title: Návrh nařízení Rady o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti {SEK(2005) 1629}

text:
                     KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
                                                    V Bruselu dne 15.12.2005
                                                    KOM(2005) 649 v konečném znění
                                                    2005/0259 (CNS)
                                             Návrh
                                      NAŘÍZENÍ RADY
   o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech
                                    vyživovací povinnosti
                                      (předložená Komisí)
                                       {SEK(2005) 1629}
CS                                                                                CS
 ---pagebreak---                                             DŮVODOVÁ ZPRÁVA
   1.       SOUVISLOSTI NÁVRHU
   1.1.     Obecné souvislosti
   1.1.1.   Na úrovni Evropské unie
   Evropská rada požadovala na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999
   vytvoření zvláštních společných procesních předpisů použitelných ve věcech vyživovací
   povinnosti, aby bylo možno dosahovat jednodušších a rychlejších řešení sporů s
   přeshraničním prvkem a zrušit meziopatření potřebná pro uznávání a výkon rozhodnutí, jež
   byla vydána v jiném členském státě, než je stát výkonu.
   Program opatření pro provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí ve věcech
   občanských a obchodních přijatý dne 30. listopadu 20001 požaduje odstranění postupu
   exequatur prospívající příjemcům výživného, jejichž práva jsou již chráněna nařízením Rady
   (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu
   rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen („nařízení Brusel I“)2. V tomto
   programu se mimo jiné obecně poukazuje na to, že „někdy [...] bude nutné, ba dokonce
   nevyhnutelné, vytvořit na evropské úrovni určité množství procesních předpisů, které vytvoří
   společné minimální záruky“, nebo dokonce „směřovat k určité harmonizaci procesu“. Počítá
   se zavedením podpůrných opatření vzájemného uznávání, která „umožní zlepšení účinnosti
   výkonu rozhodnutí cizozemských soudů v dožádaném členském státě“ mimo jiné tím, že
   umožní „přesné zjištění majetkových hodnot povinného nacházejících se na území členských
   států“, nebo s jejichž pomocí lze „v rámci zlepšené spolupráce mezi soudními orgány
   členských států prosadit“ uplatňování zásady vzájemného uznávání, včetně „harmonizace
   kolizních norem“.
   Relevance tohoto programu byla znovu potvrzena Evropskou radou v prosinci 2004 přijetím
   „Haagského programu“3, v němž se zdůrazňuje, že „další snahy o uskutečňování programu
   opatření pro provádění zásady vzájemného uznávání musí být v budoucích letech hlavní
   prioritou, aby je bylo možno dokončit do roku 2011.“
   Ve dnech 2. a 3. června 2005 přijaly Rada a Komise společný akční program, jímž se
   konkrétně uskutečňuje Haagský program, který se v souvislosti se spoluprací v občanských
   věcech zmiňuje o přijetí „návrhů dotýkajících se vyživovací povinnosti“4v roce 2005.
   1
           Úř. věst. C 12 ze dne 15. ledna 2001.
   2
           Úř. věst. L 12 ze dne 16. ledna 2001.
   3
           Úř. věst. C 53 ze dne 3. března 2005.
   4
           Dokument Rady Evropské unie č. 9778/2/05 REV 2 JAI 207.
CS                                                   2                                          CS
 ---pagebreak---    1.1.2.    Na mezinárodní úrovni
   Haagská konference o mezinárodním právu soukromém5 podnikla rovněž kroky k aktualizaci
   dohod v oblasti vyživovací povinnosti6. Tři zasedání zvláštní komise konané v květnu 2003, v
   červnu 2004 a v dubnu 2005 byly věnovány práci na nové dohodě o vyživovací povinnosti.
   Čtvrté zasedání bylo naplánováno na červen 2006 jako příprava na případnou diplomatickou
   schůzku, jež by se měla uskutečnit v průběhu prvního pololetí roku 2007. Evropské
   společenství se aktivně podílí na těchto jednáních.
   Snahy v rámci Haagské konference a snahy Společenství nejsou ve rozporu, ale vzájemně se
   doplňují a jsou, jak zdůraznila Evropská rada v Haagském programu, zcela soudržné, a proto
   je nutná snaha o nalezení synergií mezi oběma iniciativami.
   Společenství musí být tudíž schopno vyvinout strategii, která je v souladu s mezinárodními
   snahami, a zároveň ve svém vlastním rámci pokračovat v úsilí o vybudování skutečného
   prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
   Haagská konference je mezinárodní fórum, které poskytuje Společenství příležitost ke
   spolupráci s třetími zeměmi v otázkách civilního soudnictví. Výměna názorů probíhající v
   rámci této konference představuje cenný zdroj inspirace pro práci Společenství. Navíc není
   vyloučeno, že jednání v Haagu dospěje v určitých specifických oblastech k výsledkům, jichž
   bude možno použít i v podmínkách Evropské unie.
   Vyšší stupeň integrace mezi členskými státy v porovnání se třetími zeměmi i náročné cíle
   Evropské unie však vyžadují specifická řešení na evropské úrovni. Spolupráce mezi
   členskými státy, které mají k dispozici nejen obsáhlejší a těsněji související kolizní normy v
   oblasti příslušnosti a uznávání rozsudků, nýbrž i funkční evropský soudní systém, může být
   bezpochyby širší než spolupráce s třetími státy.
   1.2.      Cíle
   Tento návrh by měl odstranit veškeré překážky, které dosud stojí v cestě vymáhání výživného
   v Evropské unii. Návrh ovšem nemůže odstranit stav ekonomické a sociální nejistoty, v níž se
   nacházejí někteří dlužníci, kteří ztratí zaměstnání a nemají stálý příjem, a tudíž nejsou schopni
   plnit vyživovací povinnost, ale umožní vytvoření právního prostředí odpovídajícího
   legitimnímu očekávání oprávněných (příjemců výživného). Těmto věřitelům musí být dána
   možnost získat snadno, rychle a povýtce bezplatně exekuční titul, který lze bez dalšího
   uplatnit v evropském právním prostoru a který jim umožní vymoci dlužné výživné.
   Tento nový právní rámec vyžaduje opatření, které se nesmí omezit na drobné kosmetické
   procesněprávní úpravy. Nutná jsou naopak opatření ve všech oblastech, které se dotýkají
   soudní spolupráce v občanskoprávních věcech: v oblasti mezinárodní příslušnosti,
   5
           Internetová stránka: http://www.hcch.net.
   6
           Haagská úmluva ze dne 24. října 1956 o právu použitelném na vyživovací povinnost vůči dětem;
           Haagská úmluva ze dne 15. dubna 1958 o uznání a vykonatelnosti rozhodnutí o vyživovací povinnosti k
           dětem; Haagská úmluva ze dne 2. října 1973 o uznávání a výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti,
           která mezi státy, jež jsou jejími stranami, nahrazuje úmluvu ze dne 24. října 1956; Haagská úmluva ze
           dne 2. října 1973 o uznávání a výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti, která mezi státy, jež jsou
           jejími stranami, nahrazuje úmluvu ze dne 24. dubna 1958; Do tohoto seznamu je nutno doplnit rovněž
           Úmluvu ze dne 20. června 1956 o vymáhání výživného v cizině uzavřenou v New Yorku v rámci OSN.
CS                                                         3                                                     CS
 ---pagebreak---    rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti a odstranění
   procesních překážek. Odpovědi na všechny tyto problémy musí být kromě toho dány v
   jediném právním nástroji.
   Zákonodárce musí být veden zejména těmito zásadními požadavky:
   1.2.1.   Ulehčení života občanů
   Primární je snaha o zjednodušení postupu zjišťování nároku na výživné. Předpisy o
   mezinárodní příslušnosti v nařízení Brusel I již nyní nabízejí oprávněnému (příjemci
   výživného) možnost obrátit se na nejbližší příslušný orgán v blízkosti svého bydliště. Jakmile
   soud vydá rozhodnutí, je nutno zajistit, aby bez dalších formalit nabylo stejné právní moci
   jako ve státě, v němž bylo vydáno. Tím bude dosaženo cíle odstranit veškerá „meziopatření“.
   Obecně musí oprávněný (příjemce výživného) obdržet při každém procesním kroku pomoc a
   podporu, které se mu prozatím nedostávalo. K tomu má přispět zřízení struktur spolupráce
   mezi členskými státy. Náleží mezi ně například možnost, aby oprávněný (příjemce
   výživného) mohl podniknout veškeré nutné kroky v místě jeho obvyklého pobytu, až do
   stádia vlastního výkonu rozhodnutí, aby mohl plnění vymoci například cestou výkonu
   srážkami ze mzdy nebo jiného obdobného příjmu nebo přikázáním pohledávky z účtu u
   peněžního ústavu, domoci se toho, aby v byly v jeho prospěch použity mechanismy
   spolupráce nebo aby mu byl poskytnut přístup k informacím, které umožní zjištění místa, kde
   se zdržuje dlužník, popřípadě zjištění jeho majetku. Také z tohoto důvodu se předpokládá, že
   bude právo na přístup k soudu silněji zajišťováno tím, že budou zájmy oprávněného (příjemce
   výživného) hájeny ústředními orgány členských států.
   Z důvodů jednoduchosti musí být v neposlední řadě odstraněna mnohost pramenů práva v této
   oblasti, neboť v Evropské unii dosud neexistuje jednotný zcela harmonizovaný systém
   uznávání a výkonu cizozemských rozhodnutí o vyživovací povinnosti.
   Nařízení Brusel I se totiž podle článku 71 [nedotýká] „dohod, jejichž stranami jsou členské
   státy, a soudní příslušnosti ve zvláštních oblastech práva, které upravují uznávaní a výkon
   rozhodnutí.“ V posledním odstavci téhož článku se dále praví: „Jsou-li jak členský stát
   původu, tak i dožádaný členský stát smluvními stranami dohody týkající se zvláštní oblasti
   práva, která upravuje podmínky uznávání a výkonu rozhodnutí, platí tyto podmínky.“ Mezi
   takové „zvláštní oblasti práva“ patří i vyživovací povinnost; Haagskou úmluvu ze dne 2. října
   1973 o uznávání a výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti podepsalo 17 z 25 členských
   států. Pro vzájemné vztahy těchto signatářských členských států platí tudíž „předpoklady“
   stanovené v Haagské úmluvě z roku 1973, která byla uzavřena před vydáním nařízení Brusel
   I.
   V článku 26 této úmluvy se však praví, že si každý smluvní stát může vyhradit právo určitá
   rozhodnutí neuznat a neprohlásit je za vykonatelné, a sice rozhodnutí o vyživovací povinnosti
   k dospělým anebo mezi příbuznými v poboční linii, popřípadě mezi osobami sešvagřenými.
   Členské státy, které podepsaly úmluvu z roku 19737, uplatnily většinou jednu nebo více
   výhrad na základě tohoto ustanovení Výsledkem je obraz plný protikladů v záležitostech
   uznávání a výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti.
   7
           Sedmnáct členských států: Česká republika, Dánsko, , Estonsko, Finsko, Francie, Itálie, Litva
           Lucembursko, Německo, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Řecko, Slovensko, Spojené království,
           Španělsko, Švédsko.
CS                                                  4                                                    CS
 ---pagebreak---    Tyto disonance jsou výrazem rozdílů mezi jednotlivými státy již v samotném výkladu pojmu
   vyživovací povinnost. Ustanovení o výhradách obsažená v úmluvě z roku 1973 skýtají
   možnost tyto rozdíly dále zvýraznit. Umožňují uznání určitých rozhodnutí o výživném
   odmítnout s odkazem na „generální klauzuli výhrady veřejného pořádku“. Výhrada veřejného
   pořádku se již neužívá od případu k případu, a posteriori; uplatňuje se obecně, a priori,
   cestou výhrady k úmluvě z roku 1973, která má přednost před právem Společenství.
