				|

		52013PC0197

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví pravidla pro ostrahu vnějších námořních hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
1.1.        Postup a přijetí rozhodnutí
Rady 2010/252/EU[1]
V říjnu 2009 Evropská rada vyzvala Komisi, aby
předložila návrhy na stanovení „přesných společných operativních postupů
obsahujících jasná pravidla zapojení pro společné operace na moři, s řádným
přihlédnutím k zajištění ochrany osob, které ji potřebují a které cestují ve
smíšených tocích, a v souladu s mezinárodním právem“[2]. To bylo opětovně potvrzeno ve
Stockholmském programu z prosince 2009, ve kterém Evropská rada požádala
Komisi, aby nejpozději v roce 2010 předložila návrhy na upřesnění mandátu a
posílení úlohy Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších
hranicích členských států Evropské unie (dále jen „agentura“) a aby vytvořila
„jasná pravidla zapojení pro společné operace na moři, s řádným přihlédnutím k
zajištění ochrany osob, které ji potřebují a které přicházejí ve smíšených
tocích, a v souladu s mezinárodním právem“[3].

V reakci na tyto výzvy Evropské rady posílit
operace související s ostrahou hranic koordinované agenturou a stanovit jasná
pravidla pro zapojování do společného hlídkování a pro vyloďování zajištěných
či zachráněných osob s cílem zajistit bezpečnost osob žádajících o mezinárodní
ochranu a zabránit ztrátám na životech na moři přijala Rada v roce 2010
rozhodnutí 2010/252/EU (dále jen „rozhodnutí“). Komise se rozhodla předložit
svůj návrh v rámci postupu projednávání ve výborech na základě čl. 12 odst. 5
Schengenského hraničního kodexu[4],
přičemž toto rozhodnutí považovala za doplňkové opatření týkající se ostrahy
hranic.
Rozhodnutí bylo považováno za nezbytné a
vhodné pro uskutečnění cílů ostrahy hranic, zejména zabránění nedovolenému
překračování hranic. V tomto ohledu se mělo za to, že ostraha zahrnuje nejen
pojem zjišťování, ale že se vztahuje i na takové kroky, jako je zajištění
plavidel, které se pokoušejí protiprávně vstoupit do Unie. Propojení pátrání a
záchrany s ostrahou hranic vycházelo ze skutečné praxe – migranti přepravující
se na plavidlech nezpůsobilých k plavbě na moři se někdy v době zjištění
nacházejí ve stavu nouze.
Rozhodnutí začlenilo stávající ustanovení
práva EU a mezinárodního práva do jediného právního nástroje. Cílem bylo
překonat rozdílné výklady mezinárodního námořního práva přijaté členskými státy
a jejich odlišné postupy k zajištění efektivnosti operací na moři
koordinovaných agenturou. Existovalo riziko, že se při operaci na moři budou na
stejné situace uplatňovat rozdílná pravidla, která si budou někdy i odporovat.
Vzhledem k této právní nejistotě byla účast plavidel a lidských zdrojů při
operacích na moři koordinovaných agenturou nízká. Tato skutečnost snižovala
účelnost operací a mařila úsilí o solidaritu v rámci EU.
Cílem rozhodnutí bylo posílit ochranu
základních práv a zaručit respektování zásady nenavracení při operacích na
moři. Některé členské státy, poslanci Evropského parlamentu, organizace na
ochranu lidských práv a akademičtí pracovníci vyslovili pochybnosti o tom, zda
jsou během operací na moři koordinovaných agenturou, a to zejména na volném
moři, dodržována základní práva a práva uprchlíků. Rozhodnutí mělo vyřešit tyto
pochybnosti tím, že zavedlo řadu záruk s cílem zajistit dodržování těchto práv,
jako je požadavek informovat zajištěné či zachráněné osoby o místě vylodění,
zvláštní zohlednění potřeb zranitelných osob a požadavek, aby byli příslušníci
pohraniční stráže vyškoleni v oblasti příslušných ustanovení základních práv a
uprchlického práva.
