňují pro účely využívání
rádiového spektra
1. Příslušné vnitrostátní orgány při stanovování
rozsahu a typu rádiového spektra, jež má být přiděleno v rámci daného
řízení o přiznání práv k využívání rádiového spektra, zohlední tato
kritéria:
a)
technické charakteristiky jednotlivých pásem rádiového spektra, která jsou k
dispozici;
b)
případnou kombinaci komplementárních pásem v rámci jediného postupu; a
c)
význam soudržných portfolií práv k využívání rádiového spektra v jednotlivých
členských státech, pokud jde o poskytování sítí nebo služeb, pro celý trh
Unie nebo jeho významnou část.
2. Příslušné
vnitrostátní orgány při stanovování jakéhokoli minimálního nebo
maximálního rozsahu rádiového spektra, jenž by byl definován pro účely
práva na využívání v rámci daného pásma nebo v kombinaci s komplementárními
pásmy, zajistí:
a)
nejefektivnější využití rádiového spektra v souladu s čl. 9 odst. 4
písm. b) a zohlední charakteristiky dotčeného pásma nebo pásem;
b)
efektivní investice do sítí v souladu s čl. 9 odst. 4 písm. a).
Tímto
odstavcem není dotčeno použití odstavce 5, pokud jde o podmínky vymezující
maximální rozsah rádiového spektra.
3. Příslušné
vnitrostátní orgány zajistí, aby případné poplatky za práva na využívání
rádiového spektra:
a)
přiměřeně odrážely sociální a ekonomickou hodnotu rádiového
spektra, včetně přínosných externalit;
b)
nevedly k nedostatečnému využívání a posilovaly investice do kapacity,
pokrytí a kvality sítí a služeb;
c)
nevyvolávaly diskriminaci a zajišťovaly rovnost příležitostí mezi
operátory, včetně rovnosti mezi stávajícími a potenciálními
operátory;
d)
zajišťovaly optimální rozdělení mezi jednorázovými a případnými
periodickými platbami a zohledňovaly zejména potřebu
podněcovat rychlé rozšíření sítí a využívání rádiového spektra v
souladu s čl. 9 odst. 4 písm. b) a e).
Tímto
odstavcem není dotčeno použití odstavce 5, pokud jde o podmínky
vyplývající z rozdílných poplatků účtovaných jednotlivými
operátory, které jsou stanoveny s cílem podpořit účinnou hospodářskou
soutěž.
4. Příslušné vnitrostátní orgány mohou stanovit pouze
takové povinnosti týkající se dosažení minimálního územního pokrytí, které jsou
v souladu s čl. 9 odst. 4 písm. d) nezbytné a přiměřené
k dosažení specifických cílů obecného zájmu stanovených na úrovni
členského státu. Příslušné vnitrostátní orgány při stanovování
těchto povinností zohlední:
a)
jakékoli stávající pokrytí území členského státu relevantní službou nebo
jinými službami elektronických komunikací;
b)
minimalizaci počtu operátorů, jimž tyto povinnosti mohou být uloženy;
c)
možnost rozdělení zátěže a reciprocity mezi jednotlivými operátory,
včetně poskytovatelů jiných služeb elektronických komunikací;
d)
investice nutné k dosažení tohoto pokrytí a potřebu, aby se promítly do
stanovených poplatků;
c)
technickou vhodnost relevantních pásem k efektivnímu poskytování širokého
územního pokrytí.
5. Příslušné vnitrostátní orgány při rozhodování,
zda zavedou některé z opatření na podporu účinné
hospodářské soutěže uvedených v čl. 5 odst. 2 rozhodnutí
Evropského parlamentu a Rady č. 243/2012/EU[29], vycházejí z
objektivního, výhledového posouzení následujících kritérií a zohlední tržní
podmínky a dostupné referenční úrovně:
a)
zda je či není pravděpodobné, že při neexistenci těchto
opatření bude zachována účinná hospodářská soutěž nebo jí
bude dosaženo, a
b)
pravděpodobný účinek takových dočasných opatření na
stávající i budoucí investice vynakládané operátory na trhu.
6. Příslušné
vnitrostátní orgány stanoví podmínky, na jejichž základě mohou podniky
jiným podnikům převést nebo pronajmout část svých individuálních
práv na využívání rádiového spektra nebo veškerá tato práva, a to
včetně sdílení daného rádiového spektra.
Příslušné vnitrostátní orgány při stanovování těchto podmínek
zohlední:
a)
optimalizaci účinného využívání rádiového spektra v souladu s čl. 9
odst. 4 písm. b);
b)
možnost využívat příležitosti výhodného sdílení;
c)
sladění zájmů stávajících i potenciálních držitelů práv;
d)
vytvoření lépe fungujícího a likvidnějšího trhu, pokud jde o
přístup k rádiovému spektru.
Tímto
odstavcem není dotčeno použití pravidel hospodářské soutěže na
jednotlivé podniky.
7. Příslušné
vnitrostátní orgány povolí sdílení pasivní i aktivní infrastruktury a
společné zavádění infrastruktury pro účely bezdrátových
širokopásmových komunikací, přičemž zohlední:
a)
stav hospodářské soutěže založené na infrastruktuře a stav
jakékoli vedlejší hospodářské soutěže založené na službách;
b)
požadavky na účinné využívání rádiového spektra;
c)
rozšířené možnosti a vyšší kvalitu služeb poskytovaných koncovým
uživatelům;
d)
technologické inovace.
Tímto
odstavcem není dotčeno použití pravidel hospodářské soutěže na
jednotlivé podniky.
Článek 11 –
Doplňující ustanovení týkající se podmínek využívání rádiového spektra
1. Jestliže
technické podmínky týkající se dostupnosti a efektivního využívání
harmonizovaného rádiového spektra pro bezdrátové širokopásmové komunikace
umožňují využívání relevantního rádiového spektra v rámci režimu
udělování všeobecného oprávnění, příslušné vnitrostátní orgány
nestanoví žádné dodatečné podmínky a zamezí veškerému jinému využívání,
jež by narušovalo účinné uplatňování tohoto harmonizovaného režimu.
2. Příslušné
vnitrostátní orgány stanoví podmínky týkající se oprávnění, na jejichž
základě lze odvolat nebo zrušit individuální oprávnění nebo právo na
využívání v případě, že dané rádiové spektrum není trvale využíváno. Při uvedeném odvolání nebo zrušení náleží operátorovi
přiměřená kompenzace pouze v případě, že nevyužívání
rádiového spektra bylo způsobeno důvody, které operátorovi nelze
přičíst, a je objektivně odůvodněno.
3. Příslušné
vnitrostátní orgány vezmou v souladu s pravidly hospodářské soutěže a
s ohledem na včasné uvolnění nebo sdílení dostatečně
harmonizovaného rádiového spektra v pásmech, která jsou z hlediska nákladů
efektivní, pro účely vysokokapacitních bezdrátových širokopásmových služeb
do úvahy potřebu stanovit:
a) stávajícím
uživatelům nebo držitelům práv na využívání rádiového spektra
přiměřenou kompenzaci nebo finanční pobídky, mimo jiné
zavedením systému nabídek nebo pevné částky za práva na využívání; nebo
b)
finanční pobídky, jež mají být placeny stávajícími uživateli nebo držiteli
práv na využívání rádiového spektra.
4. Příslušné
vnitrostátní orgány vezmou v souladu s čl. 6 odst. 3 rozhodnutí č.
243/2012/EU a s cílem zlepšit spektrální efektivitu do úvahy potřebu
stanovit přiměřenou minimální úroveň výkonnosti technologií
pro jednotlivá pásma; tím nejsou dotčena opatření přijatá podle
rozhodnutí č. 676/2002.
Při
stanovování těchto úrovní zejména:
a)
vezmou do úvahy vývojové cykly technologií a obnovu zařízení, a
především koncových zařízení; a
b)
uplatní zásadu technologické neutrality, aby bylo dosaženo stanovené
úrovně výkonnosti v souladu s článkem 9 směrnice
2002/21/ES.
Článek 12 –
Harmonizace některých podmínek pro udělování oprávnění, které se
týkají bezdrátových širokopásmových komunikací
1.
Příslušné vnitrostátní orgány stanoví časové harmonogramy pro
přiznání nebo opětovné přidělení práv na využívání spektra
nebo prodloužení platnosti těchto práv za podmínek, jež se vztahují na stávající
práva; tato práva se uplatní na rádiové spektrum harmonizované pro účely
bezdrátových širokopásmových komunikací.
Délka
trvání práv na využívání spektra nebo lhůty pro následné prodloužení
jejich platnosti jsou stanoveny s dostatečným předstihem před
zahájením příslušného postupu, jenž je uveden v časovém harmonogramu
podle prvního pododstavce. Časové harmonogramy, délka trvání práv a cyklus
prodlužování jejich platnosti zohledňují potřebu předvídatelného
investičního prostředí, efektivní možnost uvolnit jakékoli nové
relevantní pásmo rádiového spektra, které bylo harmonizováno pro účely
bezdrátových širokopásmových komunikací, a dobu amortizace souvisejících
investic za podmínek hospodářské soutěže.
2. Komise může s
cílem zajistit soudržné provádění odstavce 1 v rámci celé Unie, a zejména
s cílem zajistit synchronizovanou dostupnost bezdrátových služeb v Unii,
formou prováděcích aktů:
a) stanovit společný časový
harmonogram pro Unii jako celek nebo časové harmonogramy odpovídající
okolnostem v jednotlivých kategoriích členských států, datum nebo
data pro přiznání individuálních práv na využívání harmonizovaného pásma
nebo kombinace komplementárních harmonizovaných pásem a pro umožnění
skutečného využívání rádiového spektra pro účely výlučného nebo
sdíleného poskytování bezdrátových širokopásmových komunikací v rámci Unie;
b) stanovit minimální délku platnosti práv
přiznávaných v rámci harmonizovaných pásem;
c) v případě práv, která ze své podstaty
nejsou přiznána na dobu neurčitou, stanovit synchronizované
ukončení nebo prodloužení jejich platnosti v Unii jako celku;
d) definovat datum ukončení platnosti
stávajících práv na využívání jiných harmonizovaných pásem, než jsou pásma
určená pro účely bezdrátových širokopásmových komunikací, nebo v případě
práv na dobu neurčitou datum stanovené pro takovou změnu práva na
využívání tak, aby se umožnilo poskytování bezdrátových širokopásmových
komunikací.
Tyto prováděcí akty se přijímají
v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 33
odst. 2.
3. Komise může rovněž přijmout
prováděcí akty harmonizující datum ukončení platnosti individuálních
práv na využívání rádiového spektra pro bezdrátové širokopásmové komunikace v
harmonizovaných pásmech nebo datum prodloužení platnosti těchto práv,
která v okamžiku přijetí uvedených aktů již existují, aby v celé Unii
dosáhla synchronizace data prodloužení platnosti práv na využívání těchto
pásem nebo jejich opětovného přidělení, a to včetně
případné synchronizace s datem prodloužení platnosti práv k využívání
jiných pásem harmonizovaných prováděcími opatřeními, jež byla
přijata v souladu s odstavcem 2 nebo s tímto odstavcem, nebo datem
jejich opětovného přidělení. Tyto prováděcí akty se
přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným
v čl. 33 odst. 2.
Jestliže prováděcí akty podle tohoto
odstavce stanoví harmonizované datum prodloužení platnosti práv na využívání
rádiového spektra nebo datum jejich opětovného přidělení, které
následuje po datu ukončení platnosti stávajících individuálních práv na
využívání rádiového spektra v jakémkoli členském státě nebo po datu
jejího prodloužení, příslušné vnitrostátní orgány prodlouží platnost
stávajících práv podle harmonizovaného data za stejných hmotněprávních
podmínek pro udělení oprávnění, jež platily dříve,
včetně jakýchkoli použitelných periodických poplatků.
Je-li doba, o níž se v souladu s druhým
pododstavcem prodlužuje platnost práv, ve srovnání s původní dobou
platnosti práv na využívání významná, příslušné vnitrostátní orgány mohou
pro účely prodloužení platnosti práv upravit dříve použitelné
podmínky pro udělení oprávnění, které jsou s ohledem na změnu
okolností nezbytné, a to včetně uložení dodatečných
poplatků. Tyto dodatečné poplatky jsou vypočítány za použití poměru
pro rata temporis jakéhokoli počátečního poplatku za
původní práva na využívání, který byl výslovně vypočítán s
odkazem na původní délku platnosti práv.
Prováděcí akty podle tohoto odstavce
nestanoví požadavek na zkrácení platnosti stávajících práv na využívání ve
všech členských státech, s výjimkou případů v souladu s čl.
14 odst. 2 směrnice 2002/20/ES, a nepoužijí se na stávající práva s
platností na dobu neurčitou.
Jestliže Komise přijme prováděcí akt
podle odstavce 2, může ustanovení tohoto odstavce použít obdobně i na
jakákoli práva na využívání daného harmonizovaného pásma pro bezdrátový
širokopásmový přístup.
4. Komise při přijímání
prováděcích aktů podle odstavců 2 a 3 vezme do úvahy:
a) regulační zásady stanovené v
článku 9;
b) objektivní rozdíly, které se vyskytují v
rámci Unie a týkají se potřeby dodatečného rádiového spektra pro
bezdrátový širokopásmový přístup, a zároveň zohlední společné
potřeby týkající se rádiového spektra pro integrované sítě pokrývající
několik členských států;
c) předvídatelnost provozních podmínek
platných pro stávající uživatele rádiového spektra;
d) zavádění, rozvoj a investiční
cykly následných generací bezdrátových širokopásmových technologií;
e) poptávku koncových uživatelů po
vysokokapacitních bezdrátových širokopásmových komunikacích.
Komise při stanovování časových
harmonogramů pro jednotlivé kategorie členských států, které
doposud nepřiznaly individuální práva na využívání a umožnily
skutečné využití daného harmonizovaného pásma, vezme náležitě do
úvahy jakékoli údaje předložené členskými státy, které se týkají
dřívějšího způsobu přiznávání práv k rádiovému spektru,
důvodů pro omezení vyplývajících z čl. 9 odst. 3 a 4
směrnice 2002/21/ES, případné potřeby uvolnit dané pásmo,
účinků na hospodářskou soutěž nebo zeměpisných či
technických překážek, a zároveň zohlední dopad na vnitřní trh.
Komise zajistí, aby se provádění uvedených harmonogramů
bezdůvodně nedokládalo a aby jakékoli odchylky mezi časovými
harmonogramy členských států nevedly k nežádoucím rozdílům v podmínkách
hospodářské soutěže nebo právní úpravy v jednotlivých členských
státech.
5. Odstavcem 2 není dotčeno právo
členských států přiznat práva na využívání a umožnit
skutečné využívání harmonizovaného pásma před přijetím prováděcího
aktu týkajícího se daného pásma za předpokladu, že jsou splněny
podmínky druhého pododstavce, nebo před harmonizovaným datem, které je pro
dané pásmo stanoveno v prováděcím aktu.