   Takovéto diskrepance jsou nadále v Evropské unii vyloučeny, neboť se Unie na nejvyšší
   politické úrovni dohodla na takzvaném volném pohybu rozhodnutí o vyživovací povinnosti.
   Jsou však rovněž podnětem k zamyšlení, jak se vyrovnat s námitkami členských států, jež se
   doposud vyslovovaly pro omezení tohoto volného pohybu.
   1.2.2.   Posílení právní jistoty
   Harmonizace kolizních norem má především tu výhodu, že oprávnění (příjemci výživného)
   mohou jednat v plné znalosti stavu věci, aniž by byli vystaveni divergentním podmínkám
   různých vnitrostátních právních řádů. Tímto způsobem je v určité míře zajištěno naplnění
   „oprávněného očekávání“.
   Díky předpisům o rozhodném právu rozhodne příslušný soud na základě předpisů hmotného
   práva, jež mají nejužší vztah k dané věci. Zamezí se tím rovněž tvrdostem zákona: oprávněný
   (příjemce výživného) obdrží odpověď přiměřenou své situaci, aniž by se stal obětí rozličných
   kolizních norem.
   Kolizní norma tak doprovází a usnadňuje odstraňování „meziopatření“ ve stádiu uznávání:
   rozhodnutí je méně sporné, pokud bylo vydáno na základě zákona, jehož návrh byl
   vypracován na základě harmonizovaných pravidel.
   Navíc takové předpisy o rozhodném právu umožňují za určitých podmínek zcela konkrétně
   popřít nároky na výživné, které spočívají ve vyživovací povinnosti, jež není obecně
   akceptována ve všech státech (například vyživovací povinnosti mezi sourozenci). Kolizní
   norma tak přestavuje v prostoru volného pohybu rozhodnutí „záchrannou síť“ a odstraňuje
   pochybnosti členských států, které pojem vyživovací povinnost vykládají restriktivně.
   Funkcí kolizních norem není odstranění existujících rozdílů. Nejde o sjednocení koncepcí, jež
   se zakládají na určitých společenských, ekonomických nebo kulturních hodnotách
   jednotlivých zemí, ale o to, aby nebylo vydáno rozhodnutí na základě zákona, který nemá
   dostatečný vztah k dané rodinné situaci.
   1.2.3.   Zabezpečení účinnosti a stálosti úhrad výživného
   Současná situace se trvale zlepší pouze tehdy, budou-li úhrady výživného skutečně
   realizovány. Oprávněný (příjemce výživného) musí mít možnost domoci se rozhodnutí, které
   bude vykonatelné na celém území Evropské unie a následně využít jednoduchého a
   harmonizovaného systému výkonu rozhodnutí. Vyžaduje se splnění tří podmínek. Za prvé
   musí ve všech případech automaticky dojít k předběžnému výkonu všech rozhodnutí o
   vyživovací povinnosti. Za druhé musí být odstraněna „meziopatření“, která byla doposud
   potřebná k tomu, aby bylo rozhodnutí vydané v jednom členském státě uznané a vykonatelné
   v jiném členském státě. Za třetí musí být přijata řada opatření v souvislosti s vlastním
   výkonem rozhodnutí: přístup k informacím o situaci povinného, vytvoření právních nástrojů
CS                                               5                                               CS
 ---pagebreak---    umožňujících přímý výkon srážkami ze mzdy a obdobných příjmů, popřípadě přikázáním
   pohledávky z účtu u peněžního ústavu, jakož i zlepšení pořadí pohledávek výživného.
   Uskutečnění cílů sledovaných tímto návrhem bude dosaženo při zajištění plného respektování
   základních práv uznaných Evropskou unií. Mezi nároky oprávněných (příjemců výživného) a
   právy povinných (plátců výživného) musí být zajištěn vyvážený poměr; povinní mají mít
   nárok zejména na spravedlivý proces a právo na ochranu osobních údajů.
   2.       KONZULTACE ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
   Komise zadala vypracování studie o vymáhání pohledávek výživného v členských státech
   Evropské unie8.
   První schůzka znalců v tomto oboru se konala dne 3. listopadu 2003. Úkolem schůzky bylo
   zpracování nejvýznamnějších aspektů, které mají být předloženy k diskusi v plánované zelené
   knize o vyživovací povinnosti.
   Zelená kniha o vyživovací povinnosti byla Komisí přijata dne 15. dubna 20049. První reakce
   byly předmětem veřejného slyšení, které se konalo dne 2. června 2004 Následně byla
   obdržena ještě další stanoviska10.
   Dne 12. května 2005 se konala druhá schůzka znalců z členských států, kterým byly
   předloženy tři předběžné legislativní návrhy opírající se o pracovní dokument vypracovaný
   útvary Komise. Schůzka poskytla příležitost k projednání celé škály otázek, které vyvstaly
   ohledně vyživovací povinnosti v Evropské unii, mimo jiné otázek: rozhodného práva,
   mezinárodní příslušnosti, uznávání cizozemských rozhodnutí, vykonatelnosti a výkonu
   rozhodnutí o vyživovací povinnosti, harmonizace určitých procesních předpisů, spolupráce
   mezi ústředními orgány, přístupu k informacím atd.
   Účastníci této schůzky byli následně požádáni, aby Komisi předložili své písemné připomínky
   k pracovnímu dokumentu skládajícímu se ze tří předběžných návrhů.
   Komise zadala vypracování studie o možných důsledcích; tato studie byla zařazena do přílohy
   k tomuto návrhu. Při této příležitosti byly v rámci zelené knihy i v období, které následovalo
   po jejím zveřejnění, podrobeny analýze příspěvky přizvaných odborníků. Uvažovalo se o
   několika alternativách: zachování statu quo, nelegislativním řešení i o několika variantách
   zákonodárných iniciativ Společenství. Z této studie vyplývá, že k řešení nejrůznějších obtíží
   právní povahy i praktického rázu, s nimiž se potýkají oprávnění (příjemci výživného), by
   mělo Společenství podniknout zásadní kroky, jež by zahrnuly veškeré možné přístupy.
   8
          Do této studie lze nahlédnout na internetové stránce generálního ředitelství pro spravedlnost, svobodu a
          bezpečnost na adrese (URL)
          http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm
   9
          KOM (2004)254 v konečném znění.
   10
          Stanoviska jsou zveřejněna na této adrese (URL):
          http://europa.eu.int:8082/comm/justice_home/ejn/maintenance_claim/maintenance_claim_ec_en.htm
CS                                                        6                                                        CS
 ---pagebreak---    3.        PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
   3.1.      Právní základ
   Oblast, kterou se tento návrh zabývá, spadá od nabytí účinnosti Amsterdamské smlouvy pod
   článek 65 Smlouvy o založení Evropských společenství; právním základem tohoto návrhu je
   čl. 61 písm. c) této smlouvy.
   Článek 65 Smlouvy o ES přenáší na Společenství legislativní pravomoci v oblasti soudní
   spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem, pokud je to nutné k řádnému
   fungování vnitřního trhu.
   Plánovaná opatření lze přiřadit k opatřením, která jsou výslovně uvedena ve výčtu (jedná se
   ostatně o výčet neúplný) v článku 65: spory o příslušnost, kolize právních předpisů, uznání a
   výkon rozhodnutí a odstraňování překážek řádného průběhu občanskoprávních řízení
   podporou slučitelnosti procesních předpisů
   Orgány Společenství rozhodnou na základě volného uvážení, zda je určité opatření nutné k
   řádnému fungování vnitřního trhu. Tento návrh usnadňuje řádné fungování vnitřního trhu
   v tom smyslu, že vytvoření nového právního rámce pro vymáhání pohledávek výživného
   přispívá k odstranění překážek v oblasti volného pohybu osob, který dosud trpí trvajícími
   rozdíly mezi vnitrostátními právními řády ve věcech vymáhání pohledávek výživného.
   S ohledem na podmínku přeshraničního prvku (článek 65 SES) jsou v tomto návrhu obsažena
   opatření, jejichž cílem je usnadnit získání exekučního titulu a domoci se výkonu v případech,
   které vesměs obsahují přeshraniční prvek. Ustanovení o řešení sporů o příslušnost a kolizní
   normy se per definitionem týkají mezinárodních skutkových stavů, včetně právních aspektů
   různých zemí. Ustanovení o uznávání a výkonu rozhodnutí mají zajistit, aby rozhodnutí
   vydané v jednom členském státě bylo automaticky vykonatelné v jiném členském státě. Tato
   ustanovení jsou doprovázena harmonizací procesních předpisů omezenou na nejmenší nutnou
   míru. Navržená prováděcí opatření mají za úkol usnadnit výkon rozhodnutí v jiném členském
   státě. Opatření v oblasti spolupráce a výměny informací v konečném důsledku předpokládají
   účast druhého členského státu.
   Toto nařízení bude přijato postupem podle čl. 67 odst. 2 Smlouvy o ES. Komise totiž zastává
   názor, že se tento návrh dotýká rodinného práva ve smyslu čl. 67 odst. 5 druhé odrážky
   Smlouvy o ES.
   Z právního hlediska lze tento výklad přijmout vzhledem k úzké vazbě mezi vyživovací
   povinností a rodinným právem, ale zároveň je třeba konstatovat, že takové řešení není zcela
   uspokojivé. Výklad totiž nebere v dostatečné míře v úvahu hybridní povahu pojmu vyživovací
   povinnosti – třebaže je zakotvena v rodinném právu, její plnění má jako u každé jiné
   pohledávky povahu pekuniární.
   Zákonodárce Společenství zastával doposud stanovisko, že lze vyživovací povinnost vyčlenit
   z oblasti rodinného práva a podřídit obecným ustanovením o soudní spolupráci v civilních
   věcech. Z tohoto důvodu je rodinné právo na rozdíl od vyživovací povinnosti vyčleněno z
   působnosti nařízení Brusel I, které se tak vydalo stejnou cestou jako Bruselská úmluva ze dne
   27. září 1968. Naopak nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o
CS                                                7                                              CS
 ---pagebreak---    příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské
   zodpovědnosti (dále jen: „nové nařízení Brusel II“)11 pokrývá podstatnou část rodinného
   práva (rozvod, rodičovskou zodpovědnost), ale vylučuje vyživovací povinnost. Nařízení
   Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí
   evropský exekuční titul pro nesporné nároky12 (dále jen „nařízení EET“), zahrnuje
   pohledávky výživného a bylo přijato spolurozhodovacím postupem.
   U tohoto nařízení je tomu jinak – zabývá se výlučně vyživovací povinností, která je
   v ostatních zmíněných právních nástrojích pojednána pouze okrajově. Doslovné znění
   Smlouvy o ES umožňuje Komisi toliko konstatování, že se předkládaný návrh týká rodinného
   práva, a tudíž nepodléhá spolurozhodovacímu postupu.
   Výše citovaným nevýhodám by se bylo možno vyhnout, kdyby Rada rozhodla, že se na
   vyživovací povinnost budou opět vztahovat obecné předpisy. Podle čl. 67 odst. 2 druhé
   odrážky Smlouvy o ES může totiž Rada po konzultaci s Evropským parlamentem přijmout
   jednomyslné rozhodnutí, podle něhož se na všechny oblasti práva nebo části oblastí, na které
   se vztahuje třetí část čtvrté hlavy Smlouvy o ES, použije postup podle článku 251. Z toho
   vyplývá, že je možné převést oblast vyživovací povinnosti, na niž se dosud vztahoval
   požadavek jednomyslného rozhodnutí, mezi materie podléhající spolurozhodovacímu
   postupu.
   Komise doporučuje Radě přijmout rozhodnutí ve výše uvedeném smyslu; takovéto rozhodnutí
   by bylo v souladu se zvláštním povahou vyživovací povinnosti a navíc by zapadalo do
   zákonného rámce, v němž Společenství doposud v této oblasti jednalo.