Rozhodnutí bylo
přijato dne 26. dubna 2010 jako rozhodnutí Rady regulativním postupem s kontrolou.
Evropský parlament shledal, že rozhodnutí mělo být přijato běžným legislativním
postupem, nikoli postupem projednávání ve výborech. Proto podal žalobu u
Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) proti Radě, ve které
požadoval zrušení uvedeného rozhodnutí.
1.2.        C-355/10: Evropský parlament
v. Rada[5]
Evropský parlament shledal, že rozhodnutí
překračuje prováděcí pravomoci svěřené podle čl. 12 odst. 5 Schengenského
hraničního kodexu, protože: i) zavedlo nové podstatné prvky do Schengenského
hraničního kodexu; ii) změnilo podstatné prvky Schengenského hraničního kodexu;
a iii) změnilo obsah nařízení (ES) č. 2007/2004[6].
Rada namítla nepřípustnost žaloby, podpůrně považovala žalobu jako
neopodstatněnou. Komise jako jediná vedlejší účastnice řízení podpořila Radu.
Soudní dvůr vydal svůj rozsudek dne 5. září
2012. Zrušil rozhodnutí z prvního důvodu, jelikož se domníval, že ustanovení
týkající se zajištění, záchrany a vylodění jsou podstatnými prvky základního
aktu, a to Schengenského hraničního kodexu. Nezkoumal, zda rozhodnutí mění
podstatné prvky Schengenského hraničního kodexu ani zda mění obsah nařízení
(ES) č. 2007/2004.
Soudní dvůr
rozhodl zachovat účinky rozhodnutí až do doby, než v přiměřené lhůtě vstoupí v
platnost nová právní úprava.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Při posuzování, zda je třeba provést posouzení
dopadů, byly vzaty v úvahu následující ohledy.
Za prvé, přijetí rozhodnutí Rady 2010/252/EU
předcházelo značné množství přípravné práce. V roce 2005 Rada požadovala na
Komisi, aby posoudila právní rámec vztahující se na operace na moři související
s ostrahou hranic a následně vypracovala pravidla na úrovni Unie. V roce 2007
Komise předložila studii, která obsahovala analýzu mezinárodního právního rámce,
pokud jde o ostrahu vnějších námořních hranic a překážky bránící jejímu
účinnému provádění.[7]
V témže roce Komise zřídila neformální skupinu odborníků z členských států,
agentury, Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky a Mezinárodní organizace
pro migraci s cílem vypracovat pokyny pro operace na moři koordinované
agenturou. Výsledky práce této neformální skupiny Komise použila jako základ
pro předlohu svého návrhu předloženého v rámci postupu projednávání ve
výborech.
Za druhé, Komise za účelem vypracování tohoto
návrhu konzultovala členské státy a agenturu prostřednictvím skupiny odborníků
pro vnější hranice s cílem rozhodnout, do jaké míry by měl tento návrh odrážet
obsah rozhodnutí. Členské státy byly obecně toho názoru, že tento návrh by měl
z rozhodnutí vycházet, přičemž by se oblast působnosti omezila na operace na
moři koordinované agenturou, měla by se posílit ustanovení na ochranu
základních práv, objasnit rozlišení mezi zajištěním a záchranou, řešit otázka
vyloďování a zajištění souladu s mezinárodními závazky při současném zohlednění
právního a soudního vývoje na úrovni EU a na mezinárodní úrovni.
Za třetí, v souvislosti se zrušením rozhodnutí
Rady 2010/252/EU Soudní dvůr požadoval, aby rozhodnutí bylo nahrazeno v
přiměřené lhůtě. Přestože pojem „přiměřená lhůta“ není v rozsudku vymezen, má
se za to, že vzhledem k možnému složitému a zdlouhavému projednávání mezi oběma
zákonodárci EU by měla Komise jednat rychle.
Dospělo se tedy k závěru, že návrh nemusí být
doprovázen posouzením dopadů.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Návrh vychází z čl. 77 odst. 2
písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie. Pro účely rozvíjení politiky
týkající se vnějších hranic, včetně zajištění účinné ostrahy vnějších hranic
podle čl. 77 odst. 1, stanoví čl. 77 odst. 2 písm. d), že Evropský parlament a
Rada řádným legislativním postupem přijímají opatření týkající se „veškerých
opatření nezbytných pro postupné zavedení integrovaného systému řízení vnějších
hranic“.