Jestliže příslušné vnitrostátní orgány
přiznávají práva na využívání harmonizovaného pásma ještě před
přijetím prováděcího aktu, který se daného pásma týká, stanoví
podmínky takového přiznání práv, a zejména podmínky týkající se délky
jejich platnosti, tak, aby nositelé práv na využívání věděli o
možnosti, že Komise přijme prováděcí akty v souladu s odstavcem 2,
které stanoví minimální dobu platnosti těchto práv nebo synchronizovaný
cyklus ukončení nebo prodloužení jejich platnosti pro celou Unii. Tento
pododstavec se nepoužije na přiznání práv s platností na dobu
neurčitou.
6. Příslušné vnitrostátní orgány
poskytnou Komisi včasné a dostatečně podrobné informace
ohledně plánů na zajištění souladu s časovým harmonogramem,
které se týkají harmonizovaných pásem, u nichž byl prováděcím aktem
přijatým podle odstavce 2 stanoven společný časový harmonogram
pro přiznání práv na využívání a umožněno skutečné využívání.
Komise může přijmout prováděcí akty, které stanoví formu a
postup poskytování uvedených informací. Tyto prováděcí akty se
přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným
v čl. 33 odst. 2.
Má-li Komise na základě přezkumu
těchto podrobných plánů poskytnutých členským státem za to, že
není pravděpodobné, že by byl daný členský stát schopen dodržet
časový harmonogram, který se na něj vztahuje, může Komise
prostřednictvím prováděcího aktu přijmout rozhodnutí vyžadující,
aby členský stát náležitě přizpůsobil své plány a dosáhl
výše uvedeného souladu.
Článek 13 –
Koordinace postupů udělování oprávnění a podmínek využívání
rádiového spektra pro účely bezdrátového širokopásmového přístupu na
vnitřním trhu
1. Jestliže příslušný vnitrostátní orgán
hodlá podmínit využívání rádiového spektra získáním všeobecného oprávnění
nebo přiznat individuální práva na využívání rádiového spektra nebo
pozměnit práva a povinnosti ve vztahu k využívání rádiového spektra podle
článku 14 směrnice 2002/20/ES, zpřístupní zároveň Komisi i
orgánům příslušným pro správu rádiového spektra v jiných
členských státech návrh daného opatření i jeho odůvodnění,
a to případně po ukončení veřejné konzultace podle
článku 6 směrnice 2002/21/ES, ale v každém případě v takové
fázi přípravy tohoto opatření, která umožňuje poskytnout Komisi
a příslušným orgánům ostatních členských států
dostatečné a neměnné informace o relevantních záležitostech.
Příslušný vnitrostátní orgán poskytne
informace, které budou případně obsahovat alespoň tyto
náležitosti:
a) druh postupu udělování oprávnění;
b) načasování postupu udělování
oprávnění;
c) dobu platnosti práv na využívání;
d) druh a rozsah dostupného rádiového spektra
jako celku nebo ve vztahu k danému podniku;
e) částku a strukturu poplatků, jež
mají být uhrazeny;
f) kompenzaci nebo pobídky určené
stávajícím uživatelům a týkající se uvolnění nebo sdílení rádiového
spektra;
g) povinnosti týkající se pokrytí;
h) velkoobchodní přístup, požadavky v
oblasti národního nebo regionálního roamingu;
i) omezení rádiového spektra na některé
druhy operací nebo vyloučení některých druhů operátorů;
j) podmínky týkající se přidělení,
převodu nebo shromažďování práv na využívání;
k) možnost využívat rádiové spektrum na sdíleném
základě;
l) sdílení infrastruktury;
m) minimální úrovně výkonnosti
technologií;
n) omezení stanovená v souladu s čl. 9
odst. 3 a 4 směrnice 2002/21/ES;
o) odvolání nebo odnětí jednoho nebo
několika práv na využívání nebo změnu práv nebo podmínek připojených
k takovým právům, která nelze považovat za méně významná ve smyslu
čl. 14 odst. 1 směrnice 2002/20/ES.
2. Příslušné vnitrostátní orgány a Komise
mohou danému příslušnému orgánu předkládat své připomínky ve
lhůtě dvou měsíců. Dvouměsíční lhůta se neprodlužuje.
Komise při posuzování návrhu
opatření v souladu s tímto článkem vezme do úvahy zejména:
a) ustanovení směrnic 2002/20/ES a
2002/21/ES a rozhodnutí č. 243/2012/EU;
b) regulační zásady stanovené v
článku 9;
c) relevantní kritéria týkající se splnění
některých specifických podmínek vyplývajících z článku 10 a
doplňující ustanovení vyplývající z článku 11;
d) jakýkoli prováděcí akt přijatý v
souladu s článkem 12;
e) soulad s aktuálními, probíhajícími nebo
plánovanými postupy v jiných členských státech a případné
účinky na obchod mezi členskými státy.
Pokud Komise v rámci této lhůty
příslušnému orgánu oznámí, že by návrh opatření vytvořil
překážku na vnitřním trhu nebo že má závažné pochybnosti ohledně
jeho slučitelnosti s právem Unie, návrh opatření nesmí být ve
lhůtě dalších dvou měsíců schválen. Komise o závěru,
k němuž dospěla ve věci návrhu opatření v daném
případě, informuje rovněž příslušné orgány jiných
členských států.
3. V další dvouměsíční
lhůtě uvedené v odstavci 2 Komise a dotčený
příslušný orgán úzce spolupracují s cílem stanovit nejvhodnější
a nejúčinnější opatření s ohledem na kritéria uvedená
v odstavci 2, přičemž náležitě zohlední názory
účastníků trhu a potřebu zajistit vytvoření jednotné
regulační praxe.
4. Příslušný orgán může v jakékoli
fázi postupu pozměnit návrh opatření nebo jej vzít zpět,
přičemž v nejvyšší míře zohlední oznámení Komise uvedené v
odstavci 2.
5. V další dvouměsíční
lhůtě podle odstavce 2 Komise může:
a) předložit Komunikačnímu výboru
návrh rozhodnutí, které stanoví, aby dotčený příslušný orgán vzal
návrh opatření zpět. Komise k návrhu rozhodnutí připojí
podrobnou a objektivní analýzu, v níž předloží důvody pro svůj
závěr, že by návrh opatření neměl být přijat ve znění,
v němž byl oznámen, a připojí konkrétní návrhy na změnu návrhu
opatření; nebo
b) přijme rozhodnutí, které mění
její stanovisko týkající se dotčeného návrhu opatření.
6. Jestliže Komise nepředloží návrh
rozhodnutí uvedený v odst. 5 písm. a) nebo přijme rozhodnutí podle odst. 5
písm. b), dotčený příslušný orgán může návrh opatření
přijmout.
Jestliže Komise předloží návrh rozhodnutí
podle odst. 5 písm. a), příslušný orgán nepřijme návrh opatření
po dobu maximálně šesti měsíců od okamžiku, kdy bylo
příslušnému orgánu zasláno oznámení podle odstavce 2.
Komise může v jakékoli fázi postupu
rozhodnout, že změní své stanovisko týkající se dotčeného návrhu
opatření, včetně případů, kdy Komise návrh rozhodnutí
již předložila Komunikačnímu výboru.
7. Komise přijme ve formě
prováděcích aktů jakékoli rozhodnutí vyžadující, aby příslušný
orgán vzal svůj návrh opatření zpět. Tyto prováděcí akty se
přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným
v čl. 33 odst. 2.
8. Jestliže Komise přijala rozhodnutí v
souladu s odstavcem 7, příslušný orgán pozmění návrh opatření nebo
jej vezme zpět ve lhůtě šesti měsíců od okamžiku
oznámení rozhodnutí Komise. Jestliže příslušný orgán návrh opatření
pozmění, provede případnou veřejnou konzultaci a
pozměněný návrh opatření v souladu s odstavcem 1 zpřístupní
Komisi.
9. Dotčený příslušný orgán v
nejvyšší míře zohlední veškeré připomínky příslušných
orgánů ostatních členských států a Komise a s výjimkou
případů, na něž se vztahuje odst. 2 třetí pododstavec,
odst. 6 druhý pododstavec a odstavec 7, může přijmout výsledný návrh
opatření, a pokud tak učiní, oznámí to Komisi.
10. Po skončení postupu informuje
příslušný orgán Komisi o výsledcích tohoto postupu, s nímž jeho
opatření souvisí.
Článek 14 –
Přístup k rádiovým místním sítím
1. Příslušné vnitrostátní orgány umožní
pouze na základě všeobecného oprávnění poskytování přístupu k
síti poskytovatele elektronických komunikací pro veřejnost, jakož i
využívání harmonizovaného rádiového spektra k tomuto poskytování, a to
prostřednictvím rádiových místních sítí.
2. Příslušné vnitrostátní orgány nebrání
poskytovatelům elektronických komunikací pro veřejnost v tom, aby
umožnili přístup veřejnosti ke svým sítím prostřednictvím
rádiových místních sítí, které mohou být umístěny v prostorách koncového
uživatele za předpokladu, že jsou splněny podmínky všeobecného
oprávnění a koncový uživatel vyjádřil předem svůj
informovaný souhlas.
3. Poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost nemohou jednostranně omezit:
a) právo koncových uživatelů na
přístup k rádiovým místním sítím poskytovaným třetími stranami podle
jejich výběru;
b) právo koncových uživatelů umožnit
prostřednictvím rádiových místních sítí recipročně nebo
obecněji jiným koncovým uživatelům přístup k sítím takových
poskytovatelů, a to i na základě iniciativ třetí strany, která
sdružuje a veřejně zpřístupňuje rádiové místní sítě
jednotlivých koncových uživatelů.
4. Příslušné vnitrostátní orgány neomezí
právo koncových uživatelů umožnit recipročně nebo obecněji
jiným koncovým uživatelům přístup k jejich rádiovým místním sítím, a
to i na základě iniciativ třetí strany, která sdružuje a
veřejně zpřístupňuje rádiové místní sítě jednotlivých
koncových uživatelů.
5. Příslušné vnitrostátní orgány neomezí
veřejný přístup k rádiovým místním sítím, jež poskytují:
a) veřejné orgány v prostorách, které tento
veřejný orgán užívá, nebo v bezprostřední blízkosti těchto
prostor, jestliže se jedná o doplňkovou službu k veřejným službám,
jež se v těchto objektech poskytují;
b) iniciativy nevládních organizací nebo
veřejných orgánů s cílem sdružit a vytvořit reciproční nebo
obecnější přístup k rádiovým místním sítím jednotlivých koncových
uživatelů, včetně případných rádiových místních sítí, k
nimž je poskytován přístup v souladu s písmenem a).
6. Podnik, veřejný orgán nebo jiný
koncový uživatel nejsou považováni za poskytovatele elektronických komunikací
pro veřejnost pouze z toho důvodu, že poskytují veřejný
přístup k rádiové místní síti, jestliže toto poskytování nemá
komerční povahu nebo je pouze doplňkové k jiné komerční
činnosti nebo veřejné službě, která nezávisí na přenosu
signálů z těchto sítí.
Článek 15 –
Zavádění a provoz bezdrátových přístupových bodů s malým
dosahem
1. Příslušné vnitrostátní orgány umožní v
rámci režimu všeobecného oprávnění zavádění, připojení a provoz
nenápadných bezdrátových přístupových bodů s malým dosahem a toto
zavádění, připojení a provoz bezdůvodně neomezují formou
jednotlivých povolení v rámci územního plánu ani jiným způsobem, jestliže
je uvedené využívání v souladu s prováděcími opatřeními
přijatými podle odstavce 2.
Tímto odstavcem není dotčen režim
udělování oprávnění k rádiovému spektru využívanému k provozu
bezdrátových přístupových bodů s malým dosahem.
2. Komise může pro účely jednotného
provádění režimu všeobecného oprávnění k zavádění,
připojení a provozu bezdrátových přístupových bodů s malým
dosahem podle odstavce 1 přijmout prováděcí akt, který vymezí
technické vlastnosti návrhu, zavádění a provozu bezdrátových
přístupových bodů s malým dosahem, a soulad s těmito vlastnostmi
zajistí nenápadnou povahu těchto přístupových bodů při
jejich používání v jednotlivých místních souvislostech. Komise tyto technické
vlastnosti definuje odkazem na maximální kapacitu, výkon a elektromagnetické
charakteristiky, jakož i odkazem na vizuální dopad zaváděného bezdrátového
přístupového bodu s malým dosahem. Tyto technické vlastnosti stanovené pro
využívání bezdrátových přístupových bodů s malým dosahem odpovídají
alespoň požadavkům vyplývajícím ze směrnice 2013/35/EU[30] a prahovým hodnotám
definovaným v doporučení Rady č. 1999/519/ES[31].
Vlastnostmi stanovenými pro zavádění,
připojení a provoz bezdrátových přístupových bodů s malým
dosahem pro účely odstavce 1 nejsou dotčeny základní požadavky
směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES týkající se uvádění
těchto výrobků na trh[32].
Tyto prováděcí akty se přijímají
v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 33
odst. 2.
Článek 16 –
Koordinace rádiového spektra mezi členskými státy
1. Příslušné vnitrostátní orgány zajistí,
aniž jsou tím dotčeny jejich povinnosti vyplývající z příslušných
mezinárodních dohod, včetně Radiotelekomunikačního řádu
Mezinárodní telekomunikační unie (ITU), aby využívání rádiového spektra
probíhalo na příslušném území, a zejména přijmou veškerá nezbytná
opatření týkající se rozdělování a přidělení spektra tak,
aby jiné členské státy neomezovaly v povolování využívání specifického
harmonizovaného pásma v souladu s právními předpisy Unie na jejich území.
2. Členské státy vzájemně
spolupracují při přeshraniční koordinaci využívání rádiového
spektra, aby zajistily dodržování odstavce 1, a zabezpečí, aby žádnému
členskému státu nebyl odepřen rovnocenný přístup k rádiovému
spektru.
3. Jakýkoli dotčený členský stát
může vyzvat Skupinu pro politiku rádiového spektra, aby poskytla veškeré
své služby a tomuto nebo jinému členskému státu pomohla při
dosahování souladu s tímto článkem.
Komise může přijmout prováděcí
opatření k tomu, aby zajistila, že koordinované výsledky respektují
požadavek na rovnocenný přístup k rádiovému spektru mezi příslušnými
členskými státy, vyřešila jakékoli praktické nesrovnalosti mezi
jednotlivými členskými státy týkající se různých koordinovaných
výsledků nebo zajistila vymáhání koordinovaných řešení podle práva
Unie. Tyto prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným
postupem uvedeným v čl. 33 odst. 2.
Oddíl 2 – Evropské
produkty virtuálního přístupu
Článek 17 –
Evropské produkty virtuálního širokopásmového přístupu
1.