   3.2.     Zásada proporcionality a zásada subsidiarity
   Cílů tohoto nařízení nemohou členské státy dosáhnout samy. Mají-li pravidla mezinárodní
   příslušnosti a kolizní normy i předpisy o uznávání a výkonu rozhodnutí usnadnit fungování
   vnitřního trhu, musí být jednotné. Pouze opatření na úrovni Společenství může zajistit
   ekvivalenci použitelných předpisů, jak již to bylo učiněno v jiných případech, například
   v případě nařízení Brusel I. Totéž platí pro ustanovení o spolupráci, jelikož určené ústřední
   orgány musí podléhat v celé Evropské unii týmž povinnostem v oblasti vzájemné úřední
   pomoci.
   Tento návrh je zcela v souladu se zásadou proporcionality, protože se omezuje na nejmenší
   míru potřebnou k dosažení těchto cílů. Zejména kolizní normy umožňují neprovádět
   harmonizaci hmotněprávních předpisů. Předpisy o příslušnosti a o uznávání a výkonu
   rozhodnutí zase mají jen nepatrný dopad na vnitrostátní procesní předpisy.
   Pro zvolenou formu právního předpisu, jíž je forma nařízení, existuje několik důvodů.
   Členským státům nemá být poskytnuta možnost užít volnou úvahu: ani při stanovení předpisů
   o mezinárodní příslušnosti, které mají zajistit právní jistotu občanů i obchodních společností,
   ani v postupech uznávání a výkonu, jež musí být nutně jednoznačné a jednotné. Totéž platí
   pro kolizní normy. Návrh totiž obsahuje jednotné předpisy o rozhodném právu, které jsou
   natolik precizní a bezpodmínečné, že není nutná jejich transpozice do vnitrostátního práva.
   Pokud by členské státy mohly užít volnou úvahu při transpozici těchto předpisů, zavládla by
   opět právní nejistota, již má právě tento návrh odstranit.
   11
           Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s 1-29.
   12
           Úř. věst. L 143, 30.4.04, s. 15-39.
CS                                                 8                                               CS
 ---pagebreak---    Obecně má transparence v této oblasti mimořádný význam. Předpisy použitelné v Evropském
   společenství musí být přímo uplatnitelné a jednotně formulované, aniž by vyvstávala potřeba
   vyhledávat je ve vnitrostátním právu, jež právní akty Společenství obsahově transponuje a
   v němž se dotčené osoby často nevyznají. Právní forma nařízení dává navíc Soudnímu dvoru
   možnost zajišťovat jednotné uplatňování příslušných ustanovení ve všech členských státech.
   3.3.    Stanovisko Spojeného království, Irska a Dánska
   Hlava IV Smlouvy o založení Evropského společenství, která je určující pro oblast
   upravovanou tímto nařízením, neplatí pro Spojené království a Irsko, ledaže se tyto země
   rozhodnou pro účast na opatřeních podle protokolu v příloze ke Smlouvě o ES.
   Hlava IV Smlouvy o ES se podle protokolu nevztahuje ani na Dánsko.
CS                                               9                                             CS
 ---pagebreak---                                                              2005/0259 (CNS)
                                                    Návrh
                                              NAŘÍZENÍ RADY
   o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech
                                             vyživovací povinnosti
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl.
   67 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise13,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu14,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru15,
   vzhledem k těmto důvodům:
   (1)    Společenství si stanovilo za cíl zachovávat a rozvíjet Evropskou unii jakožto prostor
          svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob. Pro postupné
          vytvoření tohoto prostoru má Společenství přijímat zejména opatření v oblasti soudní
          spolupráce ve věcech občanských s cílem zajistit řádné fungování vnitřního trhu.
   (2)    V této souvislosti přijalo dosud Společenství mimo jiné tato opatření: nařízení Rady
          (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech
          občanských a obchodních v členských státech16, nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne
          22. prosince 2000 o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech
          občanských a obchodních17, rozhodnutí Rady 2001/470/ES ze dne 28. května 2001 o
          zřízení Evropské soudní sítě pro věci občanské a obchodní18, nařízení Rady (ES) č.
          1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci soudů členských států při dokazování
          v občanských nebo obchodních věcech19, nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27.
          listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských
          a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/200020, jakož i
   13
          Úř. věst. C […], […], s. […].
   14
          Úř. věst. C […], […], s. […].
   15
          Úř. věst. C […], […], s. […].
   16
          Úř. věst. L 160, 30.6.2000, s. 37.
   17
          Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.
   18
          Úř. věst. L 174, 27.6.2001, s. 25.
   19
          Úř. věst. L 174, 27.6.2001, s. 1.
   20
          Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1.
CS                                                    10                                         CS
 ---pagebreak---         nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004,
        kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky21.
   (3)  Evropská rada dala na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 podnět
        k vytvoření zvláštních společných procesních pravidel pro zjednodušené a urychlené
        řešení přeshraničních sporů, zejména ve věcech vyživovací povinnosti. Doporučila
        rovněž zrušit „meziopatření“, jichž bylo doposud zapotřebí, aby mohlo být rozhodnutí
        vydané v jednom členském státě uznáno a vykonáno v jiném členském státě.
   (4)  Dne 30. listopadu 2000 přijala Rada společný program Komise a Rady o opatřeních k
        provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních
        věcech22.
   (5)  Evropská rada přijala na svém zasedání, které se konalo ve dnech 4. a 5. listopadu
        2004 v Bruselu, nový program, takzvaný „Haagský program k posílení svobody,
        bezpečnosti a práva v Evropské unii“.
   (6)  Ve dnech 2. a 3. června 2005 přijaly Rada a Komise společný akční program, jímž se
        pomocí konkrétních opatření uskutečňuje Haagský program a který se zmiňuje o
        nutnosti přijmout návrhy ve věci vyživovací povinnosti.
   (7)  Oprávněný (příjemce výživného) by měl mít možnost bez problémů dosáhnout
        rozhodnutí, které je automaticky vykonatelné ve všech ostatních členských státech a
        navíc je lze vykonat snáze a rychleji.
   (8)  Aby bylo možno dosáhnout tohoto cíle a zajistit občanům lepší přístup k příslušným
        právním normám, je vhodné včlenit veškerá opatření nutná k vymáhání pohledávek
        výživného na celém území Společenství do jediného nařízení. Nařízení by tudíž mělo
        obsahovat ustanovení o kompetenčních sporech, kolizní normách, o vykonatelnosti a
        výkonu cizozemských rozhodnutí a o spolupráci příslušných orgánů.
   (9)  Působnost nařízení by měla zahrnout všechny druhy vyživovací povinnosti vyplývající
        z příbuzenství nebo vztahů s obdobným účinkem, aby tak bylo možno zajistit rovné
        zacházení se všemi oprávněnými (příjemci výživného).
   (10) Předpisy o mezinárodní příslušnosti se nepatrně liší od nynějších platných ustanovení
        nařízení (ES) č. 44/2001. Aby bylo možno co nejlépe chránit zájmy oprávněných
        (příjemců výživného) a umožnit řádný výkon práva v Evropské unii, měly by být
        příslušné předpisy jasnější a napříště zahrnout všechny případy, v nichž existuje
        dostatečně těsný vztah mezi situací účastníků a členským státem. Okolnost, že má
        žalovaný obvyklé bydliště ve třetím státě, by již neměla představovat důvod pro
        vyloučení práva Společenství, a napříště by již neměla být dána možnost odkázat na
        vnitrostátní právo.
   (11) Strany mají mít možnost určit souhlasným prohlášením rozhodné právo, s výjimkou
        případů vyživovací povinnosti vůči nezletilému dítěti, kdy je třeba zajistit
        ochranu „slabší strany“.
   21
        Úř. věst. L 143, 30.4.2004, s. 15.
   22
        Úř. věst. C 12 ze dne 15.1.2001.
CS                                             11                                             CS
 ---pagebreak---    (12) Navíc je nutno zavést jednoznačný a účinný mechanismus řešení otázek litispendence
        a souvisejících řízení probíhajících u různých soudů.
   (13) Kolizní normy by měly platit pouze pro vyživovací povinnost, ale neměly by
        stanovovat, podle kterého práva se určí, zda existuje rodinný poměr, jenž tuto
        vyživovací povinnost zakládá.
   (14) Jako u mezinárodních právních nástrojů má mít nadále přednost právo země, v níž má
        oprávněný (příjemce výživného) obvyklé bydliště, na druhém místě však by mělo
        následovat právo státu, v němž bylo soudní řízení zahájeno (lex fori), protože
        v takových případech lze spory v této specifické oblasti obvykle vyřešit snáze, rychleji
        a s menšími náklady.
   (15) Nelze-li nárok na výživné prosadit ani jedním z výše uvedených způsobů, měla by
        existovat možnost použít právo země, k níž má vyživovací povinnost úzký vztah.
        Takovouto zemí může být především – nikoli však výlučně – země státní příslušnosti
        obou účastníků řízení.
   (16) Účastníci řízení by měli mít možnost za určitých podmínek sami určit rozhodné právo.
        Pro účely řízení by tak měli mít možnost rozhodnout se pro lex fori. Kromě toho by
        měli mít možnost smluvně určit rozhodné právo, než vůbec dojde k právnímu sporu, a
        to u všech druhů vyživovací povinnosti s výjimkou výživného pro děti nebo potřebné
        dospělé; kromě toho by jejich volba měla být omezena na výběr určitých zákonů.
   (17) Žalovaný by měl být chráněn před uplatněním práva určeného podle tohoto nařízení
        v případech, kdy není rodinnému poměru, který ospravedlňuje přiznání plateb
        výživného, jednoznačně přiznáno privilegované postavení. To by mělo platit zejména
        pro vztahy příbuzných v poboční linii, mezi osobami sešvagřenými, pro vyživovací
        povinnost potomků vůči příbuzným ve vzestupné linii, anebo pro trvání vyživovací
        povinnosti po zániku manželství.
   (18) Rozhodnutí o vyživovací povinnosti vydaná v jednom členském státě by měla být bez
        dalšího řízení uznána v jiném členském státě a být v něm vykonatelná. Aby bylo
        možno odstranit veškerá „meziopatření“, měla by být provedena minimální
        harmonizace procesních pravidel. To by mělo zajistit splnění požadavků na účinnou
        právní ochranu ve všech členských státech podle společných právních norem.
   (19) Rozhodnutí o vyživovací povinnosti přijaté v jednom členském státě musí být možné
        rychle a účinně vykonat v jiném členském státě. Oprávnění (příjemci výživného) by
        měli především získat možnost provedení výkonu rozhodnutí přímo srážkami ze mzdy
        a obdobných příjmů, popřípadě přikázáním pohledávky z bankovních účtů povinných.
   (20) Vykonatelné veřejné listiny a dohody mezi stranami by měly získat stejné postavení
        jako rozhodnutí.
   (21) Aby bylo možno usnadnit vymáhání výživného, měly by se v členských státech zřídit
        ústřední orgány, které by spolupracovaly v obecných otázkách i v konkrétních
        případech. Tyto ústřední orgány by si měly vyměňovat informace s cílem zjištění, kde
        se povinní (plátci výživného) zdržují, a ocenění jejich majetkových hodnot a příjmů
        v souladu s veškerými požadavky na ochranu fyzických osob při zpracování osobních
        údajů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) 95/46 ze dne 24. října 1995
CS                                              12                                               CS
 ---pagebreak---         o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném
        pohybu těchto údajů23.
   (22) Toto nařízení bere ohled na základní práva a zachovává principy uznané zejména
        Listinou základních práv Evropské unie. K tomu náleží zejména respektování
        soukromí a rodinného života, ochrana osobních údajů, uznávání práv dítěte a právo na
        účinnou právní ochranu nestranným soudem podle článků 7, 8, 24 a 47 Listiny.