Cílem politiky Unie v oblasti vnějších hranic
EU je zajistit účinný dohled nad překračováním vnějších hranic mimo jiné
prostřednictvím ostrahy hranic. Účelem ostrahy hranic je zabránit nedovolenému
překračování hranic, čelit přeshraniční trestné činnosti a zadržovat osoby,
které překročily hranice nedovoleným způsobem, nebo přijímat vůči těmto osobám
jiná opatření. Ostraha hranic by měla účinně bránit osobám v obcházení kontrol
na hraničních přechodech a měla by od takového chování účinně odrazovat. Za
tímto účelem není ostraha hranic omezena na odhalování pokusů o nedovolené
překročení hranice, ale zahrnuje rovněž taková opatření, jako je zajištění
lodí, o nichž je důvod se domnívat, že se pokouší proniknout do Unie bez toho,
aby se podrobily hraničním kontrolám, jakož i ujednání zaměřená na řešení
situací, jako jsou pátrací a záchranné situace, které mohou nastat v průběhu
operace na moři, a ujednání, která jsou určena k dovedení takové operace k
úspěšnému zakončení.
Jelikož cílů navrhované akce, totiž přijetí
specifických pravidel pro ostrahu námořních hranic prováděnou příslušníky
pohraniční stráže za koordinace agentury, nemůže být kvůli rozdílným právním
předpisům a praxi uspokojivě dosaženo na úrovni členských států,
a proto jich z důvodu nadnárodního charakteru operací může být lépe
dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii.
V souladu se zásadou proporcionality
stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii nepřekračuje toto nařízení rámec
toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
Na základě těchto zásad se tento návrh, stejně
jako tomu bylo v případě rozhodnutí, uplatňuje pouze v kontextu operativní
spolupráce koordinované agenturou a netýká se činností souvisejících
s ostrahou hranic prováděných členskými státy individuálně nebo ve
spolupráci mimo uvedený rámec.
4.           ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
Tímto návrhem nevzniká Unii žádná finanční ani
administrativní zátěž. Nemá proto žádný dopad na rozpočet Unie.
5.           NEPOVINNÉ PRVKY
5.1.        Srovnání mezi tímto návrhem a
rozhodnutím Rady 2010/252/EU
Oblast působnosti a obsah tohoto návrhu jsou
podobné jako oblast působnosti a obsah rozhodnutí. Změny uvedené v návrhu
oproti rozhodnutí vycházejí z právního a soudního vývoje, jako jsou změny
nařízení (ES) č. 2007/2004[8]
a rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ve věci Hirsi Jamaa a další v.
Itálie[9],
dále z potřeby zajistit jasnost, pokud jde o pojmy zajištění a záchrany, a z
praktických zkušeností členských států a agentury získaných při provádění
rozhodnutí.
5.1.1.     Podoba
Volba právního nástroje a rozhodovací postupy
se liší. Toto je návrh nařízení určený všem členským státům v souladu se
Smlouvami, který má být přijat řádným legislativním postupem. Jeho podoba
odráží volbu právního nástroje a sestává z preambule (právní východiska a
osmnáct bodů odůvodnění) a jedenáct článků, které jsou rozděleny do čtyř
kapitol. Je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech.
Oproti tomu bylo rozhodnutí přijato jako prováděcí opatření regulativním
postupem s kontrolou. Sestává z preambule (právní východiska a osmnáct bodů
odůvodnění), dvou článků a přílohy rozdělené do dvou částí. Část I přílohy
stanoví pravidla pro operace na námořních hranicích koordinované agenturou,
zatímco část II přílohy obsahuje nezávazné pokyny pro pátrací a záchranné situace
a pro vylodění v kontextu operací na moři koordinovaných agenturou.