Poskytování produktu virtuálního širokopásmového přístupu uložené podle
článků 8 a 12 směrnice 2002/19/ES se považuje za poskytování
evropského produktu virtuálního širokopásmového přístupu, jestliže probíhá
v souladu s minimálními parametry stanovenými v jedné z nabídek uvedených
v příloze I a zároveň splňuje následující hmotněprávní
požadavky:
a) možnost, aby byl produkt nabízen kdekoli v
Unii jako produkt vysoké kvality;
b) maximální stupeň interoperability
sítě a služeb a neexistenci diskriminace mezi operátory při
správě sítě v souladu s její topologií;
c) kapacitu sloužit koncovým uživatelům
za podmínek hospodářské soutěže;
d) nákladovou efektivnost zohledňující
kapacitu produktu při jeho zavádění v rámci stávajících a nově
vybudovaných sítí a při existenci dalších přístupových produktů,
které mohou být poskytovány na stejné infrastruktuře sítě;
e) provozní efektivnost, zejména ve vztahu k
maximálnímu možnému omezení překážek při zavádění a nákladů
na toto zavádění, které nesou poskytovatelé virtuálního širokopásmového
přístupu i žadatelé o virtuální širokopásmový přístup;
f) dodržování pravidel o ochraně
soukromí, osobních údajů, bezpečnosti a integritě sítí a transparentnosti
v souladu s právem Unie.
2.         Komise
je v souladu s článkem 32 zmocněna k přijetí prováděcích
aktů s cílem pozměnit v návaznosti na vývoj trhu a technologií
přílohu I tak, aby i nadále splňovala hmotněprávní požadavky
uvedené v odstavci 1.
Článek 18 –
Regulační podmínky týkající se evropských produktů virtuálního
širokopásmového přístupu
1.
Vnitrostátní regulační orgán, který operátorům uložil jakoukoli
povinnost podle článků 8 a 12 směrnice 2002/19/ES týkající
se poskytování velkoobchodního přístupu k síti nové generace, posoudí, zda
by bylo vhodné a přiměřené uložit místo toho povinnost
poskytnout evropský produkt virtuálního širokopásmového přístupu, který
nabízí minimálně srovnatelné funkce jako stávající produkt velkoobchodního
přístupu.
Vnitrostátní
regulační orgány uvedené v prvním pododstavci provedou požadované
posouzení stávajících nápravných opatření v oblasti velkoobchodního
přístupu, a to co nejdříve po vstupu tohoto nařízení v platnost
a bez ohledu na načasování analýzy relevantních trhů v souladu s
čl. 16 odst. 6 směrnice 2002/21/ES.
Jestliže
je vnitrostátní regulační orgán, který již dříve uložil povinnost
poskytovat virtuální širokopásmový přístup, na základě svého
posouzení podle prvního pododstavce toho názoru, že evropský produkt
virtuálního širokopásmového přístupu není za daných okolností vhodný,
uvede v návrhu opatření odůvodnění svého názoru v souladu s
postupem stanoveným v článcích 6 a 7 směrnice 2002/21/ES.
2.
Jestliže vnitrostátní regulační orgán hodlá uložit operátorovi povinnost
poskytovat velkoobchodní přístup k síti nové generace v souladu s
články 8 a 12 směrnice 2002/19/ES, zohlední vedle faktorů
uvedených v čl. 12 odst. 2 uvedené směrnice zejména příslušné
výhody zavádění
i)
pasivních velkoobchodních vstupů, jako je např. úplné fyzické
zpřístupnění účastnického vedení nebo úseku účastnického
vedení,
ii)
nefyzických či virtuálních velkoobchodních vstupů, které nabízejí
rovnocenné funkce, a zejména evropských produktů virtuálního
širokopásmového přístupu splňujících hmotněprávní požadavky a
parametry vyplývající z čl. 17 odst. 1 a z přílohy I bodu 1 tohoto
nařízení.
3.
Jestliže vnitrostátní regulační orgán hodlá uložit operátorovi povinnost
poskytovat virtuální širokopásmový přístup v souladu s články 8 a 12
směrnice 2002/19/ES, stanoví odchylně od ustanovení čl. 12 odst.
3 uvedené směrnice povinnost dodat evropský produkt virtuálního
širokopásmového přístupu, který má nejvíce relevantní funkce
splňující regulační potřeby, jež tento orgán identifikoval ve
svém posouzení. Jestliže je vnitrostátní regulační orgán toho názoru, že
evropský produkt virtuálního širokopásmového přístupu by za daných
okolností nebyl vhodný, uvede v návrhu opatření odůvodnění svého
názoru v souladu s postupem stanoveným v článcích 6 a 7 směrnice
2002/21/ES.
4.
Vnitrostátní regulační orgán při posuzování, zda podle odstavců
1, 2 nebo 3 zavést evropský produkt virtuálního širokopásmového připojení
místo jiného možného produktu velkoobchodního přístupu, vezme do úvahy
zájem na zachování jednotných regulačních podmínek pro nápravná
opatření v oblasti velkoobchodního přístupu v rámci Unie, stávající a předpokládaný
stav hospodářské soutěže založené na infrastruktuře a vývoj
tržních podmínek směrem k poskytování konkurenčních sítí nové
generace, investice vynaložené operátorem, u něhož je uváděna
významná tržní síla, i zájemci o přístup a dobu amortizace těchto
investic.
Vnitrostátní
regulační orgán případně stanoví přechodné období k tomu,
aby byly stávající produkty velkoobchodního přístupu nahrazeny evropskými
produkty virtuálního širokopásmového přístupu.
5.
Jestliže operátor má, odchylně od ustanovení čl. 9 odst. 3
směrnice 2002/19/ES, povinnosti poskytovat evropský produkt virtuálního
širokopásmového připojení podle článků 8 a 12 uvedené
směrnice, vnitrostátní regulační orgány zajistí zveřejnění
referenční nabídky, která obsahuje alespoň prvky stanovené podle
daného případu v příloze I, bodu 1, 2 nebo 3.
6.
Odchylně od ustanovení čl. 16 odst. 3 směrnice 2002/21/ES
vnitrostátní regulační orgány nestanoví lhůtu pro oznámení, kterou je
zapotřebí dodržet před odnětím dříve uložené povinnosti
nabídnout evropský produkt virtuálního širokopásmového přístupu, který splňuje
hmotněprávní požadavky a parametry stanovené v čl. 17 odst. 1 a v
příloze I bodu 2 tohoto nařízení, jestliže se příslušný operátor
dobrovolně zaváže k tomu, že takový produkt na žádost třetích stran a
za spravedlivých a přiměřených podmínek zpřístupní na dobu
dalších tří let.
7.
Jestliže vnitrostátní regulační orgán bere v souvislosti s posouzením
podle odstavců 2 nebo 3 do úvahy, zda zavést nebo zachovat kontroly cen v
souladu s článkem 13 směrnice 2002/19/ES týkající se velkoobchodního
přístupu k sítím nové generace, a to buď formou jednoho z evropských
produktů virtuálního širokopásmového přístupu, nebo jinak, zohlední
stav hospodářské soutěže, pokud jde o ceny, výběr a kvalitu
produktů nabízených na maloobchodní úrovni. Regulační orgán zohlední
efektivitu ochrany proti diskriminaci na velkoobchodní úrovni a stav
hospodářské soutěže založené na infrastruktuře z hlediska jiných
pevných či bezdrátových sítí, přičemž klade maximální důraz
na úlohu stávající hospodářské soutěže založené na infrastruktuře
mezi sítěmi nové generace, které přinášejí nová zlepšení kvality ve
prospěch koncových uživatelů, aby rozhodl, zda jsou v konkrétních
případech nezbytné a přiměřené kontroly cen v oblasti
velkoobchodního přístupu.
Článek 19 –
Zaručená kvalita služeb v případě produktu připojení
1.
Jakýkoli operátor má právo poskytovat evropský produkt připojení se
zaručenou kvalitou služeb, který je vymezen v odstavci 4.
2.
Jakýkoli operátor splní přiměřený požadavek týkající se
poskytnutí evropského produktu připojení se zaručenou kvalitou
služeb, který je vymezen v odstavci 4, a předložený v písemné
podobě oprávněným poskytovatelem služeb elektronických komunikací.
Jakékoli odmítnutí poskytnout evropský produkt připojení se zaručenou
kvalitou služeb musí být založeno na objektivních kritériích. Operátor musí
veškerá odmítnutí odůvodnit, a to ve lhůtě jednoho měsíce
od podání písemné žádosti.
Za
objektivní důvod k takovému odmítnutí lze považovat případ, kdy
strana požadující poskytnutí evropského produktu připojení se
zaručenou kvalitou služeb není schopna nebo ochotna za
přiměřených podmínek v rámci Unie nebo v třetích zemích
zpřístupnit evropský produkt připojení se zaručenou kvalitou
služeb dožádané straně, pokud o to dožádaná strana požádá.
3.
Je-li žádost odmítnuta nebo není-li ve lhůtě dvou měsíců od
písemné žádosti dosaženo dohody o specifických podmínkách, včetně
ceny, mají obě strany právo předložit věc příslušnému
vnitrostátnímu regulačnímu orgánu podle článku 20 směrnice
2002/21/ES. V takovém případě se může použít čl. 3
odst. 6 tohoto nařízení.
4.
Poskytování produktu připojení se považuje za poskytování evropského
produktu připojení se zaručenou kvalitou služeb, jestliže je takový
produkt poskytován v souladu s minimálními parametry uvedenými v příloze
II a zároveň splňuje tyto hmotněprávní požadavky:
a)
možnost, aby byl produkt nabízen kdekoli v Unii jako produkt vysoké kvality;
b)
umožňovat poskytovatelům služeb, aby reagovali na potřeby svých
koncových uživatelů;
c)
nákladová efektivnost zohledňující stávající řešení, která mohou být
poskytována v rámci jedné sítě;
d)
provozní efektivnost, zejména ve vztahu k maximálnímu možnému omezení
překážek při zavádění a nákladů na toto zavádění,
které nesou zákazníci; a
f)
zajistit dodržování pravidel o ochraně soukromí, osobních údajů,
bezpečnosti a integritě sítí a transparentnosti v souladu s právem
Unie.
5.
Komise je v souladu s článkem 32 zmocněna k přijetí
prováděcích aktů s cílem pozměnit v návaznosti na vývoj
trhu a technologií přílohu II tak, aby i nadále splňovala
hmotněprávní požadavky uvedené v odstavci 4.
Článek 20 –
Opatření týkající se evropských produktů přístupu
1.
Do 1. ledna 2016 Komise přijme prováděcí akty, které stanoví jednotná
technická a metodická pravidla pro uplatňování předpisů o
evropském produktu virtuálního širokopásmového přístupu ve smyslu
článku 17 a přílohy I bodu 1 v souladu s kritérii a parametry v
nich stanovenými tak, aby se zajistila rovnocennost funkcí těchto
produktů virtuálního velkoobchodního přístupu k sítím nové generace s
funkcemi produktů fyzického zpřístupnění. Tyto prováděcí
akty se přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným
v čl. 33 odst. 2.
2.
Komise může přijmout prováděcí akty, které stanoví jednotná
technická a metodická pravidla pro uplatňování předpisů o jednom
či více evropských produktech přístupu ve smyslu článků 17
a 19 a přílohy I, bodů 2 a 3 a přílohy II v souladu s
příslušnými kritérii a parametry v nich stanovenými. Tyto
prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným
postupem uvedeným v čl. 33 odst. 2.
Kapitola IV
Harmonizovaná práva koncových uživatelů
Článek 21 –
Vyloučení omezení a diskriminace
1.
Veřejné orgány nesmí omezit svobodu koncových uživatelů využívat
veřejné sítě elektronických komunikací nebo veřejně
dostupné služby elektronických komunikací poskytované podnikem usazeným v jiném
členském státě.
2.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost neuplatní na koncové
uživatele žádné diskriminační požadavky nebo podmínky týkající se
přístupu, které by byly založeny na státní příslušnosti koncového
uživatele nebo na místě jeho bydliště, jestliže tyto rozdíly nejsou
objektivně odůvodněny.
3. Není-li to objektivně
odůvodněno, poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost neuplatní tarify pro komunikace v rámci Unie končící v
jiném členském státě, které by byly vyšší:
a)
v případě pevných komunikací než tarify za vnitrostátní
meziměstské komunikace;
b)
v případě mobilních komunikací než eurotarify za regulované
komunikační služby v oblasti hlasového a SMS roamingu uvedené v
nařízení (ES) č. 531/2012.
Článek 22 –
Přeshraniční řešení sporů
1.
Mimosoudní postupy zavedené v souladu s čl. 34 odst. 1 směrnice
2002/22/ES se použijí i v případě sporů týkajících se
smluv mezi spotřebiteli a dalšími koncovými uživateli, jsou-li pro ně
takové mimosoudní postupy dostupné, a poskytovateli elektronických komunikací
pro veřejnost usazenými v jiném členském státě. Pokud jde o
spory spadající do oblasti působnosti směrnice 2013/11/EU[33], použijí se
ustanovení uvedené směrnice.
Článek 23 – Svoboda poskytování a
využívání otevřeného přístupu k internetu a přiměřené řízení provozu
1. Koncoví uživatelé mají svobodu
přístupu k informacím a obsahu a jejich šíření, využívání aplikací a
služeb podle své volby, a to prostřednictvím příslušné služby
přístupu k internetu.
Koncoví uživatelé
mají svobodu uzavírat smlouvy s poskytovateli služeb přístupu k internetu
týkající se objemu dat a rychlosti a v souladu s jakoukoli z těchto smluv
týkajících se objemu dat využít jakoukoli nabídku poskytovatelů
internetového obsahu, aplikací a služeb.
2. Koncoví
uživatelé mají také svobodu uzavřít dohodu s jakýmkoli poskytovatelem
elektronických komunikací pro veřejnost nebo s poskytovateli obsahu,
aplikací a služeb ohledně specializovaných služeb s posílenou kvalitou
služby.
Aby se umožnilo
poskytování specializovaných služeb koncovým uživatelům, poskytovatelé
obsahu, aplikací a služeb a poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost mají svobodu uzavírat vzájemné dohody týkající se předání
souvisejících objemů dat nebo provozu, jakožto specializovaných služeb s
definovanou kvalitou služby nebo vymezenou kapacitou. Poskytování
specializovaných služeb nenarušuje opakovaně nebo trvale obecnou kvalitu
služeb přístupu k internetu.
3. Tímto
článkem nejsou dotčeny právní předpisy Unie nebo vnitrostátní
právní předpisy týkající se zákonnosti předávaných informací, obsahu,
aplikací nebo služeb.
4. Výkon svobod
uvedených v odstavcích 1 a 2 je usnadněn poskytováním úplných informací v
souladu s čl. 25 odst. 1, čl. 26 odst. 2 a čl. 27 odst. 1 a 2.
5. Poskytovatelé služeb přístupu k
internetu v rámci limitů veškerých smluvně sjednaných objemů dat
nebo rychlostí služeb přístupu k internetu neomezí svobody upravené v
odstavci 1 tím, že budou blokovat, zpomalovat, zhoršovat nebo diskriminovat
konkrétní obsah, aplikace nebo služby nebo jejich konkrétní třídy, s
výjimkou případů, kde je zapotřebí uplatnit vhodná opatření
týkající se řízení provozu. Vhodná opatření týkající se řízení
provozu jsou transparentní, nediskriminační, přiměřená a
nezbytná za účelem:
a) provedení ustanovení právního předpisu
či rozhodnutí soudu nebo prevence nebo zabránění závažné trestné
činnosti;
b) zachování integrity a bezpečnosti
sítě, služeb poskytovaných prostřednictvím této sítě a terminálů
koncových uživatelů;
c) zamezení tomu, aby byla koncovým
uživatelům, kteří vyjádřili svůj předchozí souhlas s takovými
omezujícími opatřeními, předávána nevyžádaná sdělení;
d) minimalizace
účinků dočasného nebo výjimečného přetížení sítě
za předpokladu, že odpovídající typy provozu vykazují rovnocenné zacházení.