   (23) V souladu s článkem 2 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o
        postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi24 by měla být opatření
        potřebná k provádění tohoto nařízení přijata konzultačním postupem podle článku 3
        uvedeného rozhodnutí.
   (24) Toto nařízení nastupuje na místo dříve přijatých nástrojů Společenství upravujících
        tutéž oblast. V zájmu sjednocení a zjednodušení platných právních norem by měly mít
        kromě toho přednost před ostatními mezinárodními právními nástroji použitelnými ve
        vztazích mezi členskými státy.
   (25) Jelikož cíle plánovaného opatření – vytvoření nástrojů efektivního vymáhání
        pohledávek výživného na území Evropské unie – nelze účinně uskutečnit na úrovni
        členských států, a tudíž je lépe dosažitelné na úrovni Společenství, může Společenství
        přijmout opatření v souladu s principem subsidiarity zakotveným v článku 5 Smlouvy
        o ES. V souladu se zásadou proporcionality vymezenou v uvedeném článku
        nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
   (26) [Spojené království a Irsko v souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného
        království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení
        Evropského společenství, oznámily své přání účastnit se přijímání a používání tohoto
        nařízení.]
   (27) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o
        Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí
        na přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
   23
        Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31-50.
   24
        Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.
CS                                              13                                             CS
 ---pagebreak---    PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
                                           Kapitola I
                               Oblast působnosti a definice
                                             Článek 1
                                         Oblast působnosti
   1.       Toto nařízení se použije na vyživovací povinnost, která vyplývá z rodinných poměrů
            nebo poměrů, které mají podle rozhodného práva obdobný účinek.
   2.       V tomto nařízení se pojmem „členský stát“ rozumí veškeré členské státy s výjimkou
            Dánska [, Spojeného království a Irska].
                                             Článek 2
                                          Definice pojmů
   Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
   (1)    „soudem“ jakýkoli orgán, jenž je v členských státech příslušný ve věcech vyživovací
          povinnosti;
   (2)    „soudcem“ soudce ve věcech vyživovací povinnosti nebo jiná úřední osoba, jejíž
          pravomoci odpovídají pravomocem soudce;
   (3)    „rozhodnutím“ jakékoliv rozhodnutí vydané soudem členského státu ve věcech
          vyživovací povinnosti, jako je rozsudek, usnesení, popřípadě správní rozhodnutí,
          anebo příkaz výkonu rozhodnutí včetně rozhodnutí (vyššího soudního úředníka) o
          stanovení výše nákladů řízení;
   (4)    „veřejnou listinou“
            a)   písemnost, která slouží v oblasti vyživovací povinnosti jako veřejná listina a
                 jejíž pravost
                 i)     dokládá podpis a obsah listiny
                 ii)    byla zjištěna úřadem nebo jiným orgánem, kterého k tomu zmocnil
                        členský stát původu nebo
            b)   dohodou o poskytování výživného uzavřenou se správním úřadem nebo jím
                 ověřenou;
CS                                               14                                             CS
 ---pagebreak---    (5)   „členským státem původu“ členský stát, ve kterém bylo vydáno rozhodnutí, jehož
         výkon má být proveden;
   (6)   „členským státem výkonu“ členský stát, v němž má být výkon proveden;
   (7)   „původním soudem“ soud, který vydal rozhodnutí, jehož výkon má být proveden;
   (8)   „oprávněným (příjemcem výživného)“ jakákoli fyzická osoba, která má nebo
         uplatňuje právo na poskytování výživného;
   (9)   „povinným (plátcem výživného)“ jakákoli fyzická osoba, která dluží výživné nebo
         vůči níž bylo uplatněno právo na poskytování výživného
                                           Kapitola II
                                           Příslušnost
                                               Článek 3
                                         Obecná příslušnost
   Ve věcech vyživovací povinnosti jsou v členských státech příslušné
           a)    soudy místa, v němž má obvyklé bydliště žalovaný, nebo
           b)    soudy místa, v němž má obvyklé bydliště žalobce, nebo
           c)    soudy, které jsou příslušné pro žaloby ve věcech osobního stavu, je-li zároveň
                 uplatněn i nárok na výživné, ledaže je tato příslušnost odvozena výlučně ze
                 státní příslušnosti jedné ze stran, nebo
           d)    soudy, které jsou příslušné pro žaloby ve věcech rodičovské zodpovědnosti ve
                 smyslu nařízení Rady (ES) č. 2201/2003, je-li zároveň uplatněn i nárok na
                 výživné.
                                               Článek 4
                                        Dohoda o příslušnosti
   1.      Dohodly-li se strany, z nichž nejméně jedna má své obvyklé bydliště na výsostném
           území určitého členského státu, že má v probíhajícím nebo případném budoucím
           sporu o výživné rozhodnout soud nebo soudy určitého členského státu, je příslušným
           soud, popřípadě soudy, tohoto členského státu Není-li stanoveno jinak, jedná se
           v takovém případě o příslušnost výlučnou.
CS                                                15                                            CS
 ---pagebreak---    2.       Dohoda o rozhodném právu musí být uzavřena písemnou formou. Požadavek
            písemné formy je dodržen při jakémkoli podání elektronickou cestou, jež umožňuje
            trvalý záznam této dohody.
   3.       Nemají-li obě strany dohody o soudní příslušnosti obvyklé místo pobytu na území
            členského státu, nemohou rozhodovat soudy ostatních členských států, ledaže se
            určené soudy prohlásily nepříslušnými.
   4.       Tento článek se nevztahuje na spory o výživné, jež se týkají dítěte mladšího osmnácti
            let.
                                                Článek 5
                       Příslušnost založená dostavením se žalovaného před soud
   Podle článků 3 a 4 je příslušný soudce členského státu, před nějž se osobně dostaví žalovaný.
   To neplatí, pokud se žalovaný dostaví k soudu, aby uplatnil nedostatek příslušnosti, nebo
   pokud je podle článku 4 výlučně příslušný jiný soud.
                                                Článek 6
                                         Zbytková příslušnost
   Nelze-li určit příslušnost soudu podle článků 3 až 5, jsou příslušné tyto soudy:
            a)     soudy členského státu společné státní příslušnosti oprávněného (příjemce
                   výživného) a povinného (plátce výživného); nebo
            b)     jedná-li se o vyživovací povinnost mezi manželi nebo bývalými manžely,
                   soudy členského státu, na jehož území se nacházelo poslední společné obvyklé
                   bydliště obou manželů, pokud bylo jejich společným bydlištěm ještě v době
                   kratší jednoho roku před podáním žaloby.
                                                Článek 7
                                             Litispendence
   1.       Je-li podána žaloba k soudům různých členských států ohledně téhož nároku na
            výživné, soud, k němuž je podána později, přeruší z úřední povinnosti řízení na dobu,
            než bude určena příslušnost soudu, k němuž byla podána dříve.
   2.       Jakmile je určena příslušnost soudu, u nějž bylo řízení zahájeno dříve, prohlásí se
            soud, k němuž byla žaloba podána později, nepříslušným ve prospěch soudu, u nějž
            bylo řízení zahájeno dříve.
CS                                                 16                                             CS
 ---pagebreak---                                                Článek 8
                                           Související řízení
   1.       Pokud řízení, která spolu vzájemně souvisí, probíhají u soudů různých členských
            států, může soud, k němuž byla podána žaloba později, přerušit řízení.
   2.       Jedná-li se o řízení v prvním stupni, může se soud, k němuž byla podána žaloba
            později, prohlásit na návrh jedné ze stran nepříslušným, je-li soud, k němuž byla
            podána žaloba dříve, příslušný pro daná řízení a právo tohoto soudu umožňuje
            spojení věcí.
   3.       Vzájemně související řízení ve smyslu tohoto článku jsou řízení, mezi nimiž je dán
            tak úzký vztah, že je zřejmě vhodné jejich spojení a vydání společného rozhodnutí,
            aby se zamezilo možnosti, že budou v rozdělených řízeních vydána rozhodnutí, jež
            by si vzájemně odporovala.
                                               Článek 9
                                        Podání žaloby k soudu
   Pro účely této kapitoly se za zahájení řízení před soudem považuje okamžik, kdy
            a)     byl návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost podán k soudu za
                   předpokladu, že žalobce následně nepochybil při učinění kroků požadovaných
                   pro doručení žalovanému, nebo
            b)     písemnost byla převzata orgánem příslušným pro její doručení v případě, že
                   musí být doručena před podáním u soudu, za předpokladu, že navrhovatel
                   následně nepochybil při učinění kroků požadovaných v souvislosti s podáním
                   písemnosti u soudu.
                                              Článek 10
                                   Předběžná a zajišťovací opatření
   Návrh na vydání předběžných a zajišťovacích opatření podle práva určitého členského státu
   lze podat soudním orgánům tohoto státu i tehdy, je-li podle tohoto nařízení pro rozhodnutí ve
   věci hlavní příslušný soud jiného členského státu.
                                              Článek 11
                                       Přezkoumání příslušnosti
   Soud členského státu se prohlásí z úřední povinnosti nepříslušným, je-li k němu podán návrh
   na zahájení řízení ve věci, v níž podle tohoto nařízení není příslušný.
CS                                                 17                                            CS
 ---pagebreak---                                            Kapitola III
                                         Použitelné právo
                                              Článek 12
                           Absence účinku na existenci rodinného poměru
   Ustanovení této kapitoly určují pouze právo použitelné na vyživovací povinnost; právo
   použitelné na některý z rodinných poměrů ve smyslu článku 1 jimi není dotčeno.
                                              Článek 13
                                           Základní pravidla
   1.       V otázkách vyživovací povinnosti se použije právo státu, v němž má oprávněný
            (příjemce výživného) obvyklé bydliště.
   2.       Lex fori se použije, jestliže
            a)    na základě rozhodného práva určeného podle odstavce 1 nemůže oprávněný
                  (příjemce výživného) výživné obdržet od povinného (plátce výživného) nebo
            b)    oprávněný (příjemce výživného) to navrhne a jedná se zároveň o právo státu,
                  v němž má povinný obvyklé bydliště.
   3.       Pokud oprávněný (příjemce výživného) nemůže prosadit svůj nárok vůči povinnému
            (plátci výživného) podle žádného z právních řádů vyjmenovaných v předchozích
            odstavcích, ale vyživovací povinnost vykazuje úzký vztah k jinému státu, především
            ke státu společné státní příslušnosti oprávněného (příjemce výživného) a povinného
            (plátce výživného), použije se právo státu, k němuž má vyživovací povinnost takto
            úzký vztah.
                                              Článek 14
                                             Volba práva
   Aniž by bylo dotčeno ustanovení článku 13, oprávněný (příjemce výživného) a povinný
   (plátce výživného) se mohou
            a)    při podání žaloby výslovně nebo jakýmkoli jiným způsobem nepřipouštějícím
                  odchylný výklad rozhodnout pro účely řízení pro právo soudu, k němuž se
                  žaloba podává
CS                                                18                                           CS
 ---pagebreak---             b)    kdykoli písemnou formou dohodnout rozhodné právo s výjimkou vyživovací
                  povinnosti vůči dětem mladším 18 let a dospělým, kteří nejsou z důvodu
                  změny nebo nedostatečnosti svých osobních schopností s to se o sebe postarat,
                  a tudíž nemohou hájit své zájmy (dále jen „dospělí vyžadující pomoc“),
                  v kterémžto případě se svoboda volby práva omezuje na
                  i)    právo jejich společné státní příslušnosti v okamžiku uzavření takové
                        dohody,
                  ii)   právo státu, v němž mají společné obvyklé bydliště, nebo v němž má
                        k okamžiku uzavření dohody obvyklé bydliště oprávněný (příjemce
                        výživného) nebo povinný (plátce výživného),
                  iii)  právo, jímž se k okamžiku uzavření dohody řídí jejich majetkoprávní
                        vztahy, jestliže se jedná o vyživovací povinnost mezi dvěma osobami,
                        které jsou či byly manžely nebo mezi nimi existuje či existoval vztah,
                        jenž má podle na něj použitelného práva obdobný účinek.