5.1.2.     Obsah
Oblast působnosti tohoto návrhu je stejná jako
u rozhodnutí, tedy operace na moři související s ostrahou hranic prováděné
členskými státy a koordinované agenturou (článek 1). Ačkoli v rozhodnutí je
pojem „ostraha hranic“ chápán tak, že zahrnuje i opatření týkající se zajištění
a záchrany, které mohou nastat v průběhu operací souvisejících s ostrahou
hranic, existovaly stále pochybnosti, zda tato opatření skutečně spadají pod
pojem ostrahy hranic, jak je vymezen v Schengenském hraničním kodexu. Tento
návrh se výslovně vztahuje na toto širší pojetí ostrahy hranic, jelikož se v
něm uvádí, že ostraha hranic není omezena na odhalování pokusů o nedovolené
překročení hranice, ale zahrnuje rovněž taková opatření, jako je zajištění
lodí, a ujednání zaměřená na řešení situací, jako jsou pátrací a záchranné
situace, které mohou nastat v průběhu operace na moři související s ostrahou
hranic, a ujednání, která jsou určena k dovedení takové operace k úspěšnému
zakončení (1. bod odůvodnění a kapitola III).
Při přezkoumání rozhodnutí bylo třeba
zohlednit změny nařízení (ES) č. 2007/2004. Agentura má nyní také za úkol
napomáhat členským státům za okolností, které vyžadují zvýšenou technickou
pomoc na vnějších hranicích, s přihlédnutím k tomu, že některé situace mohou
představovat humanitární nouzi a vyžadovat záchranné operace na moři. To
znamená, že ačkoli se agentura nestává pátracím a záchranným orgánem ani
nevykonává funkce záchranného koordinační centra, během operace na moři
napomáhá členským státům při plnění jejich závazku podle mezinárodního
námořního práva poskytnout pomoc osobám v nouzi, a tento návrh stanoví
pravidla, jak postupovat při řešení těchto situací během operace na moři koordinované
agenturou (2. bod odůvodnění a článek 9).
V důsledku změn nařízení (ES) č. 2007/2004 se
stal operační plán právně závazným nástrojem, pokud jde o všechny operace
koordinované agenturou a ne pouze v případě zásahů rychlé reakce. Obsah
operačního plánu je uveden v článcích 3a a 8e nařízení (ES) č. 2007/2004, které
také konkrétně odkazují na operace na moři. Pravidla stanovená v tomto návrhu
jsou určena jako součást operačního plánu vypracovaného v souladu s nařízením
(ES) č. 2007/2004 s přihlédnutím k požadavkům na operace na moři.
V tomto návrhu je rovněž zohledněn právní a
soudní vývoj v oblasti ochrany základních práv. Článek 4 týkající se ochrany
základních práv a zásady nenavracení při operacích na moři reaguje na obavy,
které vznesl Evropský soud pro lidská práva v rozsudku ve věci z Hirsi Jamaa a
další v. Itálie, pokud jde o vylodění zajištěných či zachráněných osob ve
třetích zemích, a to jak z hlediska vztahů mezi členskými státy a třetími
zeměmi, tak povinností členských států vůči jednotlivým osobám. Uvedený článek
se týká uplatňování zásady nenavracení zakotvené v čl. 19 odst. 2 Listiny
základních práv Evropské unie v praxi. V případě vylodění ve třetí zemi se musí
před vyloděním určit v mezích možností totožnost zajištěných či zachráněných
osob a posoudit jejich osobní situaci. Tyto osoby musí být také náležitě
informovány o místě vylodění a musí jim být dána možnost, aby mohly sdělit své
důvody, jestliže se domnívají, že by jejich vylodění v navrhovaném místě bylo v
rozporu se zásadou nenavracení. Tím je zajištěno, že migranti jsou
informováni o své situaci a o navrhovaném místě vylodění a mohou tedy vyjádřit
jakékoli námitky.