Vhodným
řízením provozu se rozumí pouze zpracování dat, které je nezbytné a
přiměřené za účelem uvedeným v tomto odstavci.
Článek 24 – Záruky
kvality služby
1. Vnitrostátní regulační orgány
podrobně monitorují a zajišťují skutečnou možnost koncových
uživatelů využívat svobod uvedených v čl. 23 odst. 1 a 2, soulad s
ustanovením čl. 23 odst. 5 a neustálou dostupnost
nediskriminačních služeb přístupu k internetu v dostatečné
kvalitě, které odrážejí technický pokrok a nejsou narušeny
specializovanými službami. Ve spolupráci s jinými příslušnými
vnitrostátními orgány rovněž monitorují účinky specializovaných
služeb na kulturní rozmanitost a inovace. Vnitrostátní regulační orgány každý
rok předkládají zprávy o monitorování a jeho výsledcích Komisi a BEREC.
2. Vnitrostátní regulační orgány mají
pravomoc uložit poskytovatelům elektronických komunikací pro
veřejnost splnění minimálních požadavků na kvalitu služeb, aby
zamezily obecnému zhoršování kvality služeb, pokud jde o služby přístupu k
internetu, nebo zaručily možnost koncových uživatelů mít přístup
k obsahu nebo informacím a šířit je nebo využívat aplikace a služby podle
svého výběru.
S
dostatečným předstihem před uložením jakýchkoli takových
požadavků předloží vnitrostátní regulační orgány Komisi shrnutí
důvodů zavedení takových požadavků, obsah těchto
požadavků a navrhovaný způsob jejich uplatňování. Tyto informace
dostane k dispozici rovněž BEREC. Po posouzení obdržených informací k
nim může Komise vznést své připomínky nebo vydat doporučení,
zejména s cílem zajistit, aby tyto požadavky nepříznivě
neovlivňovaly fungování vnitřního trhu. Uvedené požadavky nesmí být
schváleny ve lhůtě dvou měsíců od okamžiku, kdy Komise
obdržela úplné informace, jestliže vnitrostátní regulační orgán a Komise
nesjednaly něco jiného nebo Komise vnitrostátnímu regulačnímu orgánu
neoznámila zkrácení lhůty k přezkumu nebo Komise neuplatnila
připomínky nebo doporučení. Vnitrostátní regulační orgány v
nejvyšší míře zohlední připomínky nebo doporučení Komise a
schválené požadavky předají Komisi i BEREC.
3. Komise může přijmout
prováděcí akty, které příslušným vnitrostátním orgánům stanoví
jednotné podmínky pro plnění jejich povinností podle tohoto článku.
Tyto prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným
postupem uvedeným v čl. 33 odst. 2.
Článek 25 –
Transparentnost a zveřejňování informací
1. Poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost zveřejní, s výjimkou nabídek, které jsou sjednány
jednotlivě, transparentní, srovnatelné, odpovídající a aktualizované
informace týkající se:
a) jména, adresy a kontaktních údajů;
b) u každého tarifního plánu nabízených služeb a
relevantní kvality parametrů těchto služeb, použitelných cen (pro
účely spotřebitelů včetně daní) a použitelných
poplatků (přístup, využívání, údržba a dodatečné poplatky),
jakož i nákladů na koncová zařízení;
c) použitelných tarifů souvisejících s
jakýmkoli číslem nebo službou, na něž se vztahují konkrétní cenové
podmínky;
d) kvality jejich služeb v souladu s
prováděcími akty uvedenými v odstavci 2;
e) služeb přístupu k internetu, jsou-li
nabízeny, s uvedením:
i)
skutečně dostupné rychlosti pro stahování nebo odesílání dat v
členském státě pobytu koncového uživatele, včetně rychlosti
v provozní špičce,
ii)
úrovně použitelných omezení objemu dat, jsou-li stanoveny; cen za
zvyšování dostupného objemu dat, a to jednorázově i dlouhodobě;
rychlosti a ceny dat, které jsou dostupné po úplném využití použitelného objemu
dat, je-li tento omezen; a způsobů, které mají koncoví uživatelé k
dispozici pro účely monitorování aktuální úrovně spotřeby,
iii)
jasného a srozumitelného vysvětlení toho, jaký mohou mít případná
omezení objemu dat, skutečně dostupná rychlost či jiné parametry
kvality a současné využívání specializovaných služeb s posílenou kvalitou
služby praktický dopad na využívání obsahu, aplikací a služeb,
iv)
informací o všech postupech zavedených poskytovatelem k měření a
řízení provozu, aby se zabránilo přetížení sítě, a o tom, jaký
vliv tyto postupy mohou mít na kvalitu služby a na ochranu osobních údajů;
f)
opatření přijatých k zajištění rovnosti v přístupu pro
zdravotně postižené koncové uživatele, včetně pravidelně
aktualizovaných podrobných informací o produktech a službách, jež pro ně
byly navrženy;
g) jejich standardních smluvních podmínek, včetně minimální
doby platnosti smlouvy, podmínek předčasného vypovězení smlouvy
a poplatků, které jsou v tomto případě účtovány,
postupů a přímých poplatků týkajících se změny
poskytovatele a přenositelnosti čísel a jiných identifikátorů a
nároků na kompenzaci v případě zdržování nebo zneužívání změny
poskytovatele;
h) přístupu k tísňovým službám a
informacím o místě volajícího v případě všech nabízených služeb,
jakýchkoli omezení v poskytování tísňových služeb podle článku 26
směrnice 2002/22/ES a jakýchkoli změn v tomto poskytování;
i) práv, pokud jde o univerzální službu,
včetně případných doplňkových služeb a služeb uvedených v
příloze I směrnice 2002/22/ES.
Tyto informace se zveřejňují v jasné, srozumitelné a snadno
přístupné formě v úředním jazyce (úředních jazycích)
členského státu, v němž je služba nabízena, a pravidelně se
aktualizují. Tyto informace se na žádost poskytují
před jejich zveřejněním příslušnému vnitrostátnímu
regulačnímu orgánu. Výslovně se uvedou jakékoli rozdíly v podmínkách,
které se uplatňují na spotřebitele a na jiné koncové uživatele.
2. Komise může
přijmout prováděcí akty stanovující metody měření rychlosti
služeb přístup k internetu, parametry kvality služby a metody pro
jejich měření a obsah i formu informací, jež mají být
zveřejňovány, a způsob jejich zveřejnění,
včetně případných mechanismů pro certifikaci kvality. Komise
může vzít do úvahy parametry, definice a metody měření stanovené
v příloze III směrnice 2002/22/ES. Tyto prováděcí akty se
přijímají v souladu s přezkumným postupem uvedeným v čl. 33
odst. 2.
3. Koncoví uživatelé mají přístup k
nástrojům nezávislého hodnocení, které jim umožňují porovnat výkon
jejich přístupu k síti elektronických komunikací a služeb a náklady na
alternativní způsoby využívání. Členské státy za tímto účelem
zavedou dobrovolný režim certifikace interaktivních stránek, pokynů a
podobných nástrojů. Certifikace se uděluje na základě
splnění objektivních, transparentních a přiměřených
požadavků, zejména pokud jde o nezávislost na jakémkoli poskytovateli
elektronických komunikací pro veřejnost, použití jednoduchého jazyka,
poskytování úplných a aktualizovaných informací a fungování účinného
postupu pro podávání stížností. Jestliže certifikované srovnávací techniky
nejsou na daném trhu dostupné zdarma nebo za přiměřenou cenu,
vnitrostátní regulační orgány nebo jiné příslušné vnitrostátní orgány
tyto techniky zpřístupní samy nebo prostřednictvím třetích
subjektů, a to v souladu s požadavky na certifikaci. Informace
zveřejněné poskytovateli elektronických komunikací pro veřejnost
jsou bezplatně k dispozici za účelem zpřístupnění
těchto srovnávacích technik.
4. Poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost v případě potřeby na žádost příslušných
veřejných orgánů předávají koncovým uživatelům zdarma
informace veřejného zájmu a využívají k tomu stejné prostředky
běžně využívané při komunikaci s koncovými uživateli. Informace,
které v takových případech příslušné veřejné orgány
předávají poskytovatelům elektronických komunikací pro
veřejnost, jsou ve standardizovaném formátu a mohou se mj. týkat:
a) nejobvyklejších způsobů, kterými jsou
služby elektronických komunikací využívány k účasti na protiprávní
činnosti nebo k šíření škodlivého obsahu, zejména pokud
může dojít k poškození práv a svobod jiných osob, včetně
porušení předpisů o ochraně údajů, porušení autorských
a souvisejících práv, a o jejich právních důsledcích; a
b) způsobů ochrany před ohrožením
osobní bezpečnosti a neoprávněným přístupem k osobním
údajům při užívání služeb elektronických komunikací.
Článek 26 –
Požadavky na informace v případě smluv
1.
Jestliže si výslovně nesjednali něco jiného, poskytovatelé
elektronických komunikací pro veřejnost před vstupem smlouvy o
připojení k síti veřejných elektronických komunikací nebo o
poskytování veřejně dostupných služeb elektronických komunikací v
platnost poskytnou spotřebitelům a ostatním koncovým uživatelům
alespoň tyto informace:
a)
totožnost, adresu a kontaktní údaje poskytovatele a adresu a kontaktní údaje
pro předkládání stížností, pokud je odlišná;
b)
hlavní charakteristiky poskytovaných služeb, včetně zejména:
i)
typu nabízených služeb u každého tarifního plánu, zahrnutého objemu komunikací
a veškerých relevantních parametrů kvality služby, včetně
okamžiku počátečního připojení,
ii)
toho, zda se poskytuje přístup k tísňovým službám a informace o
místě volajícího a ve kterém členském státě a jakákoli
případná omezení poskytování tísňových služeb podle článku 26
směrnice 2002/22/ES,
iii)
druhů poskytovaných poprodejních služeb, služeb údržby a služeb zákaznické
podpory, podmínek a poplatků souvisejících s tímto poskytováním a
způsobů, jakými lze tyto služby kontaktovat,
iv)
jakýchkoli omezení, která pro účely využívání dodaných koncových
zařízení stanovil poskytovatel, včetně informací ohledně
odblokování koncových zařízení a jakýchkoli poplatků souvisejících s
vypovězením smlouvy před uplynutím minimální doby její platnosti;
c)
podrobnosti o cenách a tarifech (pro účely spotřebitelů
včetně daní a případných dalších poplatků) a
způsobech, jakými jsou zpřístupňovány aktuální informace o všech
použitelných tarifech a poplatcích;
d)
nabízené způsoby plateb, jakékoli rozdíly v cenách související s
konkrétním způsobem platby a dostupné prostředky zajišťující
transparentnost vyúčtování a monitorující úroveň spotřeby;
e)
dobu platnosti smlouvy a podmínky pro prodloužení nebo ukončení této
platnosti, včetně:
i)
jakýchkoli podmínek týkajících se minimálního používání nebo minimální doby
platnosti, které musí být splněny, aby bylo možné využívat výhod z
propagačních akcí,
ii)
jakýchkoli poplatků souvisejících se změnou poskytovatele a
přenositelností čísel a dalších identifikátorů, včetně
nároků na kompenzaci v případě zdržování nebo zneužívání
změny poskytovatele,
iii) jakýchkoli
poplatků souvisejících s předčasným ukončením platnosti
smlouvy, včetně pokrytí nákladů týkající se koncového
zařízení (na základě běžných způsobů odepisování) a dalších
výhod z propagačních akcí (vypočtených na základě pro rata
temporis);
f)
jakákoli ujednání o kompenzaci a náhradě, včetně výslovného
odkazu na práva koncového uživatele vyplývající z právních předpisů v
případě, že nejsou dodrženy úrovně kvality služeb stanovené ve
smlouvě;
g)
pokud existuje povinnost v souladu s článkem 25 směrnice 2002/22/ES,
možnost koncových uživatelů rozhodnout se, zda mají či nemají být v
účastnickém seznamu uvedeny jejich osobní údaje, spolu s údaji, o které se
jedná;
h)
v případě zdravotně postižených koncových uživatelů
podrobnosti o produktech a službách, jež pro ně byly navrženy;
i)
způsoby zahájení postupů pro řešení sporů, včetně
přeshraničních sporů, v souladu s článkem 34
směrnice 2002/22/ES a článkem 22 tohoto nařízení;
j) druh opatření, jež může poskytovatel
přijmout v reakci na případy narušení bezpečnosti nebo integrity
nebo při zjištění hrozby nebo zranitelnosti.
2.
Jestliže nebylo s koncovým uživatelem, jenž není spotřebitelem, sjednáno
něco jiného, poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost
vedle informací uvedených v odstavci 1 poskytnou alespoň tyto informace
týkající se služeb přístupu k internetu:
a)
úrovně použitelných limitů objemu dat, jsou-li stanoveny; ceny za
zvyšování dostupného objemu dat, a to jednorázově i dlouhodobě;
rychlost a cenu dat, které jsou dostupné po úplném využití použitelného objemu
dat, je-li tento omezen; a to, jak koncoví uživatelé mohou kdykoli monitorovat
stávající úroveň spotřeby;
b)
skutečně dostupnou rychlost pro stahování nebo odesílání v hlavním
místě koncového uživatele, včetně skutečného rozsahu
rychlosti, průměrné rychlosti a rychlosti v provozní špičce a
včetně případného dopadu, který vyvolá umožnění
přístupu prostřednictvím rádiové místní sítě třetích
subjektů;
c)
další parametry kvality služeb;
d)
informace o všech postupech zavedených poskytovatelem k měření a
řízení provozu, aby se zabránilo přetížení sítě, a informace o
tom, jak tyto postupy mohou ovlivnit kvalitu služby a ochranu osobních
údajů;
e)
jasné a srozumitelné vysvětlení toho, jaký mohou mít případná omezení
objemu dat, skutečně dostupná rychlost či jiné parametry kvality
služby a současné využívání specializovaných služeb s posílenou kvalitou
služby praktický dopad na využívání obsahu, aplikací a služeb.
3. Informace
uvedené v odstavcích 1 a 2 se poskytují jasným, srozumitelným a snadno
dostupným způsobem v úředním jazyce státu pobytu koncového uživatele
a pravidelně se aktualizují. Tyto informace jsou nedílnou součástí
smlouvy a nesmí být měněny, pokud si smluvní strany výslovně
nesjednají něco jiného. Koncový uživatel obdrží písemné vyhotovení
smlouvy.
4.