                                              Článek 15
        Nepoužití práva, jež bylo určeno podle tohoto nařízení, k návrhu povinného (plátce
                                              výživného)
   1.       S výjimkou vyživovací povinnosti vůči dětem a potřebným dospělým a mezi manželi
            a rozvedenými manželi může povinný (plátce výživného) popírat nárok oprávněného
            (příjemce výživného) podle práva země jejich společné státní příslušnosti nebo,
            nemají-li společnou státní příslušnost, podle práva země, v níž má obvyklé bydliště.
   2.       Jedná-li se o vyživovací povinnost mezi manželi nebo rozvedenými manželi, může
            povinný (plátce výživného) popírat nárok oprávněného (příjemce výživného) vůči
            němu podle práva země, k níž má uzavření manželství nejtěsnější vztah.
                                              Článek 16
                                           Veřejné instituce
   Veřejná instituce může uplatnit svůj nárok na uhrazení výživného oprávněnému (příjemci
   výživného) podle práva, jímž se sama řídí.
                                              Článek 17
                                 Věcná působnost rozhodného práva
   1.       Právem použitelným pro záležitosti vyživovací povinnosti se řídí zejména
          (a)     existence a rozsah nároků oprávněného (příjemce výživného) a odpůrců,
CS                                                19                                             CS
 ---pagebreak---           (b)     možnost zpětného uplatnění nároků na výživné,
          (c)     způsob výpočtu a valorizace úhrad výživného
          (d)     promlčecí lhůty a lhůty pro podání žaloby,
          (e)     právo veřejné instituce, která zaplatila oprávněnému (příjemci výživného)
                  výživné, na úhradu její platby i meze platební povinnosti povinného (plátce
                  výživného).
   2.       Při stanovení výše úhrady výživného je nezávisle na hmotněprávních předpisech
            použitelného práva nutné brát ohled na potřeby oprávněného (příjemce výživného) i
            finanční možnosti povinného (plátce výživného).
                                              Článek 18
                                       Užití práva třetího státu
   Rozhodné právo podle tohoto nařízení je nutno použít i tehdy, nejedná-li se o právo členského
   státu.
                                              Článek 19
                                              Postoupení
   1.       Aniž by byl dotčen odstavec 2, rozumí se odkazem na právo určitého státu platné
            právní normy tohoto státu s výjimkou předpisů mezinárodního práva soukromého.
   2.       Je-li podle tohoto nařízení třeba použít právo nečlenského státu a normy
            mezinárodního práva soukromého tohoto státu odkazují na právo jiného státu,
            použije soud, u nějž bylo řízení zahájeno, své vnitrostátní právo.
                                              Článek 20
                                    Výhrada veřejného pořádku
   Určité ustanovení práva určeného podle tohoto nařízení se nepoužije jen tehdy, pokud by bylo
   jeho užití ve zřejmém rozporu se zásadami veřejného pořádku státu soudu, u nějž bylo řízení
   zahájeno. Užití ustanovení práva určitého členského státu však z tohoto důvodu odmítnout
   nelze.
CS                                                20                                             CS
 ---pagebreak---                                                 Článek 21
                                   Státy bez jednotného právního řádu
   Jestliže se stát skládá z více územních jednotek, kde se vyživovací povinnost řídí jejich
   vlastními právními normami, považuje se pro účely určení práva použitelného podle tohoto
   nařízení každá z těchto územních jednotek za stát.
                                             Kapitola IV
                                Společné procesní předpisy
                                                Článek 22
                                               Doručování
   1.       V případech řízení před soudem členského státu se žalovanému doručí rozhodnutí o
            zahájení řízení nebo písemnost stejného právního účinku některým z těchto způsobů:
            a)    osobním doručením, při němž příjemce podepíše potvrzenku o doručení
                  s uvedením data doručení,
            b)    osobním doručením, při němž příslušná osoba, která doručení provedla,
                  podepíše doklad, v němž se udává, že příjemce písemnost obdržel, anebo její
                  přijetí bezdůvodně odmítl, a v němž je uvedeno datum doručení,
            c)    doručením prostřednictvím provozovatele poštovních služeb, kdy příjemce
                  podepíše potvrzení o doručení s uvedením data doručení a zašle je zpět,
            d)    doručení elektronickými prostředky, například telefaxem nebo elektronickou
                  poštou, kdy příjemce podepíše potvrzení o doručení s uvedením data doručení
                  a zašle je zpět.
   2.       Žalovanému je k přípravě obhajoby poskytnuta lhůta nejméně 30 dnů od doručení
            písemnosti podle odstavce 1.
   3.       Členské státy oznámí Komisi ve lhůtě šesti měsíců od nabytí platnosti tohoto
            nařízení přípustné způsoby doručování. Sdělí Komisi jakoukoli změnu těchto údajů.
            Komise tyto informace zpřístupní veřejnosti.
CS                                                  21                                         CS
 ---pagebreak---                                         Článek 23
                                Přezkoumání přípustnosti
   1. Pokud se odpůrce, který má obvyklé bydliště na území jiného členského státu, než je
      členský stát, ve kterém byl návrh podán, nedostaví k soudu, přeruší příslušný soud
      řízení do doby, než bude prokázáno, že odpůrce mohl obdržet návrh na zahájení
      řízení nebo jinou rovnocennou písemnost podle článku 22 v dostatečném předstihu,
      jenž mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, nebo že k tomu byly učiněny
      veškeré nezbytné kroky.
   2. Pokud se odpůrce, který má obvyklé bydliště na území nečlenského státu, nedostaví
      k soudu, přeruší příslušný soud řízení do doby, než bude prokázáno, že odpůrce mohl
      obdržet návrh na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemnost v dostatečném
      předstihu, jenž mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, nebo že k tomu byly
      učiněny veškeré nezbytné kroky.
   3. Řídí-li se doručování písemnosti o zahájení řízení nebo písemnosti stejného právního
      účinku Haagskou úmluvou ze dne 15. listopadu 1973 o doručování soudních a
      mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních, použije se
      článek 15 uvedené úmluvy .
                                        Článek 24
                                  Rozhodnutí a přezkum
   1. Pokud se žalovaný nedostavil k jednání a
      a)    nelze nade vší pochybnost zjistit, zda obdržel sdělení o zahájení řízení nebo
            srovnatelnou písemnost, nebo
      b)    nemohl uplatnění nároku na výživné z důvodu vyšší moci nebo mimořádných
            okolností bez vlastního zavinění napadnout,
      rozhodnutí může být vydáno, ale žalovaný má právo požádat původní soud o
      přezkum rozhodnutí.
   2. Běh lhůty pro podání návrhu na přezkum rozhodnutí počíná dnem, kdy se žalovaný o
      tomto rozhodnutí prokazatelně dozvěděl a byl schopen na ně reagovat, nejpozději
      však dnem, kdy jej příslušný orgán provádějící výkon rozhodnutí o tomto rozhodnutí
      zpravil. Tato lhůta nesmí být kratší dvaceti dnů.
   3. Návrh na přezkoumání má za následek pozastavení všech opatření výkonu
      rozhodnutí prováděných v daném členském státě.
CS                                          22                                             CS
 ---pagebreak---                                           Kapitola V
                               Vykonatelnost rozhodnutí
                                             Článek 25
                                           Vykonatelnost
   Rozhodnutí vydané v určitém členském státě, které je v tomto státě vykonatelné, je uznáno
   v jiném členském státě, kde lze provést jeho výkon, aniž by bylo nutné vydat prohlášení
   vykonatelnosti a aniž by bylo možno napadnout jeho uznání.
                                             Článek 26
                                         Předběžný výkon
   Rozhodnutí vydané v jednom členském státě je ze zákona vykonatelné bez ohledu na podání
   vnitrostátního opravného prostředku. Složení peněžité záruky nelze požadovat.
                                         Kapitola VI
                                              Výkon
                                             Článek 27
                                         Vykonávací řízení
   Aniž by byla dotčena ustanovení tohoto nařízení, provádějí se rozhodnutí vydaná v jiném
   členském státě podle práva státu výkonu.
                                             Článek 28
                           Předkládání listin a jiných písemných dokladů
   Strana, která v určitém členském státě navrhne uznání nebo provedení výkonu rozhodnutí
   vydaného v jiném členském státě, předloží vyhotovení rozhodnutí, které splňuje podmínky
   průkaznosti, jakož i potvrzení vystavené příslušným orgánem s použitím formuláře
   obsaženého v příloze I.
   Příslušné orgány státu výkonu nesmějí vyžadovat překlad těchto písemností.
CS                                                23                                         CS
 ---pagebreak---                                              Článek 29
                         Částečné nebo úplné osvobození od nákladů řízení
   Pokud byl žalobce v původním členském státě částečně nebo zcela osvobozen od nákladů
   řízení nebo poplatků, poskytne se mu ve vykonávacím řízení ohledně osvobození od nákladů
   řízení nebo poplatků co nejpříznivější nakládání nebo co nejširší osvobození od nákladů či
   poplatků, jež umožňuje právo členského státu, v němž se provádí výkon rozhodnutí.
                                             Článek 30
                            Složení peněžité záruky a zálohy na náklady
   Straně, která v určitém členském státě navrhuje provedení výkonu rozhodnutí vydaného
   v jiném členském státě nesmí být z důvodu, že se jedná o cizince, nebo z důvodu nedostatku
   trvalého bydliště v tomto členském státě, uložena povinnost složit peněžitou záruku nebo
   zálohu na náklady, nezávisle na tom, jakým názvem je taková povinnost označena.
                                             Článek 31
                           Legalizace nebo obdobný formální požadavek
   Písemnosti uvedené v článku 28 nepodléhají povinnosti legalizace či obdobnému formálnímu
   požadavku.
                                             Článek 32
                           Vyloučení přezkumu rozhodnutí ve věci hlavní
   1.       Rozhodnutí ve věci hlavní vydané v jednom členském státě nesmí být v průběhu
            vykonávacího řízení v jiném členském státě v tomto jiném státě přezkoumáváno.
   2.       Příslušný orgán státu výkonu však může z vlastní iniciativy rozhodnout o omezení
            výkonu rozhodnutí původního soudu pouze na část pohledávek výživného, pokud by
            plný výkon znamenal podle práva státu výkonu zásah do té části majetku povinného,
            kterou nelze postihnout výkonem rozhodnutí.
                                             Článek 33
                                 Odepření nebo přerušení výkonu
   O úplném nebo částečném odepření nebo přerušení výkonu rozhodnutí původního soudu lze
   na návrh povinného (plátce výživného) rozhodnout pouze tehdy, jestliže:
CS                                               24                                           CS
 ---pagebreak---            a)    povinný uplatní nové okolnosti nebo okolnosti, které původnímu soudu nebyly
                 v době vydání jeho rozhodnutí známy;
           b)    povinný podal návrh na přezkum rozhodnutí původního soudu podle článku 24
                 a nové rozhodnutí nebylo dosud vydáno;
           c)    povinný již předmětný dluh splnil;
           d)    nárok na provedení výkonu rozhodnutí původního soudu je již částečně nebo
                 zcela promlčený;
           e)    rozhodnutí původního soudu je neslučitelné s rozhodnutím vydaným
                 v členském státě výkonu nebo s rozhodnutím, které splňuje nutné podmínky
                 pro uznání v členském státě výkonu.