V kapitole III tento návrh jasně rozlišuje
mezi zjištěním, zajištěním a záchranou. Pokud jde o zajištění, tento návrh
zachovává stejný soubor opatření, jaký byl uveden v rozhodnutí, rozlišuje však
mezi opatřeními, která mohou být přijata v teritoriálním moři (článek 6), na
volném moři (článek 7) a v přilehlé zóně[10]
(článek 8), a tak vyjasňuje podmínky, za kterých mohu být tato opatření
přijata, a právní základ, podle kterého mohou být opatření prováděna, zejména
pokud jde o lodě bez státní příslušnosti. Na základě Protokolu proti pašování
přistěhovalců po zemi, po moři a letecky je nyní zajištění lodí na volném moři jasně
spojeno s požadavkem existence důvodného podezření, že loď je zapojena do
pašování přistěhovalců. Uplatňování pravomoci na volném moři se musí stejně
jako podle rozhodnutí vždy zakládat na povolení státu vlajky.
Pokud jde o pátrací a záchranné situace, znění
návrhu zůstává téměř stejné jako v rozhodnutí (článek 9). Znění je uvedeno v
souladu se zněním v Mezinárodní úmluvě o pátrání a záchraně na moři z roku 1979
a v mezinárodní příručce o pátrání a záchraně ve vzduchu a na moři (IAMSAR).
Návrh rovněž na základě těchto mezinárodních nástrojů obsahuje kritéria, podle
kterých se loď nachází ve stavu nejistoty (čl. 9 odst. 3), pohotovosti (čl. 9
odst. 4) a nouze (čl. 9 odst. 5), a také definici záchranného koordinačního
centra (čl. 2 odst. 12).
Tento návrh na rozdíl od rozhodnutí upravuje
otázku vylodění s ohledem na zajištění a záchranu (článek 10). Pokud jde o
zajištění na teritoriálním moři nebo v přilehlé zóně, vylodění probíhá v
pobřežním členském státě. Pokud jde o zajištění na volném moři, s výhradou
zajištění ochrany základních práv a zásady nenavracení, se může vylodění
uskutečnit v třetí zemi, ze které plavidlo vyplulo. V případě, že to není
možné, vylodění se uskuteční v hostitelském členském státě.
Pokud jde o vylodění po záchranné operaci,
tento návrh odkazuje na pojem „bezpečné místo“, jak je vymezeno v hlavních
Pokynech k zacházení s osobami zachráněnými na moři, které vydala Mezinárodní
námořní organizace[11],
při zohlednění aspektů základních práv[12]
(čl. 2 odst. 11 a čl. 10 odst. 4), a požaduje, aby členské státy spolupracovaly
s odpovědným záchranným koordinačním centrem s cílem zajistit vhodný přístav
nebo bezpečné místo a rychlé a účinné vylodění. Tento návrh zohledňuje
skutečnost, že v této fázi by námořní a letecké jednotky koordinovalo záchranné
koordinační centrum, které určí vhodný přístav nebo místo vylodění. Uvádí však
také možnost vylodění námořních jednotek v hostitelském členském státě, pokud
nejsou zproštěny povinnosti poskytnout pomoc osobám v nouzi, jakmile je to
přiměřeně proveditelné, přičemž se přihlédne k bezpečnosti zachráněných osob a
samotné námořní jednotky.
2013/0106 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,
kterým se stanoví pravidla pro ostrahu
vnějších námořních hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované
Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích
členských států Evropské unie
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. d) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním
postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Cílem politiky Unie v oblasti
vnějších hranic Unie je zajistit účinný dohled nad překračováním vnějších
hranic mimo jiné prostřednictvím ostrahy hranic. Účelem ostrahy hranic je
zabránit nedovolenému překračování hranic, čelit přeshraniční trestné činnosti
a zadržovat osoby, které překročily hranice nedovoleným způsobem, nebo přijímat
vůči těmto osobám jiná opatření. Ostraha hranic by měla účinně bránit osobám v
obcházení kontrol na hraničních přechodech a měla by od takového chování účinně
odrazovat. Za tímto účelem není ostraha hranic omezena na odhalování pokusů o
nedovolené překročení hranice, ale zahrnuje rovněž taková opatření, jako je
zajištění lodí, o nichž je důvod se domnívat, že se pokouší proniknout do Unie
bez toho, aby se podrobily hraničním kontrolám, jakož i ujednání zaměřená na
řešení situací, jako jsou pátrací a záchranné situace, které mohou nastat v
průběhu operace na moři související s ostrahou hranic, a ujednání, která jsou
určena k dovedení takové operace k úspěšnému zakončení.