Komise může přijmout prováděcí akty, které stanoví podrobnosti
týkající se požadavků na informace uvedené v odstavci 2. Tyto
prováděcí akty se přijímají v souladu s přezkumným
postupem uvedeným v čl. 33 odst. 2.
5. Na žádost příslušných veřejných
orgánů jsou ve smlouvě rovněž uvedeny veškeré informace, které
tyto orgány za tímto účelem poskytují a které se týkají užívání sítí a
služeb elektronických komunikací k účasti na protiprávní činnosti a k
šíření škodlivého obsahu a informace o způsobech ochrany
před ohrožením osobní bezpečnosti a neoprávněného zpracování
osobních údajů ve smyslu čl. 25 odst. 4, které lze v
případě poskytované služby použít.
Článek 27 –
Kontrola spotřeby
1.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost nabídnou koncovým
uživatelům možnost zvolit si bez poplatku funkci, která poskytuje
informace o celkové spotřebě různých služeb elektronických
komunikací vyjádřené v měně, ve které jsou tyto služby koncovému
uživateli účtovány. Tato funkce zajistí, že celkové výdaje za konkrétní
období nepřekročí bez souhlasu koncového uživatele finanční
limit, který tento uživatel stanovil.
2.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost zajistí, aby v
případě, že spotřeba služby dosáhne 80 % finančního
limitu stanoveného v souladu s odstavcem 1, bylo koncovému uživateli zasláno
příslušné upozornění. V upozornění se uvede postup, který bude
přijat k dalšímu poskytování těchto služeb, včetně jejich
ceny. Poskytovatel nebude specifikované služby poskytovat a za jejich
poskytování koncovému uživateli účtovat v případě, že by
jinak došlo k překročení finančního limitu, a to do doby, než
koncový uživatel požádá o to, aby se v poskytování těchto služeb
pokračovalo nebo aby toto poskytování bylo obnoveno. Koncoví uživatelé
mají i poté, co bylo dosaženo finančního limitu, nadále možnost
přijímat volání a SMS zprávy a využívat čísla bezplatných volání a
tísňových služeb evropského čísla tísňového volání 112, a to
zdarma a až do konce sjednaného vyúčtovacího období.
3.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost zpřístupní
koncovým uživatelům těsně před spojením hovoru snadno a bez
vzniku dalších nákladů informace o použitelných tarifech, které se týkají
jakéhokoli čísla nebo služby, na něž se vztahují konkrétní cenové
podmínky, jestliže jim z důvodu přiměřenosti příslušný
vnitrostátní orgán neudělil předchozí výjimku. Veškeré tyto informace
jsou pro všechna čísla nebo služby poskytovány srovnatelným způsobem.
4. Poskytovatelé elektronických komunikací pro
veřejnost nabídnou koncovým uživatelům možnost zvolit si bezplatné
zasílání podrobného rozpisu účtu.
Článek 28 –
Ukončení platnosti smlouvy
1.
Minimální doba platnosti smluv uzavíraných mezi spotřebiteli a
poskytovateli elektronických komunikací pro veřejnost nepřesáhne 24
měsíců. Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost
nabídnou koncovým uživatelům možnost uzavřít smlouvu s maximální
dobou platnosti 12 měsíců.
2.
Spotřebitelé a ostatní koncoví uživatelé mají, jestliže si nesjednali
něco jiného, právo odstoupit od smlouvy s uplatněním měsíční
výpovědní lhůty, jestliže již uplynulo šest nebo více
měsíců od uzavření této smlouvy. Nevzniká
tím nárok na kompenzaci, s výjimkou zbytkové hodnoty dotovaného koncového
zařízení, které bylo součástí balíčku služeb v rámci smlouvy v
okamžiku jejího uzavření, a náhrady jakýchkoli dalších výhod z
propagačních akcí, které byly takto označeny v okamžiku uzavření
smlouvy, vypočtené na základě pro rata temporis. Poskytovatel nejpozději v okamžiku výplaty této
kompenzace zdarma odstraní jakékoli opatření omezující využívání koncového
zařízení pro jiné sítě.
3.
Jestliže smlouvy nebo vnitrostátní právo upravují automatické prodlužování
platnosti smluv, poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost o
tom včas informuje koncového uživatele tak, aby měl k dispozici
alespoň jeden měsíc k vyjádření nesouhlasu s automatickým
prodloužením platnosti smlouvy. Jestliže koncový uživatel nevyjádří
nesouhlas s tímto prodloužením, má se za to, že je smlouva uzavřena na
dobu neurčitou a koncový uživatel může s dodržením
měsíční výpovědní lhůty kdykoli od této smlouvy odstoupit,
aniž by mu s tím vznikly jakékoli náklady.
4.
Koncoví uživatelé mají právo odstoupit od smlouvy, aniž by jim tím vzniky
jakékoli náklady, jakmile jim poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost
oznámí změny smluvních podmínek, které navrhuje, pokud se nejedná o takové
změny, jež jsou výlučně ve prospěch koncového uživatele.
Nejpozději jeden měsíc před takovou změnou musí
poskytovatelé koncové uživatele odpovídajícím způsobem vyrozumět a současně
je musí informovat o jejich právu odstoupit od smlouvy bez vzniku jakýchkoli
nákladů, jestliže nové podmínky nepřijmou. Ustanovení
odstavce 2 se použije obdobně.
5.
Pokud jde o rychlost nebo jiné parametry kvality služby, jakýkoli významný
rozdíl, jenž nemá dočasný charakter, mezi skutečným výkonem a
výkonem, který poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost uvedl
v souladu s článkem 26, se považuje za nesplnění požadavků na
výkonnost pro účely stanovení náhrad, na něž má v souladu s vnitrostátním
právem koncový uživatel nárok.
6.
Uzavření účastnické smlouvy týkající se doplňkových služeb
poskytovaných stejným poskytovatelem elektronických komunikací pro
veřejnost neznamená, že doba platnosti smlouvy běží od počátku,
jestliže cena za doplňkovou službu (doplňkové služby) významně
nepřesahuje cenu původních služeb nebo jestliže nejsou doplňkové
služby nabízeny za speciální propagační cenu, která souvisí s prodloužením
platnosti stávající smlouvy.
7.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost uplatní podmínky a
postupy pro odstoupení od smlouvy, které nebrání změně poskytovatele
služby ani od této změny neodrazují.
Článek 29 –
Nabídka balíčku služeb
Jestliže
balíček služeb nabízený spotřebitelům obsahuje alespoň
připojení k síti elektronických komunikací nebo jednu službu
elektronických komunikací, na všechny prvky tohoto balíčku se použijí
články 28 a 30 tohoto nařízení.
Kapitola V
Usnadnění změny poskytovatele
Článek 30 – Změna
poskytovatele a přenositelnost čísel
1.
Všichni koncoví uživatelé s čísly přidělenými podle národního
číslovacího plánu, kteří o to požádají, mají právo ponechat si své
číslo (svá čísla) nezávisle na poskytovateli elektronických
komunikací pro veřejnost, který poskytuje své služby podle části C
přílohy I směrnice 2002/22/ES za předpokladu, že se jedná o
poskytovatele elektronických komunikací v členském státě, jehož se
národní číslovací plán týká, nebo se jedná o evropského poskytovatele
elektronických komunikací, který příslušnému regulačnímu orgánu
domovského členského státu oznámil skutečnost, že poskytuje nebo
hodlá poskytovat dané služby v členském státě, jehož se národní
číslovací plán týká.
2.
Stanovení cen mezi poskytovateli elektronických komunikací pro veřejnost,
které se týká přenositelnosti čísel, je nákladově orientované a
případné přímé poplatky stanovené koncovým uživatelům nesmí
sloužit k odrazení koncových uživatelů od změny poskytovatele.
3.
Přenesení čísel a jejich aktivace se provedou v nejkratší možné
lhůtě. Jestliže si koncoví uživatelé sjednali přenesení
čísla k novému poskytovateli, toto číslo se aktivuje do jednoho
pracovního dne od uzavření této dohody. Případné přerušení
poskytování služby během přenosu čísla nepřesáhne jeden
pracovní den.
4.
Přijímající poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost vede
proces změny poskytovatele a přenosu. Koncoví uživatelé obdrží
příslušné informace o změně poskytovatele před zahájením
tohoto procesu změny a v jeho průběhu a také
bezprostředně po jeho ukončení. Změna poskytovatele nesmí
nastat proti vůli koncových uživatelů.
5.
Platnost smluv koncových uživatelů s předávajícími poskytovateli
elektronických komunikací pro veřejnost se ukončí automaticky po
dokončení změny poskytovatele. Předávající poskytovatelé
elektronických komunikací pro veřejnost vyplatí spotřebitelům
využívajícím předplacené služby zbývající část kreditu.
6.
Poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost, kteří změnu
poskytovatele zdržují nebo zneužívají, a to i tím, že nezpřístupní všechny
informace nezbytné pro včasný přenos čísel, mají povinnost
vyplatit koncovým uživatelům, kteří byli takovému zdržení nebo
zneužití vystaveni, náležitou kompenzaci.
7.
Jestliže předávající poskytovatel poskytuje koncovému uživateli, který provádí
změnu k novému poskytovateli služeb připojení k internetu,
e-mailovou adresu, přeposílá na žádost koncového uživatele a na e-mailovou
adresu, kterou koncovým uživatel uvedl, zdarma veškerou e-mailovou komunikaci
adresovanou na původní e-mailovou adresu koncového uživatele, a to po dobu
12 měsíců. Tato služba přeposílání e-mailů zahrnuje i
automatickou odpověď všem odesílatelům e-mailů s
upozorněním na novou e-mailovou adresu koncového uživatele. Koncový
uživatel má možnost požádat o to, aby automatická odpověď jeho novou
e-mailovou adresu neuváděla.
Po
ukončení původní dvanáctiměsíční lhůty umožní
předávající poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost
koncovému uživateli v případě potřeby za poplatek prodloužit
lhůtu pro přeposílání e-mailů. Předávající poskytovatel
elektronických komunikací pro veřejnost nepřidělí původní
e-mailovou adresu koncového uživatele jinému koncovému uživateli po dobu dvou
let od odstoupení od smlouvy a v každém případě po dobu, o níž byla
prodloužena lhůta pro přeposílání e-mailů.
8.
Příslušné vnitrostátní orgány mohou zavést všeobecný proces změny
poskytovatele a přenosu, včetně stanovení vhodných sankcí
pro poskytovatele a kompenzací pro koncové uživatele. Zohlední při tom
nezbytnou ochranu koncového uživatele v rámci procesu změny poskytovatele
a potřebu zajistit efektivitu tohoto procesu.
Kapitola VI
Organizační a závěrečná ustanovení
Článek 31 – Sankce
Členské
státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí za porušení ustanovení tohoto
nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro
zajištění jejich provádění. Stanovené sankce musí být účinné,
přiměřené a odrazující. Členské státy tato pravidla oznámí
Komisi nejpozději do 1. července 2016 a neprodleně jí
oznámí veškeré následné změny těchto pravidel.
Pokud
jde o evropské poskytovatele elektronických komunikací, sankce se ukládají v
souladu s kapitolou II a s ohledem na příslušné pravomoci vnitrostátních
regulačních orgánů v domovských i hostitelských členských
státech.
Článek 32 –
Svěření pravomocí
1.
Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je Komisi
svěřena za podmínek stanovených v tomto článku.
2.
Pravomoci přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené
v čl. 17 odst. 2 a čl. 19 odst. 5 se Komisi svěřují na
dobu neurčitou ode dne [date entry into force of the Regulation].
3.
Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl.
17 odst. 2 a v čl. 19 odst. 5 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se
ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Nabývá účinku dnem následujícím po vyhlášení rozhodnutí v Úředním
věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je
v něm upřesněn. Nedotýká se
platnosti veškerých již platných aktů v přenesené pravomoci.
4.
Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí
současně Evropskému parlamentu a Radě.
5.
Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 17 odst. 2 a
čl. 19 odst. 5 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský
parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců
ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada
před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky
nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato
lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 33 – Postup
projednávání ve výboru
1.
Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 22 odst. 1 směrnice
2002/21/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č.
182/2011.
2. Odkazuje-li
se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č.
182/2011.
Článek 34 –
Změny směrnice 2002/20/ES
V čl. 3
odst. 2 se zrušuje druhý pododstavec.
Článek 35 –
Změny směrnice 2002/21/ES
Směrnice
2002/21/ES se mění takto:
1)
V článku 1 se doplňuje odstavec 6, který zní:
„Tato směrnice a zvláštní směrnice se vykládají a
použijí ve spojení s ustanoveními nařízení č. [XX/2014].“
2)
Článek 7a se mění takto:
–
a) v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje
tímto:
„1. Pokud má být podle čl. 7 odst. 3 přijato
opatření s cílem uložit povinnost operátorovi nebo povinnost operátora
pozměnit nebo zrušit podle článku 16 této směrnice ve spojení s článkem
5 a články 9 až 13 směrnice 2002/19/ES (přístupová
směrnice) a článku 17 směrnice 2002/22/ES (směrnice o
univerzální službě), může Komise ve lhůtě jednoho
měsíce, jak stanoví čl. 7 odst. 3 této směrnice, oznámit
dotčenému vnitrostátnímu regulačnímu orgánu a BEREC důvody,
proč se domnívá, že by navrhované opatření vytvořilo
překážku pro jednotný trh, nebo že má vážné pochybnosti o jeho
slučitelnosti s právem Unie, přičemž náležitě zohlední
jakákoli doporučení přijatá podle čl. 19 odst. 1 této směrnice
týkající se harmonizovaného uplatňování specifických ustanovení této
směrnice a zvláštních směrnic. V takovém případě
nebude návrh opatření přijat po další tři měsíce
následující po oznámení Komise.“
–
b) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
„2. V tříměsíční lhůtě uvedené v
odstavci 1 Komise, BEREC a dotčený vnitrostátní regulační orgán úzce
spolupracují s cílem stanovit nejvhodnější a nejúčinnější
opatření s ohledem na cíle stanovené v článku 8, přičemž
náležitě zohlední názory účastníků trhu a potřebu zajistit
vytvoření jednotné regulační praxe. Jestliže má být navrhované
opatření přijato s cílem uložit povinnost evropskému poskytovateli
elektronických komunikací ve smyslu nařízení [XXX/2014] v hostitelském
členském státě nebo tuto povinnost pozměnit nebo zrušit, na úzké
spolupráci se podílí i vnitrostátní regulační orgán domovského
členského státu.“
–
c) v odstavci 5 se vkládá písmeno aa), které zní:
„aa) přijmout
rozhodnutí, kterým dotčenému vnitrostátnímu regulačnímu orgánu
nařídí vzít zpět návrh opatření a uvést konkrétní návrhy na jeho
změnu, jestliže cílem navrhovaného opatření je uložit povinnost
evropskému poskytovateli elektronických komunikací ve smyslu nařízení
[XXX/2014] nebo tuto povinnost pozměnit nebo zrušit.“
–
d) v odstavci 6 se vkládá nový pododstavec, který
zní:
„Ustanovení čl. 7 odst. 6 se použije v případech,
kdy Komise přijímá rozhodnutí podle odst. 5 písm. aa)“.