                                            Článek 34
   Nařízení výkonu rozhodnutí měsíčně se opakujícími srážkami ze mzdy nebo obdobných příjmů
          nebo měsíčně se opakujícím přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu
   1.      Na návrh oprávněného může původní soud nařídit výkon rozhodnutí měsíčně se
           opakujícími srážkami ze mzdy nebo obdobných příjmů nebo měsíčně se opakujícím
           přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu, a příslušné rozhodnutí adresuje
           zaměstnavateli povinného nebo peněžnímu ústavu v jiném členském státě, u něhož
           má povinný účet. Nařízení výkonu srážkami ze mzdy nebo obdobných příjmů nebo
           přikázáním pohledávky je ve státě výkonu vykonatelné podle článků 25 a 26 stejně,
           jako rozhodnutí.
   2.      Výkon rozhodnutí měsíčně se opakujícími srážkami ze mzdy nebo obdobných příjmů
           nebo měsíčně se opakujícím přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu lze
           nařídit jen tehdy, bylo-li rozhodnutí o vyživovací povinnosti doručeno povinnému
           (plátci výživného) některým ze způsobů, jejichž výčet je podán v článku 22.
   3.      Pro podání návrhu na výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy nebo obdobných příjmů
           nebo přikázáním pohledávky se použijí formuláře odpovídající vzorům uvedeným
           v příloze III tohoto nařízení.
   4.      Původní soud oznámí nařízení výkonu rozhodnutí opakovanými měsíčními srážkami
           ze mzdy nebo obdobných příjmů nebo přikázáním pohledávky z účtu u peněžního
           ústavu doporučenou zásilkou s doručenkou těmto osobám:
           a)    zaměstnavateli povinného nebo bance, u níž má povinný běžný účet a
           b)    nejpozději pět dnů poté povinnému společně s rozhodnutím původního soudu a
                 poučením podle vzoru uvedeného v příloze III a.
   5.      Po obdržení nařízení výkonu srážkami ze mzdy nebo přikázáním pohledávky
           provede příjemce první srážku ze mzdy či zaplacení pohledávky. Prokáže-li se, že je
           výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy nebo přikázáním pohledávky absolutně
CS                                              25                                             CS
 ---pagebreak---       nemožný, oznámí to původnímu soudu nejpozději do 30 dnů po obdržení nařízení
      nebo po provedení posledního výkonu rozhodnutí uvedenými způsoby.
   6. Je-li proti povinnému (plátci výživného) nařízen výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy
      nebo přikázáním pohledávky, je povinen informovat oprávněného (příjemce
      výživného) o jakékoliv změně zaměstnavatele nebo účtu u peněžního ústavu.
                                        Článek 35
              Nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu
   1. Oprávněný (příjemce výživného) může navrhnout soudu členského státu, který
      rozhodl ve věci hlavní, aby určitému peněžnímu ústavu nařídil dočasně zablokovat
      peněžní prostředky na účtu, který vede, a jehož majitelem je povinný (plátce
      výživného). K podání tohoto návrhu a k nařízení dočasného zablokování peněžních
      prostředků na účtu se použijí formuláře odpovídající vzorům uvedeným v příloze IV.
   2. Soud o návrhu oprávněného (příjemce výživného) rozhodne do osmi dnů, aniž by o
      něm informoval povinného nebo jej vyslechl. Návrhu oprávněného vyhoví a nařídí
      dočasné zablokování peněžních prostředků na účtu povinného, pokud návrh
      oprávněného není podle názoru soudu zřejmě bezdůvodný a existuje reálné riziko, že
      povinný nebude dluh na výživném plnit.
   3. Nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu u peněžního ústavu
      a)     je doporučeným dopisem s doručenkou sděleno peněžnímu ústavu, u něhož má
             povinný běžný účet;
      b)     jeho účinkem je zablokování veškerého pohybu na účtu, jež znemožní, aby
             z něj majitel účtu vyplatil částku určenou v nařízení zablokování peněžních
             prostředků na účtu.
   4. Soud uvědomí doporučeným dopisem s doručenkou oprávněného a povinného o
      nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu u peněžního ústavu,
      jakmile nastane účinek popsaný v odst. 3 písm. b).
   5. Povinný může navrhnout soudu, který zablokování peněžních prostředků na účtu u
      peněžního ústavu nařídil, zrušení tohoto nařízení; soud musí o tomto návrhu
      rozhodnout do osmi dnů. Soud může návrhu povinného vyhovět, popřípadě
      s podmínkou složení peněžité záruky.
   6. Nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu u peněžního ústavu se
      stane neúčinným, jakmile soud nařídí jeho zrušení, anebo pokud do osmi dnů
      nerozhodne o příslušném návrhu, nejpozději však k okamžiku vydání rozhodnutí ve
      věci hlavní. Nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu u
      peněžního ústavu může být na návrh oprávněného nahrazeno podle článku 34
      nařízením výkonu rozhodnutí měsíčně se opakujícími srážkami ze mzdy nebo
      obdobných příjmů nebo měsíčně se opakujícím přikázáním pohledávky z účtu u
      peněžního ústavu, jakmile je vydáno rozhodnutí ve věci hlavní.
CS                                          26                                           CS
 ---pagebreak---             Rozhodnutí, kterým se ruší dočasné zablokování peněžních prostředků na účtu, se
            peněžnímu ústavu doručí doporučeným dopisem s doručenkou.
                                               Článek 36
                                     Pořadí pohledávek výživného
   Pohledávky výživného mají přednost před všemi ostatními pohledávkami vůči povinnému,
   včetně pohledávek za náklady výkonu rozhodnutí.
                                           Kapitola VII
                                   Veřejné listiny a dohody
                                               Článek 37
                                Vykonatelnost veřejných listin a dohod
   Veřejné listiny, které určitý členský stát přijal a jsou v něm vykonatelné, jakož i dohody mezi
   stranami, které jsou vykonatelné v určitém členském státě, je nutno uznat a propůjčit jim
   stejný účinek vykonatelnosti jako rozhodnutím podle článku 25.
                                               Článek 38
                                    Výkon veřejných listin a dohod
   1.       Ustanoveními kapitoly VI se v případě potřeby řídí i uznávání a výkon
            vykonatelných veřejných listin a dohod mezi stranami. Příslušný orgán členského
            státu, v němž je vykonatelná veřejná listina nebo dohoda mezi stranami, vystaví na
            návrh oprávněného s použitím formuláře uvedeného v příloze II tohoto nařízení
            příslušné potvrzení obsahující výtah z dané veřejné listiny či dohody mezi stranami.
   2.       Oprávněný, který chce využít ustanovení článků 34 a 35, se může obrátit na soud
            místa, kde má obvyklé bydliště.
CS                                                  27                                             CS
 ---pagebreak---                                          Kapitola VIII
                                           Spolupráce
                                              Článek 39
                                           Ústřední orgány
   1.       Každý členský stát určí jeden nebo více ústředních orgánů, které mu budou
            nápomocny při provádění tohoto nařízení, a stanoví jejich místní a věcnou
            příslušnost.
   2.       Poté, co členský stát určí více ústředních orgánů, sdělení se zasílají zpravidla přímo
            příslušnému ústřednímu orgánu. Není-li určité sdělení doručeno příslušnému
            ústřednímu orgánu, je tento orgán povinen obdržené sdělení předat příslušnému
            ústřednímu orgánu a odesilatele o tom uvědomit.
   3.       Členské státy sdělí Komisi ve lhůtě šesti měsíců od nabytí platnosti tohoto nařízení
            následující skutečnosti
            a)     názvy a adresy ústředních orgánů ve smyslu tohoto článku a určené technické
                   komunikační prostředky,
            b)     přípustné jazyky sdělení ústředním orgánům.
            Členské státy oznámí Komisi jakoukoli změnu těchto údajů.
            Komise tyto informace zpřístupní veřejnosti.
                                              Článek 40
                                             Obecné úkoly
   Ústřední orgány poskytují informace o vnitrostátních právních předpisech a postupech
   v oblasti vyživovací povinnosti a přijímají opatření ke zlepšení provádění tohoto nařízení i
   k posílení jejich vzájemné spolupráce. K tomuto účelu je využívána Evropská soudní síť pro
   věci občanské a obchodní vytvořená rozhodnutím Rady 2001/470/ES.
                                              Článek 41
                                 Spolupráce ve zvláštních případech
   1.       Ústřední orgány spolupracují v určených případech, aby uskutečnily cíle tohoto
            nařízení. Za tímto účelem přijímají přímo nebo prostřednictvím jiných orgánů a
            organizací vhodná opatření s cílem
CS                                                28                                               CS
 ---pagebreak---       a)     získávání informací o
             i)    situaci oprávněného (příjemce výživného) a         povinného    (plátce
                   výživného), zejména na základě článků 44 až 47
             ii)   veškerých probíhajících řízeních nebo
             iii)  vydaných rozhodnutích;
      b)     poskytování informací a pomoci oprávněným (příjemcům výživného), kteří
             jsou účastníky řízení probíhajícího na jejich území;
      c)     usnadňování smíru mezi oprávněnými (příjemci výživného) a povinnými
             (plátci výživného) cestou mediace nebo obdobnými prostředky a přeshraniční
             spolupráce za tímto účelem.
   2. Oprávněný s obvyklým bydlištěm v určitém členském státě je na vlastní návrh
      zastupován:
      a)     ústředním orgánem členského státu, na jehož výsostném území se nachází soud
             projednávající návrh ve věci vyživovací povinnosti
      b)     ústředním orgánem členského státu výkonu.
      Ve smyslu tohoto odstavce zahrnuje zastupování veškeré úkony, jimiž lze dosáhnout
      rozhodnutí a účinného vymožení pohledávky výživného.
                                         Článek 42
                                      Pracovní metoda
   1. Oprávněný (příjemce výživného) může podat žádost o právní pomoc podle článku 41
      buďto přímo ústřednímu orgánu členského státu, anebo prostřednictvím ústředního
      orgánu členského státu, v němž má obvyklé bydliště.
      Oprávněný může svou žádost předložit soudu v místě svého obvyklého bydliště;
      soud se postará o její předání a provedení ve spojení ústředním orgánem členského
      státu, který je pro něj příslušný.
   2. K návrhu na pomoc se připojí veškeré dostupné informace, které mohou usnadnit
      provedení návrhu.
   3. Aniž by byl dotčen odstavec 4, poskytují ústřední orgány a jiné orgány a organizace
      podle článku 41, jakož i osoby určené uvedenými orgány, tuto právní pomoc
      bezplatně.
   4. Od povinného (plátce výživného) lze požadovat částečné uhrazení nákladů, které
      vznikly zastupováním ve smyslu čl. 41 odst. 2. Od oprávněného (příjemce
      výživného), který v členském státě svého obvyklého pobytu splňuje podmínky pro
CS                                           29                                            CS
 ---pagebreak---       částečné nebo plné osvobození od nákladů řízení nebo poplatků, nesmí být takový
      příspěvek požadován.
   5. Každý ústřední orgán ponese své vlastní náklady.
                                         Článek 43
                                          Schůzky
   1. Aby se usnadnilo provádění tohoto nařízení, jsou svolávány pravidelné schůzky
      ústředních orgánů.
   2. Svolávání těchto schůzek se provádí v souladu s rozhodnutím Rady 2001/470/ES o
      zřízení Evropské soudní sítě pro věci občanské a obchodní.
                                         Článek 44
                                   Přístup k informacím
   1. Ústřední orgány umožní přístup k informacím, které usnadní vymáhání pohledávek
      výživného za podmínek stanovených v této kapitole. Tyto informace slouží
      následujícím účelům:
      a)    zjištění, kde se zdržuje povinný (plátce výživného);
      b)    zjištění majetkových poměrů povinného (plátce výživného), především výše a
            povahy jeho příjmů;
      c)    zjištění zaměstnavatele povinného (plátce výživného);
      d)    zjištění účtů povinného (plátce výživného) u peněžních ústavů.