3) Článek 15
se mění takto:
–
a) v odstavci 1 se mezi první a druhý pododstavec
vkládá nový pododstavec, který zní:
„Komise
při posuzování toho, zda má daný trh vlastnosti, jež mohou odůvodňovat
uložení regulačních povinností ex-ante, a musí tudíž být uveden v
doporučení, vezme do úvahy zejména potřebu sblížit právní úpravu v
rámci Unie, potřebu podporovat účinné investice a inovace v
zájmu koncových uživatelů a celkové konkurenceschopnosti hospodářství
Unie a význam dotčeného trhu, jakož i další faktory, jako jsou
např. stávající hospodářská soutěž založená na
infrastruktuře na maloobchodní úrovni, cenová konkurence i výběr a
kvalita produktů nabízených koncovým uživatelům. Komise vezme do
úvahy veškerá relevantní konkurenční omezení bez ohledu na to, zda jsou
sítě, služby nebo aplikace, které tato omezení vyvolávají, považovány za
sítě elektronických komunikací, služby elektronických komunikací nebo jiné
typy služeb nebo aplikací, které jsou z hlediska koncového uživatele
srovnatelné, aby obecně stanovila, zda jsou v Unii jako celku nebo v její
významné části zároveň splněna tato tři kritéria:
a) existence
značných a nikoli dočasných strukturálních, právních nebo
regulačních překážek vstupu;
b) struktura
trhu v daném časovém horizontu nesměřuje k účinné
hospodářské soutěži, a to s ohledem na stav hospodářské
soutěže založené na infrastruktuře a jiné hospodářské
soutěže, které vyvolávají překážky vstupu;
c) samo právo
hospodářské soutěže je nedostatečné, aby dostatečně
reagovalo na uvedené(á) selhání trhu.“
–
b) v odstavci 3 se vkládá nový pododstavec, který
zní:
„Komise
při výkonu svých pravomocí podle článku 7 ověří, zda jsou
zároveň splněna tři kritéria stanovená v odstavci 1, pokud
ověřuje, zda je s právem Unie slučitelný návrh opatření
uvádějící:
a) že daný trh,
který není uveden v doporučení, má za specifických vnitrostátních
okolností vlastnosti odůvodňující uložení regulačních
povinností; nebo
b) že trh
uvedený v doporučení za specifických vnitrostátních okolností
regulační opatření nevyžaduje.“
4) V článku
19 se první odstavec mění takto:
„Aniž je
dotčen článek 9 této směrnice a články 6 a 8
směrnice 2002/20/ES (autorizační směrnice) a zjistí-li
Komise, že rozdílné provádění regulačních úkolů uvedených
v této směrnici, ve zvláštních směrnicích a v nařízení
č. [XX/2014] vnitrostátními regulačními orgány může
vytvářet překážku pro vnitřní trh, může Komise vydat doporučení
nebo přijmout rozhodnutí o harmonizovaném uplatňování ustanovení
této směrnice, zvláštních směrnic a nařízení č.
[XX/2014] ve snaze podpořit dosažení cílů uvedených
v článku 8, přičemž v nejvyšší míře zohlední
stanovisko BEREC.“
Článek 36 –
Změny směrnice 2002/22/ES
1. S účinkem
od 1. července 2016 se směrnice 2002/22/ES mění takto:
1) V čl. 1
odst. 3 se zrušuje první věta.
2)
Zrušují se články 20, 21, 22 a 30.
2.
Do 1. července 2016 ponechají členské státy v platnosti všechna
opatření, jimiž se provádějí ustanovení uvedená v odstavci 1.
Článek 37 –
Změny nařízení (ES) č. 531/2012
Nařízení (EU) č. 531/2012 se
mění takto:
1) V čl. 1
odst. 1 se vkládá třetí pododstavec, který zní:
„Toto
nařízení se použije na roamingové služby poskytované v rámci Unie koncovým
uživatelům, jejichž domovským poskytovatelem je poskytovatel elektronických
komunikací pro veřejnost v členském státě.“
2) V čl.
2 odst. 2 se vkládá nové písmeno r), které zní:
„r) „dvoustrannou či vícestrannou dohodou o roamingu“
se rozumí jedna nebo více obchodních nebo technických dohod uzavřených
mezi poskytovateli roamingu, které umožňují virtuální rozšíření
pokrytí domácí sítě a všem poskytovatelům roamingu umožňují
udržitelné poskytování regulovaných maloobchodních roamingových služeb na
stejné cenové úrovni, jako jsou příslušné domácí mobilní komunikační
služby, které poskytují.“
3) V článku 4
se doplňuje odstavec 7, který zní:
„7. Tento článek se nepoužije na poskytovatele
roamingu, kteří podle článku 4a poskytují regulované maloobchodní
roamingové služby.“
4) Vkládá se nový
článek 4 a, který zní:
Článek 4a
1. Tento článek se použije na poskytovatele roamingu, kteří:
a) standardně a ve všech příslušných
maloobchodních balíčcích, které obsahují regulované roamingové služby,
uplatňují sazbu použitelnou na domácí služby jak na domácí služby, tak na
regulované roamingové služby v rámci Unie stejně, jako by regulované
roamingové služby byly spotřebovány v domácí síti; a
b) zajišťují prostřednictvím vlastních sítí nebo
formou dvoustranných či vícestranných dohod o roamingu s jinými
poskytovateli roamingu, aby alespoň jeden poskytovatel roamingu ve všech
členských státech postupoval v souladu s ustanovením písmene a).
2. Odstavce 1 až 6 nevylučují, aby poskytovatel
roamingu omezil spotřebu regulovaných maloobchodních roamingových služeb,
na něž se použije sazba jako na domácí služby, s odkazem na kritérium
přiměřeného využití. Jakékoli kritérium
přiměřeného využití se uplatní takovým způsobem, aby
spotřebitelé využívající jednotlivé domácí maloobchodní balíčky
nabízené poskytovatelem roamingu měli možnost zachovat s důvěrou
typickou strukturu jejich domácí spotřeby, která je spojena s
příslušným domácím maloobchodním balíčkem, i v případě,
že v rámci Unie pravidelně cestují. Poskytovatel roamingu, který tuto
možnost využívá, zveřejní v souladu s čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení
č. XXX/2014 podrobné kvantifikované informace o tom, jak je kritérium
přiměřeného využití uplatňováno, a to s odkazem na
tvorbu hlavních cen, objem a jiné parametry daného maloobchodního balíčku,
a tyto informace v souladu s čl. 26 odst. 1 písm. b) a c) uvedeného
nařízení zapracuje do svých smluv.
BEREC do 31. prosince 2014 po konzultaci
zúčastněných stran a v úzké spolupráci s Komisí stanoví obecné pokyny
pro používání kritéria přiměřeného využití v maloobchodních
smlouvách uzavíraných mezi poskytovateli roamingu postupujícími podle tohoto
článku. Při přípravě těchto pokynů BEREC odkáže
na celkový cíl stanovený v prvním pododstavci a zohlední zejména vývoj v
tvorbě cen a struktuře spotřeby v členských státech,
stupeň sbližování úrovně domácích cen v rámci Unie, jakýkoli
pozorovatelný účinek roamingu v sazbě za domácí služby na vývoj těchto
sazeb a vývoj velkoobchodních roamingových sazeb založených na nevyrovnaném
provozu a uplatňovaných mezi poskytovateli roamingu.
Příslušný vnitrostátní orgán monitoruje obecné použití
kritéria přiměřeného využití a dohlíží nad ním,
přičemž v nejvyšší míře zohledňuje obecné pokyny BEREC,
jakmile budou schváleny, a zajistí, že nebudou uplatňovány
nepřiměřené podmínky.
3. Jednotliví koncoví uživatelé využívající služby poskytovatele
roamingu postupujícího podle tohoto článku mohou na vlastní žádost
učinit svobodné a výslovné rozhodnutí odmítnout výhody vyplývající z
použití sazby za domácí služby na regulované roamingové služby v rámci daného
maloobchodního balíčku a přijmout jiné výhody, které jim tento
poskytovatel nabízí. Poskytovatel roamingu tyto koncové uživatele upozorní na
povahu roamingových výhod, o něž by jinak přišli. Vnitrostátní
regulační orgány monitorují zejména to, zda poskytovatelé roamingu
postupující podle tohoto článku nejsou zapojeni do takových obchodních
praktik, které by představovaly obcházení daného standardního režimu.
4. Maloobchodní ceny za regulované roamingové služby
stanovené v článcích 8, 10 a 13 se nepoužijí na roamingové služby nabízené
poskytovatelem roamingu postupujícím podle tohoto článku, pokud jsou
účtovány na úrovni použitelné na sazby za domácí služby.
Jestliže poskytovatel roamingu postupující podle tohoto
článku použije sazby, které se liší od sazeb použitelných na domácí služby,
pokud jde o spotřebu regulovaných roamingových služeb přesahujících
přiměřené využití těchto služeb podle odstavce 2, nebo
jestliže jednotlivý koncový uživatel výslovně výhodu použití sazeb za
domácí služby na regulované roamingové služby odmítne podle odstavce 3,
poplatky za tyto regulované roamingové služby nepřesáhnou maloobchodní
cenu za roaming stanovenou v článcích 8, 10 a 13.
5. Poskytovatel roamingu, který hodlá postupovat podle
tohoto článku, oznámí svá vlastní prohlášení a jakékoli dvoustranné
či vícestranné dohody, jimiž splňuje podmínky odstavce 1, a jejich
případné změny Úřadu BEREC. Poskytovatel roamingu provádějící
toto oznámení v jeho rámci doloží souhlas s tímto oznámením vyjádřený
jakoukoli smluvní stranou oznamované dvoustranné či vícestranné dohody o
roamingu.
6. V období od 1. července 2014 do 30. června
2016 se tento článek použije na poskytovatele roamingu, kteří
nesplňují podmínky stanovené v odstavci 1, jestliže dodržují tyto
podmínky:
a) poskytovatel roamingu oznámí svá vlastní prohlášení a
jakoukoli příslušnou dvoustrannou či vícestrannou dohodu o roamingu Úřadu
BEREC, přičemž výslovně odkáže na tento odstavec;
b) poskytovatel roamingu zajišťuje
prostřednictvím vlastních sítí nebo prostřednictvím dvoustranných
či vícestranných dohod o roamingu uzavřených s jinými poskytovateli
roamingu, že jsou splněny podmínky uvedené v písmenech c), d) a e), a to alespoň
v 17 členských státech, což představuje 70 % obyvatel Unie;
c) poskytovatel roamingu i jakákoli smluvní strana ve
smyslu písmene b) se zavazují k tomu, že nejpozději od 1. července
2014 nebo od data oznámení podle toho, co nastane později, zpřístupní
a budou aktivně nabízet alespoň jeden maloobchodní balíček s
takovou možností tarifu, podle níž se sazba použitelná na domácí služby uplatní
na domácí služby i na regulované roamingové služby v rámci Unie, jako by
regulované roamingové služby byly spotřebovány v domácí síti;
d) poskytovatel roamingu i jakákoli smluvní strana ve
smyslu písmene b) se zavazují k tomu, že nejpozději od 1. července
2015 nebo od data oznámení podle toho, co nastane později, zpřístupní
a budou v rámci maloobchodních balíčků aktivně nabízet takové
možnosti tarifu, které byly k 1. lednu daného roku využívány alespoň
50 % příslušné zákaznické základny;
e) poskytovatel roamingu i jakákoli smluvní strana ve
smyslu písmene b) se zavazují k tomu, že nejpozději od 1. července
2016 budou ve všech příslušných maloobchodních balíčcích
splňovat podmínky stanovené v odst. 1 písm. b).
Poskytovatel roamingu i jakákoli smluvní strana ve smyslu
písmene b), kteří postupují podle tohoto článku, mohou místo závazku
uvedeného v písmenu d) přijmout od 1. července 2015 nebo od data
oznámení podle toho, co nastane později, závazek, že jakékoli
příplatky za roaming účtované vedle použitelné sazby za domácí služby
v jednotlivých maloobchodních balíčcích dohromady nepřesáhnou
50 % příplatků použitelných v těchto balíčcích od 1.
ledna 2015 bez ohledu na to, zda jsou tyto příplatky vypočítány na
základě jednotek, jako jsou minuty u hlasových služeb nebo megabyty, za
dané období, např. dny nebo týdny trvání roamingu, nebo jakýmkoli jiným
způsobem nebo kombinací těchto způsobů. Poskytovatelé
roamingu, kteří tuto možnost využívají, doloží vnitrostátnímu
regulačnímu orgánu splnění požadavku na 50% snížení a poskytnou
veškeré nezbytné podklady, které jsou požadovány.
Jestliže poskytovatel roamingu postupující podle tohoto
článku oznámí svá vlastní prohlášení a jestliže jakákoli smluvní strana ve
smyslu písmene b) oznámí příslušnou dvoustrannou či vícestrannou
dohodu Úřadu BEREC podle prvního pododstavce písm. a), a jestliže se na
ně proto uplatní tento odstavec, oznamující poskytovatel roamingu a
jakákoli smluvní strana ve smyslu písmene b) jsou zavázáni k tomu, aby
minimálně do 1. července 2018 dodržovali příslušné závazky podle
prvního pododstavce písm. c), d) a e), včetně veškerých
alternativních závazků přijatých podle prvního pododstavce písm. d).
7. V období od 1. července 2014 do 30. června
2016 se tento článek použije na poskytovatele roamingu, kteří
nesplňují podmínky stanovené v odstavci 1, jestliže dodržují tyto
podmínky:
a) poskytovatel roamingu oznámí svá vlastní prohlášení a
jakoukoli příslušnou dvoustrannou či vícestrannou dohodu o roamingu
Úřadu BEREC, přičemž výslovně odkáže na tento odstavec;
b) poskytovatel roamingu zajišťuje
prostřednictvím vlastních sítí nebo prostřednictvím dvoustranných
či vícestranných dohod o roamingu uzavřených s jinými poskytovateli
roamingu, že jsou nejpozději od 1. července 2014 nebo ode dne
oznámení podle toho, co nastane později, splněny podmínky uvedené v
odst. 1 písm. a), a to alespoň v 10 členských státech, což
představuje 30 % obyvatel Unie;
c) poskytovatel roamingu zajišťuje
prostřednictvím vlastních sítí nebo prostřednictvím dvoustranných
či vícestranných dohod o roamingu uzavřených s jinými poskytovateli
roamingu, že jsou nejpozději od 1. července 2015 nebo ode dne
oznámení podle toho, co nastane později, splněny podmínky uvedené v
odst. 1 písm. a), a to alespoň ve 14 členských státech, což
představuje 50 % obyvatel Unie;
d) poskytovatel roamingu zajišťuje
prostřednictvím vlastních sítí nebo prostřednictvím dvoustranných
či vícestranných dohod o roamingu uzavřených s jinými poskytovateli
roamingu, že jsou nejpozději od 1. července 2016 splněny podmínky
uvedené v odst. 1 písm. a), a to alespoň v 17 členských státech, což
představuje 70 % obyvatel Unie.
Jestliže poskytovatel roamingu postupující podle tohoto
článku oznámí své vlastní prohlášení a jakoukoli příslušnou
dvoustrannou či vícestrannou dohodu Úřadu BEREC podle prvního
pododstavce písm. a), a jestliže se na něj proto uplatní tento odstavec,
oznamující poskytovatel roamingu a jakákoli smluvní strana ve smyslu písmene b)
jsou zavázáni k tomu, aby minimálně do 1. července 2018 dodržovali
příslušné závazky postupovat podle podmínek uvedených v odst. 1 písm. a).
8. Poskytovatelé roamingu sjednávají v dobré víře
veškeré náležitosti vedoucí k uzavření dvoustranných či vícestranných
dohod o roamingu za spravedlivých a přiměřených podmínek a s
cílem, aby taková dohoda s jinými poskytovateli roamingu umožňovala
virtuální rozšíření pokrytí domácí sítě a udržitelné poskytování
regulovaných maloobchodních roamingových služeb každým poskytovatelem roamingu,
jenž postupuje podle tohoto článku, na stejné cenové úrovni, jako jsou
jejich příslušné domácí mobilní komunikační služby.
9. Po dni 1. července 2016 se tento článek,
odchylně od odstavce 1, použije poskytovatele roamingu postupující podle
tohoto článku, jestliže doloží, že v dobré víře usilovali o sjednání
nebo rozšíření platnosti dvoustranných či vícestranných dohod o
roamingu za spravedlivých a přiměřených podmínek ve všech
členských státech, kde zatím nesplňují požadavky podle odstavce 1, a
nemohli zajistit žádnou dvoustrannou či vícestrannou dohodu o roamingu s poskytovatelem
roamingu v jednom nebo více členských státech za předpokladu, že
splňují požadavky na minimální pokrytí sítě uvedené v odst. 6 písm.
b) a všechna další relevantní ustanovení tohoto článku. Poskytovatelé
roamingu postupující podle tohoto článku v těchto případech i
nadále usilují o zavedení přiměřených podmínek pro uzavření
dohody o roamingu s poskytovatelem roamingu z členského státu, který není
zastoupen.
10. Jestliže alternativní poskytovatel roamingu získal
přístup k zákazníkům domácího poskytovatele podle čl. 4 odst. 1
a realizoval investice nutné k poskytování služeb těmto zákazníkům,
na tohoto domácího poskytovatele se po přechodné období v délce tří
let nepoužije ustanovení čl. 4 odst. 7. Přechodným obdobím není
dotčena potřeba dodržet jakoukoli delší dobu platnosti smlouvy
sjednanou s alternativním poskytovatelem roamingu.
11. Tímto článkem není dotčeno použití unijních
pravidel hospodářské soutěže na dvoustranné či vícestranné
dohody o roamingu.“
5) V článku 8
se odstavec 2 mění takto:
a) první
pododstavec se nahrazuje tímto:
„2. S účinkem ode dne 1. července 2013 se
maloobchodní cena hlasového eurotarifu (bez DPH), kterou smí poskytovatel
roamingu účtovat svému roamingovému zákazníkovi za zprostředkování
regulovaného roamingového volání, může u roamingových volání lišit, avšak
nesmí překročit 0,24 EUR za minutu za uskutečněná
volání a 0,07 EUR za minutu za přijatá volání. Maximální maloobchodní
cena za volání se ode dne 1. července 2014 sníží na 0,19 EUR. Ode dne 1.
července 2014 neúčtují poskytovatelé roamingu svým roamingovým
zákazníkům přijatá volání; tím nejsou dotčena opatření
přijatá k zamezení nezvyklého nebo podvodného využívání. Aniž je tím
dotčen článek 19, tyto maximální maloobchodní ceny hlasového
eurotarifu zůstanou v platnosti až do dne 30. června 2017.“
b) třetí
pododstavec se nahrazuje tímto:
„Každý poskytovatel roamingu účtuje svým roamingovým
zákazníkům za poskytování regulovaného roamingového volání, pro které
platí hlasový eurotarif, v tarifikaci po sekundách.“
6) V článku
14 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
„1a. Jestliže je spotřeba regulovaných maloobchodních
roamingových služeb za sazby použitelné na domácí služby omezena odkazem na
kritérium přiměřeného využití podle čl. 4a odst. 2,
poskytovatelé roamingu uvědomí roamingové zákazníky v případě,
že spotřeba roamingového volání a SMS zpráv dosáhne limitu
přiměřeného využití, a zároveň roamingovým zákazníkům
poskytnou základní individualizované informace o cenách roamingu za hlasová
volání a SMS zprávy mimo sazbu domácí sítě nebo mimo daný balíček v souladu
s odst. 1 druhým, čtvrtým a pátým pododstavcem tohoto článku.“
7) V článku
15 se vkládá nový odstavec 2a, který zní:
„2a. Jestliže
je spotřeba regulovaných maloobchodních roamingových služeb za sazby použitelné
na domácí služby omezena odkazem na kritérium přiměřeného
využití podle čl. 4a odst. 2, poskytovatelé roamingu uvědomí
roamingové zákazníky v případě, že spotřeba datových
roamingových služeb dosáhne limitu přiměřeného využití, a
zároveň roamingovým zákazníkům poskytnou základní individualizované
informace o cenách roamingu za datové služby mimo sazbu domácí sítě nebo
mimo daný balíček v souladu s odstavcem 2 tohoto článku. Odstavec 3
tohoto článku se použije na roamingové datové služby spotřebované
mimo sazby použitelné na domácí služby nebo balíčky uvedené v čl. 4a
odst. 2.“
8) Článek 19
se mění takto:
a) Odstavec 1 se
mění takto:
i) první věta
se nahrazuje tímto:
„Komise přezkoumá fungování tohoto nařízení a po
veřejné konzultaci podá nejpozději do 31. prosince 2016 zprávu
Evropskému parlamentu a Radě.“
ii) písmeno g) se
nahrazuje tímto:
„g) rozsah, v jakém provedení strukturálních opatření
uvedených v článcích 3 a 4 a využívání alternativního režimu podle
článku 4a přineslo výsledky v rozvoji hospodářské soutěže
na vnitřním trhu roamingových služeb, pokud jde o skutečnost, že
neexistuje skutečný rozdíl mezi roamingovým a vnitrostátním tarifem;“
iii) vkládá se
následující bod i), který zní:
„i)
případný rozsah, v jakém je vývoj domácích maloobchodních cen zjevně
dotčen tím, že poskytovatelé roamingu uplatňují sazbu za domácí
služby jak na domácí služby, tak na regulované roamingové služby v rámci Unie.“
b) Odstavec 2 se
mění takto:
i) První věta
se nahrazuje tímto:
„Jestliže ze
zprávy vyplývá, že možnosti tarifu, podle kterého se sazba za domácí služby
uplatňuje na domácí i regulované roamingové služby, nejsou alespoň
jedním poskytovatelem roamingu v každém členském státě poskytovány ve
všech maloobchodních balíčcích k přiměřenému využití,
nebo že nabídky alternativních poskytovatelů roamingu nezpřístupnily
zákazníkům v rámci Unie v podstatě rovnocenné maloobchodní roamingové
tarify, Komise ve stejné lhůtě předloží Evropskému parlamentu a
Radě vhodné návrhy, které budou danou situaci řešit, a zajistí, aby
se v rámci vnitřního trhu nevyskytovaly rozdíly mezi vnitrostátními a
roamingovými tarify.“
ii) Písmeno d) se
nahrazuje tímto:
„d) změnit dobu platnosti nebo snížit
úroveň maximálních velkoobchodních cen stanovených v článcích 7,
9 a 12 s cílem posílit schopnost všech poskytovatelů roamingu
zpřístupnit v jednotlivých maloobchodních balíčcích k
přiměřenému využití takové možnosti tarifu, podle nichž se
uplatní sazba použitelná na domácí služby jak na domácí služby, tak na
regulované roamingové služby stejně, jako by roamingové služby byly
spotřebovány v domácí síti.“
Článek 38 – Změny nařízení
(ES) č. 1211/2009
Nařízení (ES) č. 1211/2009 se mění
takto:
1) V článku 1
se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. BEREC působí v oblasti působnosti
směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice) a směrnic 2002/19/ES,
2002/20/ES, 2002/22/ES a 2002/58/ES (zvláštní směrnice) a nařízení
(EU) č. 531/2012 a č. XX/2014.“
2)
V článku 4 se zrušují odstavce 4 a 5.
3)
Vkládá se nový článek 4a, který zní:
„Článek 4a – Jmenování a úkoly předsedy
1. Radu regulačních orgánů zastupuje
předseda, kterým je nezávislý odborník zaměstnaný na plný úvazek.
Předseda je zaměstnán jako dočasný
zaměstnanec Úřadu podle čl. 2 písm. a) pracovního řádu
ostatních zaměstnanců.
Předseda odpovídá za přípravu prací Rady
regulačních orgánů a předsedá zasedání Rady regulačních
orgánů a řídícího výboru a nemá hlasovací právo.
Aniž je tím dotčena úloha Rady regulačních
orgánů ve vztahu k úkolům předsedy, předseda nevyžaduje ani
nepřijímá pokyny od žádné vlády, vnitrostátního regulačního orgánu,
Komise ani jiného veřejného nebo soukromého subjektu.
2. Předsedu jmenuje Rada regulačních orgánů
na základě jeho zásluh, dovedností a znalostí týkajících se
účastníků na trhu elektronických komunikací a těchto trhů a
zkušeností v oblasti dohledu a tvorby právních předpisů a na
základě otevřeného výběrového řízení.
Uchazeč vybraný Radou regulačních orgánů
může být před svým jmenováním vyzván, aby učinil prohlášení
před příslušným výborem Evropského parlamentu a zodpověděl
otázky členů tohoto výboru.
Jmenování předsedy je účinné pouze tehdy,
jestliže jej schválí řídící výbor.
Rada regulačních orgánů rovněž volí ze svých
členů místopředsedu, který vykonává povinnosti předsedy,
není-li tento přítomen.
3. Funkční období předsedy trvá tři roky a
může být prodlouženo o jedno další funkční období.
4. Během devíti měsíců, které
předcházejí konci tříletého funkčního období předsedy, Rada
regulačních orgánů zhodnotí:
a) výsledky dosažené v prvním funkčním období a
způsob, jakým jich bylo dosaženo;
b) povinnosti Rady regulačních orgánů a požadavky
na další roky.
Jestliže Rada regulačních orgánů hodlá obnovit
funkční období předsedy, informuje o tom Evropský parlament. Jeden
měsíc před tímto obnovením funkčního období může být
předseda vyzván, aby učinil prohlášení před příslušným
výborem Evropského parlamentu a zodpověděl otázky členů
tohoto výboru.
5. Předsedu lze z funkce odvolat pouze rozhodnutím
Rady regulačních orgánů, která jedná na návrh Komise a se souhlasem
řídícího výboru.
Předseda nebrání Radě regulačních orgánů
ani řídícímu výboru v projednávání záležitostí týkajících se
předsedy, zejména pokud jde o nutnost jeho odvolání, a projednávání této
záležitosti se neúčastní.“
4)
Článek 6 se mění takto:
a)
V odstavci 2 se čtvrtá odrážka zrušuje.
b)
Odstavec 3 se mění takto:
„3. Úřad tvoří:
a) předseda Rady regulačních
orgánů;
b) řídící výbor;
c) správní ředitel.“
5) Článek 7 se
mění takto:
a) Odstavec 2 se mění
takto:
„2. Řídící výbor jmenuje správního
ředitele a případně prodlouží jeho funkční období nebo ho
odvolá s funkce podle článku 8. Správní ředitel se neúčastní
přípravy takového rozhodnutí ani hlasování o něm.“
b) Odstave 4 se zrušuje.
6) V článku 8 se
odstavce 2, 3 a 4 zrušují a nahrazují tímto:
„2. Správní ředitel je zaměstnán jako dočasný zaměstnanec
Úřadu podle čl. 2 písm. a) pracovního řádu ostatních
zaměstnanců.
3. Správní ředitel je jmenován
řídícím výborem ze seznamu uchazečů navrženého Komisí, a to na
základě otevřeného a transparentního výběrového řízení.
Úřad je pro účely uzavření
smlouvy se správním ředitelem zastoupen předsedou řídícího
výboru.
Uchazeč vybraný
řídícím výborem může být před svým jmenováním vyzván, aby
učinil prohlášení před příslušným výborem Evropského parlamentu
a zodpověděl otázky členů tohoto výboru.
4. Funkční období správního
ředitele trvá pět let. Komise před koncem tohoto období provede
posouzení, které zohlední hodnocení výsledků správního ředitele a
budoucí úkoly Úřadu i problémy, jež bude řešit.
5. Řídící výbor může na návrh
Komise, který zohledňuje posouzení uvedené v odstavci 4, jednou obnovit
funkční období správního ředitele, a to maximálně na dobu
pěti let.
6. Jestliže řídící výbor hodlá obnovit
funkční období správního ředitele, informuje o tom Evropský
parlament. Jeden měsíc před tímto obnovením
funkčního období může být správní ředitel vyzván, aby
učinil prohlášení před příslušným výborem Evropského parlamentu
a zodpověděl otázky členů tohoto výboru.
7. Správní ředitel, jehož funkční
období bylo obnoveno, se na konci celkového funkčního období nesmí
účastnit jiného výběrového řízení na stejné pracovní místo.
8. Správního
ředitele lze z funkce odvolat pouze rozhodnutím řídícího výboru,
který jedná na návrh Komise.
9. Řídící výbor přijímá
rozhodnutí o jmenování správního ředitele, o obnovení jeho funkčního
období nebo o jeho odvolání dvoutřetinovou většinou hlasů svých
členů s hlasovacím právem.“
7) V článku 9 se
odstavec 2 mění takto:
„2. Správní ředitel napomáhá
předsedovi Rady regulačních orgánů při přípravě
návrhu pracovního programu Rady regulačních orgánů, řídícího
výboru a odborných pracovních skupin. Správní ředitel se účastní
činnosti Rady regulačních orgánů a řídícího výboru, avšak
bez hlasovacího práva.“
8) Článek 10 se
mění takto:
„1. Na zaměstnance Úřadu,
včetně předsedy Rady regulačních orgánů a správního
ředitele, se vztahuje služební řád úředníků Evropských
společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců a
pravidla společně přijatá orgány Evropských společenství za
účelem uplatňování tohoto služebního a pracovního řádu.
2. Řídící výbor přijme
příslušná prováděcí opatření, která v souladu s článkem 110
služebního řádu provádějí služební řád a pracovní řád
ostatních zaměstnanců.
3. Ve vztahu k zaměstnancům Úřadu
vykonává řídící výbor v souladu s odstavcem 4 pravomoci, které služební
řád přiznává orgánu oprávněnému ke jmenování a které pracovní
řád ostatních zaměstnanců přiznává orgánu oprávněnému
uzavírat pracovní smlouvy („pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování“).