   2. Aby bylo možno obdržet informace označené v odstavci 1, je nutno použít údaje,
      které uchovávají orgány a instituce, jež jsou v členských státech příslušné pro
      následující oblasti:
      a)    daně a poplatky,
      b)    sociální zabezpečení, včetně odvodů sociálního pojištění zaměstnavateli a
            zaměstnanci,
      c)    informační systémy evidence obyvatelstva,
      d)    katastry nemovitostí (pozemkové knihy),
      e)    registrace motorových vozidel,
      f)    ústřední banky.
CS                                          30                                         CS
 ---pagebreak---    3. Poskytování informací označených v tomto článku nesmí za žádných okolností vést
      v členském státě k vytváření nových rejstříků nebo databází.
                                       Článek 45
                                  Předávání informací
   1. Oprávněný (příjemce výživného) se může obrátit na ústřední orgán členského státu,
      v němž má obvyklé bydliště, a který je oprávněn získávat informace, prostřednictvím
      soudu v místě svého obvyklého bydliště; tento soud jeho žádost postoupí, má-li za to,
      že žádost splňuje předpoklady tohoto nařízení.
   2. Předání informací si ústřední orgán vyžádá od jiného ústředního orgánu formulářem
      podle vzoru uvedeného v příloze V tohoto nařízení.
   3. Žádost o poskytnutí informací podle čl. 44 odst. 1 písm. a) může být podána kdykoli.
      O poskytnutí informací ve smyslu čl. 44 odst. 1 písm. b), c) a d) lze zažádat teprve
      tehdy, je-li oprávněný (příjemce výživného) schopen předložit úřední potvrzení
      podle článku 28 nebo čl. 38 odst. 1.
   4. Kromě formuláře, na nějž odkazuje ustanovení odstavce 1, si může ústřední orgán, u
      nějž byla vyžádána pomoc, vyžádat od dožadujícího orgánu doplňující doklady, je-li
      to nutné k dosažení některého z cílů obsažených v čl. 44 odst. 1.
   5. Tyto doplňující doklady je nutno přeložit, ledaže se dožádaný členský stát tohoto
      požadavku vzdá. Členské státy sdělí Komisi do šesti měsíců od nabytí platnosti
      tohoto nařízení, zda požadují předkládání překladů podle ustanovení tohoto odstavce.
      Komise tyto informace zpřístupní veřejnosti.
      Zažádá-li o informace oprávněný (příjemce výživného), který byl částečně nebo
      úplně osvobozen od nákladů řízení a poplatků, vyhotoví překlad orgán, který byl
      požádán o pomoc, aniž by náklady na překlad účtoval oprávněnému (příjemci
      výživného).
   6. Orgán, který byl požádán o informace, je předá orgánům, které si je vyžádaly. Není-
      li dožádaný orgán schopen požadované informace poskytnout, sdělí to s uvedením
      důvodů dožadujícímu orgánu.
                                       Článek 46
                                     Užití informací
   1. Ústřední orgán, který si vyžádal informace a kterému byly poskytnuty, je neprodleně
      předá soudu, jenž jej opatřením těchto informací pověřil podle čl. 45 odst. 1. Poté, co
      dožadující orgán předá obdržené informace soudu, zničí jejich kopii, kterou měl v
      držení.
CS                                          31                                                CS
 ---pagebreak---    2.       Informace předaná podle ustanovení tohoto nařízení smí být soudem použita výlučně
            jen k vynucení pohledávek výživného. Soud smí mimoto předat tuto informaci
            orgánům příslušným pro doručení soudní nebo mimosoudní písemnosti nebo pro
            výkon rozhodnutí, aniž by ji však zpřístupnil oprávněnému (příjemci výživného).
            Příslušné orgány tuto informaci po použití neprodleně zničí.
   3.       Informace předaná podle ustanovení tohoto nařízení je soudem uchovávána jen po
            dobu potřebnou k vynucení pohledávky výživného. Lhůta pro uchovávání informace
            nesmí překročit dobu jednoho roku.
                                              Článek 47
                              Informování povinného (plátce výživného)
   Ústřední orgán, od nějž byla informace vyžádána, uvědomí povinného (plátce výživného)
            a)    o tom, jakou informaci předal a jakým způsobem byla opatřena,
            b)    o totožnosti příjemců této informace,
            c)    o podmínkách, za nichž smí být podle tohoto nařízení daná informace použita,
            d)    o právech a opravných prostředcích, které má povinný (plátce výživného)
                  k dispozici podle vnitrostátních právních předpisů vydaných k provedení
                  směrnice 95/46/ES;
            e)    o označení a adrese kontrolního orgánu, který byl na základě směrnice
                  95/46/ES zřízen v členském státě dožadujícího ústředního orgánu i v členském
                  státě dožádaného ústředního orgánu,
   ledaže ústřední orgán, který si informace vyžádá, ve své žádosti předložené podle čl. 45
   odst. 2 výslovně uvede, že by informování povinného (plátce výživného) mohlo znesnadnit
   vynucení pohledávky výživného; v takovém případě dožádaný orgán upustí od informování
   povinného (plátce výživného) na dobu, jež nesmí být delší 60 dnů.
                                           Kapitola IX
                             Obecná a závěrečná ustanovení
                                              Článek 48
                                Vztahy k jiným nástrojům Společenství
   1.       Toto nařízení nahrazuje ve věcech vyživovací povinnosti nařízení (ES) č. 44/2001 a
            nařízení (ES) č. 805/2004.
CS                                                32                                           CS
 ---pagebreak---    2.        Článek 19 nařízení (ES) č. 1348/2000 se ve věcech vyživovací povinnosti nepoužije.
   3.        Tímto nařízením nejsou s výjimkou odstavce 2 dotčena nařízení (ES) č. 1348/2000 a
             nařízení (ES) č. 1206/2001.
                                              Článek 49
                                       Vztahy k jiným nástrojům
   Toto nařízení má ve vzájemných vztazích členských států přednost před úmluvami a
   smlouvami uzavřenými v oblasti upravené tímto nařízením, k jejichž signatářům náleží
   členské státy.
                                              Článek 50
                                             Změny příloh
   Veškeré změny příloh tohoto nařízení se provedou konzultačním postupem stanoveným
   v čl. 51 odst. 2.
                                              Článek 51
                                                 Výbor
   1.        Komisi je nápomocen výbor, který se skládá ze zástupců členských států; výboru
             předsedá zástupce Komise.
   2.        Při odkazu na tento odstavec se použije konzultační postup podle článku 3
             rozhodnutí 1999/468/ES s přihlédnutím k ustanovení čl. 7 odst. 3 uvedeného
             rozhodnutí.
                                              Článek 52
                                        Přechodné ustanovení
   1.        Ustanovení tohoto nařízení se použijí pouze na řízení zahájená, veřejné listiny
             doručené a dohody uzavřené po jeho vstupu v platnost.
   2.        Odchylně platí:
             a)    články 12 až 21 týkající se použitelného práva se použijí na řízení probíhající
                   k datu vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud s tím všichni účastníci výslovně
                   souhlasí nebo svůj souhlas vyjádří jakýmkoli jiným způsobem nepřipouštějícím
                   odchylný výklad.
CS                                                 33                                               CS
 ---pagebreak---            b)     články 27 a 36 týkající se výkonu rozhodnutí se použijí na rozhodnutí a veřejné
                  listiny, jež byly prohlášeny za vykonatelné v souladu s nařízením Rady (ES) č.
                  44/2001 nebo byly ověřeny jakožto evropské exekuční tituly v souladu s
                  nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 k datu vstupu
                  tohoto nařízení v platnost;
           c)     články 39 až 47 týkající se spolupráce se použijí na všechna řízení probíhající
                  k datu vstupu tohoto nařízení v platnost.
                                               Článek 53
                                            Vstup v platnost
   1.      Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2008.
   2.      Toto nařízení se použije počínaje dnem 1. ledna 2009, s výjimkou čl. 22 odst. 3,
           článku 39 a čl. 45. odst. 5, které se použijí počínaje dnem, kdy toto nařízení vstoupí
           v platnost.
   Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
   V Bruselu
                                                 Za Radu
                                                 předseda/předsedkyně
CS                                                34                                              CS
 ---pagebreak---                                             PŘÍLOHA
                                            PŘÍLOHA I
         STRUČNÝ VÝTAH ROZHODNUTÍ VE VĚCI VYŽIVOVACÍ POVINNOSTI
   (Článek 28 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí
                          a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti25)
   1. Členský stát
   AT □ BE □ CY □ CZ □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU □ [IE □] IT □ LT □ LU □ LV □
   MT □ NL □ PL □ PT □ SE □ SI □ SK □ [UK □]
   2. Příslušný soud
   2.1. Jméno:
   2.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   2.3. Obec a PSČ:
   3. Žalobce
   3.1. Jméno:
   3.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   3.3. Obec a PSČ:
   3.4. Stát:
   3.5. Tel. (*):
   3.6. E-Mail (*):
   25
           Úř. věst. L…
CS                                              35                                            CS
 ---pagebreak---    4. Žalovaný
   4.1. Jméno:
   4.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   4.3. Obec a PSČ:
   4.4. Stát:
   4.5. Tel. (*):
   4.6. E-Mail (*):
   (*) Fakultativní údaj.
   5. Rozhodnutí
   5.1. Výše pohledávky výživného
   Měna: □ euro □ [libra šterlinků] □ kyperská libra □ česká koruna
   □ estonská koruna □ maďarský forint □ maltská lira □ lotyšský lats
   □ litevský litas □ slovenská koruna □ švédská koruna □ slovinský tolar
   polský zloty □ jiná měna (prosím vypište): …………………………….
   5.2.Frekvence plateb
   5.2.1. Jednorázová platba celkové částky ……………………….
   5.2.2. Jednorázová splátka……………………….
   Výše jednorázové splátky……………………….
   5.2.3.Opakující se platba (udejte částku, pokud není totožná s částkou pohledávky výživného
   uvedenou v bodě 5.1):
   týdenní……………………….
   měsíční……………………….
   jiná (uveďte podrobnosti): ……………………….
   5.3. Valorizace
   V případě valorizace částky uvedené v bodě 5.2.3 udejte procentní sazbu valorizace:
   Valorizace uplatněna ode dne:
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
CS                                               36                                            CS
 ---pagebreak---                                            PŘÍLOHA II
      STRUČNÝ VÝTAH LISTINY VYDANÉ VE VĚCI VYŽIVOVACÍ POVINNOSTI
   (Článek 38 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí
                          a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti26)
   1. Členský stát
   AT □ BE □ CY □ CZ □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU □ [IE □] IT □ LT □ LU □ LV □
   MT □ NL □ PL □ PT □ SE □ SI □ SK □ [UK □]
   2. Povaha listiny
   2.1. Veřejná listina…………………….□
   vyhotovitel (název a místo instituce):
   dne:
   2.2. Dohoda stran….………………..□
   uzavřená v (místo):
   dne:
   3. Oprávněný (příjemce výživného)
   3.1. Jméno:
   3.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   3.3. Obec a PSČ:
   3.4. Stát:
   3.5. Tel. (*):
   3.6. E-Mail (*):
   26
           Úř. věst. L…
CS                                              37                                            CS
 ---pagebreak---    4. Povinný (plátce výživného)
   4.1. Jméno:
   4.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   4.3. Obec a PSČ:
   4.4. Stát:
   4.5. Tel. (*):
   4.6. E-Mail (*):
   (*) Fakultativní údaj.
   5. Obsah listiny
   5.1. Výše pohledávky výživného
   Měna: □ euro □ [libra šterlinků] □ kyperská libra □ česká koruna
   □ estonská koruna □ maďarský forint □ maltská lira □ lotyšský lats
   □ litevský litas □ slovenská koruna □ švédská koruna □ slovinský tolar
   polský zloty □ jiná měna (vypište prosím):……………………………
   5.2.Frekvence plateb
   5.2.1.Jednorázová platba celkové částky      ……………………….
   5.2.2.Jednorázová splátka……………………………………………
   Výše jednorázové splátky……………………….
   5.2.3.Opakující se platba (udejte částku, pokud není totožná s částkou pohledávky výživného
   uvedenou v bodě 5.1):
   týdenní……………………………………………………………….
   měsíční          ……………………………………………………….
   jiná (uveďte podrobnosti):     ……………………………………….
   5.3. Valorizace
   V případě valorizace částky uvedené v bodě 5.2.3 udejte procentní sazbu valorizace:
   Valorizace uplatněna ode dne:
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
CS                                               38                                            CS
 ---pagebreak---                                            PŘÍLOHA III
      NAŘÍZENÍ VÝKONU ROZHODNUTÍ MĚSÍČNĚ SE OPAKUJÍCÍMI SRÁŽKAMI
       ZE MZDY NEBO OBDOBNÝCH PŘÍJMŮ NEBO MĚSÍČNĚ SE OPAKUJÍCÍM
              PŘIKÁZÁNÍM POHLEDÁVKY Z ÚČTU U PENĚŽNÍHO ÚSTAVU
   (Článek 34 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí
                          a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti27)
   1. Členský stát
   AT □ BE □ CY □ CZ □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU □ [IE □] IT □ LT □ LU □ LV □
   MT □ NL □ PL □ PT □ SE □ SI □ SK □ [UK □]
   2. Příslušný soud
   2.1. Jméno:
   2.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   2.3. Obec a PSČ:
   3. Žalobce
   3.1. Jméno:
   3.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   3.3. Obec a PSČ:
   3.4. Stát:
   3.5. Tel. (*):
   3.6. E-Mail (*):
   3.7. Bankovní spojení:
   IBAN (mezinárodní forma čísla účtu u peněžního ústavu):
   BIC/SWIFT (identifikační kód banky):
   27
           Úř. věst. L…
CS                                              39                                            CS
 ---pagebreak---    4. Povinný (plátce výživného)
   4.1. Jméno:
   4.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   4.3. Obec a PSČ:
   4.4. Stát:
   4.5. Tel. (*):
   4.6. E-Mail (*):
   (*) Fakultativní údaj.
   5. Návrh na nařízení výkonu rozhodnutí opakujícími se srážkami ze mzdy nebo
   obdobných příjmů nebo opakujícím se přikázáním pohledávky z účtu u peněžního
   ústavu
   5.1. Datum rozhodnutí, jímž byla určena výše pohledávky výživného:
   5.2. Měsíční částka srážky ze mzdy (obdobného příjmu) nebo přikázané pohledávky:
   Měna: □ euro □ [libra šterlinků] □ kyperská libra □ česká koruna
   □ estonská koruna □ maďarský forint □ maltská lira □ lotyšský lats
   □ litevský litas □ slovenská koruna □ švédská koruna □ slovinský tolar
   polský zloty □ jiná měna (prosím vypište): …………………………….
   5.3. Valorizace
   V případě valorizace částky uvedené v bodě 5.2.3 udejte procentní sazbu valorizace:
   Valorizace uplatněna ode dne:
   5.4. Adresát
   5.4.1. Peněžní ústav povinného (plátce výživného):
   IBAN (mezinárodní forma čísla účtu u peněžního ústavu):
   BIC/SWIFT (identifikační kód banky):
   5.4.2. Zaměstnavatel povinného (plátce výživného):
CS                                               40                                    CS
 ---pagebreak---    6. Nařízení výkonu rozhodnutí opakujícími se srážkami ze mzdy nebo obdobných
   příjmů nebo opakujícím se přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu
       Návrh na nařízení výkonu rozhodnutí opakujícími se srážkami ze mzdy nebo
   obdobných příjmů nebo opakujícím se přikázáním pohledávky z účtu u peněžního
   ústavu se zamítá.
      Nařizuje se, aby
   (adresát označený v bodě 5.4)
   srážel měsíčně      ze mzdy nebo obdobného příjmu         přikázal z účtu u bankovního
   ústavu
   (jméno povinného – plátce výživného označeného v bodě 4)
   částku ve výši:
   (částka určená v bodě 5.2)
   ve prospěch:
   (oprávněného uvedeného v bodě 3).
   Nelze-li tento výkon srážkami ze mzdy nebo jiného obdobného příjmu nebo přikázáním
   pohledávky z bankovního účtu provést, je o tom nutno do 30 dnů od obdržení této
   písemnosti, popřípadě po posledním provedeném výkonu, uvědomit soud uvedený
   v bodě 2 (ustanovení čl. 33 odst. 5 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu,
   uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti).
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
CS                                             41                                         CS
 ---pagebreak---                                             PŘÍLOHA IIIa
    POUČENÍ POVINNÉHO (PLÁTCE VÝŽIVNÉHO), PROTI NĚMUŽ BYL NAŘÍZEN
          VÝKON ROZHODNUTÍ OPAKUJÍCÍMI SE SRÁŽKAMI ZE MZDY NEBO
      OBDOBNÝCH PŘÍJMŮ NEBO OPAKUJÍCÍM SE PŘIKÁZÁNÍM POHLEDÁVKY
                                 Z ÚČTU U PENĚŽNÍHO ÚSTAVU
        (ustanovení čl. 34 odst. 4 písm. b) nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu,
            uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti28)
   1. Přezkum
   Byl proti Vám nařízen výkon rozhodnutí opakujícími se srážkami ze mzdy nebo obdobných
   příjmů nebo opakujícím se přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu. Toto
   rozhodnutí a rozhodnutí původního soudu Vám bylo doručeno společně s tímto poučením.
   Můžete podat návrh na přezkoumání rozhodnutí původního soudu, nedostavil-li jste se k jeho
   jednání
          a) návrh na zahájení řízení nebo obdobný dokument Vám nebyl doručen nebo
          b) bez vlastního zavinění jste v důsledku zásahu vyšší moci nebo mimořádných
          okolností neměl možnost pohledávku výživného popřít.
   Právo na přezkum je nutno uplatnit ve lhůtě … od obdržení tohoto poučení.
   2. Výkon
   Pokud Vám právo na přezkum rozhodnutí původního soudu podle bodu 1 nesvědčí nebo toto
   právo nehodláte uplatnit, ale nesouhlasíte s výkonem tohoto rozhodnutí, můžete se v souladu
   ustanovením článku 19 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a
   výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti obrátit na soudy členského
   státu, v němž je výkon prováděn.
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
   28
            Úř. věst. L ...
CS                                                 42                                          CS
 ---pagebreak---                                             PŘÍLOHA IV
   NAŘÍZENÍ DOČASNÉHO ZABLOKOVÁNÍ PENĚŽNÍCH PROSTŘEDKŮ NA ÚČTU
                                     U PENĚŽNÍHO ÚSTAVU
      (Ustanovení čl. 35 odst. 1 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a
                  výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti29)
   1. Členský stát
   AT □ BE □ CY □ CZ □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU □ [IE □] IT □ LT □ LU □ LV □
   MT □ NL □ PL □ PT □ SE □ SI □ SK □ [UK □]
   2. Příslušný soud
   2.1. Jméno:
   2.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   2.3. Obec a PSČ:
   3. Žalobce
   3.1. Jméno:
   3.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   3.3. Obec a PSČ:
   3.4. Stát:
   3.5. Tel. (*):
   3.6. E-Mail (*):
   29
           Úř. věst. L…
CS                                               43                                            CS
 ---pagebreak---    4. Povinný (plátce výživného)
   4.1. Jméno:
   4.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   4.3. Obec a PSČ:
   4.4. Stát:
   4.5. Tel. (*):
   4.6. E-Mail (*):
   (*) Fakultativní údaj.
   5. Návrh na dočasné zablokování peněžních prostředků na účtu u peněžního ústavu
   5.1. Odůvodnění návrhu (proč je nutno počítat s neplněním pohledávky výživného
   povinným – plátcem výživného?)
   5.2. Částka, jejíž zablokování je navrhováno
   Měna: □ euro □ [libra šterlinků] □ kyperská libra □ česká koruna
   □ estonská koruna □ maďarský forint □ maltská lira □ lotyšský lats
   □ litevský litas □ slovenská koruna □ švédská koruna □ slovinský tolar
   polský zloty □ jiná měna (prosím vypište): …………………………….
   5.3. Adresát (peněžní ústav povinného – plátce výživného):
   5.3.1. Název banky:
   5.3.2. IBAN (mezinárodní forma čísla účtu u peněžního ústavu) povinného:
   6. Nařízení dočasného zablokování peněžních prostředků na účtu
       Návrh na dočasné zablokování peněžních prostředků na účtu se zamítá.
       Nařizuje se, aby
   (adresát označený v bodě 5.3)
   zakázal na účtu:
   (jméno povinného – plátce výživného označeného v bodě 4)
   veškerý pohyb, který by měl za následek, že zůstatek účtu poklesne pod částku
   (částka určená v bodě 5.2)
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
CS                                               44                                CS
 ---pagebreak---                                             PŘÍLOHA V
                                    ŽÁDOST O INFORMACE
   (Článek 45 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí
                           a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti30)
   1. Členský stát
   AT □ BE □ CY □ CZ □ DE □ EE □ EL □ ES □ FI □ FR □ HU □ [IE □] IT □ LT □ LU □ LV □
   MT □ NL □ PL □ PT □ SE □ SI □ SK □ [UK □]
   2. Žalobce
   2.1. Dožadující ústřední orgán
   2.1.1. Jméno:
   2.1.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   2.1.3. Obec a PSČ:
   2.1.4. Tel.:
   2.1.5. E-mail:
   2.2. Žádost se podává na dožádání tohoto soudu:
   2.2.1. Jméno:
   2.2.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   2.2.3. Obec a PSČ:
   2.2.4. Tel.:
   2.2.5. E-mail:
   30
           Úř. věst. L…
CS                                               45                                           CS
 ---pagebreak---    3. Adresát – dožádaný ústřední orgán:
   3.1. Jméno:
   3.2. Ulice a číslo domu/poštovní schránka:
   3.3. Obec a PSČ:
   3.4. Stát:
   3.5. Tel.:
   3.6. E-mail:
   4. Vyžádané informace
   4.1. Povinný (plátce výživného)
   4.1.1. Jméno:
   4.1.2. Poslední známá adresa:
   4.1.3. Další užitečné informace (popis, jméno/název předchozího zaměstnavatele, adresa
   členů rodiny popřípadě údaje o motorovém vozidle, jehož je vlastníkem, nebo údaje o
   nemovitostech v jeho vlastnictví):
   Fotografie povinného je přiložena    ……………….…………………………
   4.2. Vyžádané informace
   4.2.1. Adresa povinného (plátce výživného) ……………….…………………
   4.2.2. Zaměstnavatel povinného (plátce výživného): ……………….…………
   4.2.3. Účty povinného (plátce výživného) u peněžních ústavů……...………....
   4.2.4. Odhad majetku povinného (plátce výživného):……….…………………
   4.2.5. Příjmy povinného (plátce výživného): ……….…………………………
   5. Přiložené podklady k získání informací označených v bodech 4.2.2 až 4.2.5 (kopie):
   5.1. Rozhodnutí ………………………………………………………………..
   5.2. Veřejná listina  …………………………………………………………
   5.3. Dohoda mezi stranami : ……………….………………………………….
CS                                              46                                        CS
 ---pagebreak---    DŮLEŽITÉ (článek 47 nařízení Rady … o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a
   výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti):
   Povinný se nesmí dozvědět o předání údajů dříve, než o tom dožadující ústřední orgán
   informuje dožádaný ústřední orgán
   Povinný smí být informován o předání údajů
   Datum:
   Podpis a/nebo úřední razítko příslušného orgánu/organizace:
CS                                             47                                       CS