4. V souladu s článkem 110
přijímá řídící výbor rozhodnutí vycházející z čl. 2 odst. 1
služebního řádu a z článku 6 pracovního řádu ostatních
zaměstnanců, kterým pověřuje správního ředitele
příslušnými pravomocemi orgánu oprávněného ke jmenování a stanoví
podmínky pro odvolání tohoto pověření. Správní ředitel je oprávněn
tyto pravomoci dále převést.
Řídící výbor může, jestliže to
vyžadují výjimečné okolnosti, svým rozhodnutím dočasně
pozastavit pověření správního ředitele výkonem pravomocí orgánu
oprávněného ke jmenování i další převedení, které správní
ředitel realizoval, a vykonávat je sám nebo jimi pověřit
některého ze svých členů nebo zaměstnanců Úřadu,
nikoli však správního ředitele.“
9)
Vkládá se nový článek 10a, který zní::
„Článek 10a – Vyslaní národní odborníci a další
pracovníci
1. Úřad může využívat vyslané národní
odborníky nebo další pracovníky, kteří nejsou zaměstnanci Úřadu.

2. Řídící výbor přijme
rozhodnutí, kterým stanoví pravidla týkající se vysílání národních
odborníků k Úřadu.“
Článek 39 – Ustanovení o přezkumu

Komise
předkládá Evropskému parlamentu a Radě v pravidelných intervalech
zprávy o hodnocení a přezkumu tohoto nařízení. První zprávu
předloží nejpozději do 1. července 2018. Následné zprávy pak
bude předkládat každé čtyři roky. Komise v případě
potřeby předkládá příslušné návrhy, aby změnila toto
nařízení a uvedla v soulad jiné právní nástroje, konkrétně s
přihlédnutím k vývoji informačních technologií a s ohledem na pokrok
v informační společnosti. Tyto zprávy se zveřejňují.
Článek 40 – Vstup v platnost
1.
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním
věstníku Evropské unie.
2.
Použije se ode dne 1. července 2014.
Články
21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 a 30 se však použijí ode dne 1.
července 2016.
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Bruselu dne
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda                                                        předseda
PŘÍLOHA I
MINIMÁLNÍ PARAMETRY NABÍDEK TÝKAJÍCÍCH SE EVROPSKÝCH PRODUKTŮ VIRTUÁLNÍHO
ŠIROKOPÁSMOVÉHO PŘÍSTUPU
1. NABÍDKA 1 – Produkt velkoobchodního
přístupu k pevné síti nabízený prostřednictvím sítí nové generace na
druhé vrstvě sedmivrstvého modelu pro komunikační protokoly
definovaného Mezinárodní organizací pro normalizaci (tzv. linková (spojová)
vrstva – data link layer) a umožňující stejné funkce jako fyzické
zpřístupnění s předávacími body na úrovni, která je blíže k
prostorám zákazníků než celostátní nebo regionální úrovně.
1.1 Síťové prvky a související
informace
a) popis síťového přístupu, který má
být poskytnut, včetně technických vlastností (které
případně obsahují informace o konfiguraci sítě potřebné k
účinnému využití přístupu k síti);
b) umístění, kde bude přístup k síti
zajištěn;
c) jakékoli relevantní technické normy pro
přístup k síti, včetně případných omezení využití nebo
jiných záležitostí v oblasti bezpečnosti;
d) technické specifikace pro rozhraní v
předávacích bodech a koncových bodech sítě (prostory zákazníka);
e) specifikace zařízení, která se mají v
síti používat; a
f) podrobnosti týkající se testů
interoperability.
1.2 Funkce sítě
a) flexibilní přidělování
virtuálních lokálních počítačových sítí (VLAN) na základě
jednotné technické specifikace;
b) konektivita bez identifikace služby, která
umožňuje řízení rychlosti provozu při stahování nebo odesílání;
c) zajištění bezpečnosti;
d) flexibilní volba zařízení v prostorách
zákazníka (pokud je to technicky možné);
e) vzdálený přístup k zařízení v
prostorách zákazníka; a
f) funkce multicast, jestliže existuje
poptávka po těchto funkcích a tyto funkce jsou nezbytné k zajištění
technické replikovatelnosti konkurenčních maloobchodních nabídek.
1.3 Provozní a obchodní proces:
a) procesy týkající se požadavků na
způsobilost při objednávání a poskytování;
b) informace týkající se účtování;
c) postupy při migraci, stěhování a
ukončení; a
d) specifické časové harmonogramy pro
opravy a údržbu.
1.4 Doplňkové služby a systémy IT
a) informace a podmínky týkající se
poskytování společného umístění a páteřního připojení (backhaul);
b) specifikace přístupu k doplňkovým
systémům IT a jejich využívání, pokud jde o systémy provozní podpory,
informační systémy a databáze pro požadavky týkající se
předběžných objednávek, poskytování, objednávek, údržby, oprav i účtování
a využívání těchto systémů, včetně omezení tohoto využívání
a postupu pro přístup k těmto službám.
2. NABÍDKA 2: Produkt velkoobchodního
přístupu k pevné síti nabízený na třetí vrstvě sedmivrstvého modelu
pro komunikační protokoly Mezinárodní organizace pro standardizaci
(síťová vrstva – Network Layer) na úrovni bitového toku na úrovni
IP s předávacími body, které umožňují vyšší stupeň agregace
zdrojů, jako jsou např. celostátní nebo regionální úrovně
2.1 Síťové prvky a související
informace:
a) vlastnosti připojení poskytovaného v předávacích
bodech (pokud jde o rychlost, kvalitu služeb apod.);
b) popis širokopásmové sítě spojující
prostory zákazníka s bodem pro předání, pokud jde o páteřní připojení
a architekturu přístupové sítě;
c) umístění předávacího bodu (předávacích
bodů); a
d) technické specifikace rozhraní a předávacích
bodů.
2.2 Funkce sítě:
Schopnost podporovat různé úrovně
kvality služeb (např. kvalitu služeb na úrovni 1, 2 a 3) s ohledem
na:
            i) zpoždění,
            ii) kolísavost prodlev (jitter),
            iii) ztrátovost paketů, a
            iv) agregační poměr.
2.3 Provozní a obchodní proces:
a) procesy týkající se požadavků na
způsobilost při objednávání a poskytování;
b) informace týkající se účtování;
c) postupy při migraci, stěhování a
ukončení; a
d) specifické časové harmonogramy pro
opravy a údržbu.
2.4 Doplňkové systémy IT:
Specifikace přístupu k doplňkovým
systémům IT a jejich využívání, pokud jde o systémy provozní podpory,
informační systémy a databáze pro požadavky týkající se
předběžných objednávek, poskytování, objednávek, údržby, oprav i účtování
a využívání těchto systémů, včetně omezení tohoto využívání
a postupu pro přístup k těmto službám.
3. NABÍDKA 3: Koncové segmenty pronajatých
vedení na velkoobchodní úrovni s posíleným rozhraním pro exkluzivní
využívání žadatelem o přístup poskytující, pokud jde o využívání, trvale a
bez omezení symetrickou kapacitu, a se smlouvami o úrovni služeb, a to
prostřednictvím spojení z bodu do bodu se síťovými rozhraními na
druhé vrstvě sedmivrstvého modelu pro komunikační protokoly
definovaného Mezinárodní organizací pro normalizaci (tzv. linková (spojová)
vrstva).
3.1 Síťové prvky a související
informace
a) popis síťového přístupu, který má
být poskytnut, včetně technických vlastností (které
případně obsahují informace o konfiguraci sítě potřebné k
účinnému využití přístupu k síti);
b) lokality, kde bude přístup k síti zajištěn;
c) jednotlivé rychlosti a maximální nabízená vzdálenost;
d) jakékoli relevantní technické normy pro
přístup k síti (včetně případných omezení využití nebo
jiných záležitostí v oblasti bezpečnosti);
e) podrobnosti týkající se testů
interoperability;
f) specifikace zařízení, která jsou v
síti povolena;
g) dostupné rozhraní síť-síť (NNI);
h) maximální možná velikost rámce, v bajtech.
3.2 Funkce sítě a produktu:
a) symetrický a dedikovaný přístup bez
agregace;
b) konektivita bez identifikace služby umožňující
řízení rychlosti provozu a symetrie;
c) transparentnost na úrovni protokolů,
flexibilní přidělování sítí VLAN na základě jednotné technické
specifikace;
d) parametry kvality služeb (zpoždění, jitter,
ztrátovost paketů) umožňující fungování v zásadních situacích.
3.3 Provozní a obchodní proces:
a) procesy týkající se požadavků na
způsobilost při objednávání a poskytování;
b) postupy při migraci, stěhování a
ukončení; a
d) specifické časové harmonogramy pro
opravy a údržbu;
d) změny v systémech IT (pokud se
dotýkají alternativních operátorů); a
e) relevantní poplatky, platební lhůty a
postupy účtování.
3.4 Smlouvy o úrovni poskytovaných služeb
a) částka kompenzace, kterou má zaplatit
jedna strana druhé v případě neplnění smluvních závazků,
včetně lhůty pro poskytování služeb a oprav, jakož i podmínek
způsobilosti k dané kompenzaci;
b) definice a omezení odpovědnosti a
objektivní odpovědnosti;
c) postupy v případě, že jsou k
nabízeným službám navrhovány změny, např. zahájení poskytování nových
služeb, změny stávajících služeb nebo změny cen;
d) podrobnosti týkající se jakýchkoli
příslušných práv duševního vlastnictví;
e) podrobnosti týkající se doby platnosti a
nového uzavírání smluv.
3.5 Doplňkové systémy IT:
specifikace přístupu k doplňkovým
systémům IT a jejich využívání, pokud jde o systémy provozní podpory,
informační systémy a databáze pro požadavky týkající se
předběžných objednávek, poskytování, objednávek, údržby, oprav i účtování
a využívání těchto systémů, včetně omezení tohoto využívání
a postupu pro přístup k těmto službám.
PŘÍLOHA II
MINIMÁLNÍ PARAMETRY EVROPSKÝCH PRODUKTŮ KONEKTIVITY SE ZARUČENOU
KVALITOU SLUŽEB
Síťové prvky a související informace
– Popis produktu konektivity, který má být
poskytnut v pevné síti, včetně technických vlastností a schválení
veškerých příslušných norem.
Funkce sítě:
– smlouva o konektivitě zajišťující
kvalitu služby mezi koncovými body vycházející ze specifikovaných
společných parametrů, které umožňují poskytování alespoň
těchto tříd služeb:
– hlasová volání a videohovory,
– vysílání audiovizuálního obsahu, a
– aplikace týkající se zásadních údajů.
[1]               COM [insert final reference].
[2]               COM(2013) 147.
[3]               Úř. věst. L 344, 28.12.2007, s. 65.
[4]               Steps towards a truly
internal market for e-communications in the run-up to 2020 (Kroky směrem ke skutečnému vnitřnímu trhu s
elektronickými komunikacemi do roku 2020), Ecorys, TU Delft a TNO, 2012.
[5]               Business communications, economic growth and the
competitive challenge (Obchodní komunikace, ekonomický růst a
konkurenční výzvy), WIK, 2012.
[6]               Capturing the ICT dividend, Oxford Economics
Research, 2011.
[7]               Quantitative estimates of the demand for cloud
computing in Europe and the likely barriers to take-up (Kvantitativní
odhady poptávky po cloud computingu v Evropě a pravděpodobné
překážky jeho zavádění), IDC, 2012.
[8]               COM(2013) 48.
[9]               Veřejná informační schůzka se
konkrétně uskutečnila v Bruselu dne 17. června 2013. Další akce
se konala v rámci výročního shromáždění k Digitální agendě, a to
dne 19. června 2013 v Dublinu.
[10]             Steps towards a truly
internal market for e-communications in the run-up to 2020 (Kroky směrem ke skutečnému vnitřnímu trhu s
elektronickými komunikacemi do roku 2020), Ecorys, TU Delft a TNO, 2012.
[11]             Evropská komise, European Economy Occasional Papers
129: Market Functioning in Network Industries - Electronic Communications,
Energy and Transport (Fungování trhu v síťových odvětvích –
elektronické komunikace, energetika a doprava), 2013.
[12]             Úř. věst. C , , s. .
[13]             Úř. věst. C , , s. .
[14]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze
dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a
přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení
(přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7).
[15]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze
dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby
elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst.
L 108, 24.4.2002, s. 21).
[16]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze
dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro
sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33).
[17]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES
ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech
uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací
(směrnice o univerzální službě) (Úř. věst.
L 108, 24. 4. 2002, s. 51).
[18]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze
dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně
soukromí v odvětví elektronických telekomunikací (Směrnice o soukromí
a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, 31.7.2002, s.
37).
[19]             Směrnice Komise 2002/77/ES ze dne
16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a
služeb elektronických komunikací (Úř. věst. L 249,
17.9.2002, s. 21).
[20]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
1211/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o zřízení Sdružení evropských
regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) a
Úřadu (Úř. věst. L 337 18.12.2009, s. 1).
[21]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č.
531/2012 ze dne 13. června 2012 o roamingu ve veřejných mobilních
komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. L 172, 30.6.2012, s. 10).
[22]             Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
č. 243/2012/EU ze dne 14. března 2012 o vytvoření
víceletého programu politiky rádiového spektra (Úř. věst. L 81,
21.3.2012, s. 7).
[23]             Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
č. 243/2012/EU ze dne 14. března 2012 o vytvoření
víceletého programu politiky rádiového spektra (Úř. věst. L 81,
21.3.2012, s. 7).
[24]             Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 676/2002/ES
ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku rádiového
spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru) (Úř.
věst. L 108, 24.4.2002, s. 1).
[25]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č.
182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady
způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu
prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).
[26]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č.
531/2012 ze dne 13. června 2012 o roamingu ve veřejných mobilních
komunikačních sítích v Unii (Úř. věst. L 172, 30.6.2012, s. 10).
[27]             Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č.
676/2002/ES ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku
rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru)
(Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 1).
[28]             Rozhodnutí Komise 2002/622/ES ze dne 26. července
2002, kterým se zřizuje Skupina pro politiku rádiového spektra (Úř.
věst. L 198, 27.7.2002, s. 49).
[29]             Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
č. 243/2012/EU ze dne 14. března 2012 o vytvoření
víceletého programu politiky rádiového spektra (Úř. věst. L 81,
21.3.2012, s. 7).
[30]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/35/EU
ze dne 26. června 2013 o minimálních požadavcích na
bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců
rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (elektromagnetickými
poli) (dvacátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1
směrnice 89/391/EHS) a o zrušení směrnice 2004/40/ES (Úř.
věst. L 179, 29.6.2013, s. 1).
[31]             Doporučení Rady 1999/519/ES ze dne
12. července 1999 o omezení expozice osob elektromagnetickým
polím (od 0 Hz do 300 GHz) (Úř. věst. L 1999, 30.7.1999, s. 59).
[32]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze
dne 9. března 1999 o rádiových zařízeních
a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání
jejich shody (Úř. věst. L 91, 7.4.1999, s. 10).
[33]             Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU
ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení
spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES)
č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES, Úř. věst. L
165, 18.6.2013, s. 63.