(2)       Evropská agentura pro řízení
operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (dále
jen „agentura“) zřízená nařízením Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004[13] odpovídá za koordinaci
operativní spolupráce mezi členskými státy v oblasti řízení vnějších hranic,
včetně ostrahy hranic. Agentura také napomáhá členským státům za okolností,
které vyžadují zvýšenou technickou pomoc na vnějších hranicích, s přihlédnutím
k tomu, že některé situace mohou představovat humanitární nouzi a vyžadovat
záchranné operace na moři. V kontextu operativní spolupráce koordinované agenturou
a v zájmu jejího posílení jsou zapotřebí specifická pravidla, pokud jde o
činnosti související s ostrahou hranic prováděné námořními a leteckými
jednotkami jednoho členského státu na námořní hranici jiného členského státu
nebo na volném moři.
(3)       Zřízení evropského systému
ostrahy hranic (EUROSUR) stanoveného nařízením Evropského parlamentu a Rady
(EU) č. […/…] ze dne […] by mělo posílit výměnu informací a operativní
spolupráci mezi členskými státy a s agenturou. Tím je zajištěno, že se značně
zlepší přehled o situaci a schopnost reakce členských států, a to i s podporou
agentury, pro účely odhalování nelegální migrace a jejímu předcházení, boje
proti přeshraniční trestné činnosti a přispívání k ochraně a záchraně života
migrantů na jejich vnějších hranicích. Při koordinaci operací souvisejících s
ostrahou hranic by agentura měla poskytovat členským státům informace a analýzy
týkající se těchto operací.
(4)       Během operací souvisejících s
ostrahou hranic by měly členské státy a agentura respektovat své závazky podle
Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, Mezinárodní úmluvy
o bezpečnosti lidského života na moři, Mezinárodní úmluvy o pátrání
a záchraně na moři, Úmluvy Organizace spojených národů proti nadnárodnímu
organizovanému zločinu a jejího protokolu proti pašování přistěhovalců po
zemi, po moři a letecky, Úmluvy o právním postavení uprchlíků,
Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod,
Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, Úmluvy OSN proti mučení
a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání
a dalších příslušných mezinárodních nástrojů.
(5)       V souladu s nařízením
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se
stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob
(Schengenský hraniční kodex)[14],
a s obecnými zásadami práva Unie by měla být opatření přijatá v průběhu operace
související s ostrahou hranic přiměřená sledovaným cílům, nediskriminační a
měla by plně respektovat lidskou důstojnost, základní práva a práva uprchlíků a
žadatelů o azyl, včetně zásady nenavracení. Členské státy a agentura
jsou vázány ustanoveními azylového acquis, a zejména směrnice Rady
2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení
v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka[15], pokud jde o žádosti o azyl
podané na území členských států, mimo jiné i na hranicích nebo
v tranzitních zónách.
(6)       Možná existence ujednání mezi
členským státem a třetí zemí nemůže zprostit členské státy uvedených závazků,
pokud jim je známo nebo by jim mělo být známo, že systematické nedostatky
azylového řízení a podmínek přijímání žadatelů o azyl v uvedené třetí zemi
představují závažné důvody pro domněnku, že žadatel o azyl bude vystaven
skutečnému riziku nelidského nebo ponižujícího zacházení, nebo pokud jim je
známo nebo by jim mělo být známo, že tato třetí země uplatňuje praktiky v
rozporu se zásadou nenavracení.
(7)       Během operace na moři
související s ostrahou hranic může dojít k situaci, kdy bude
zapotřebí poskytnut pomoc nalezeným osobám v tísni. V souladu s
mezinárodním právem musí každý stát od kapitána lodi plující pod jeho vlajkou
vyžadovat, aby, pokud tak může učinit bez vážného ohrožení lodi, její posádky
nebo cestujících, poskytl pomoc kterékoli osobě nalezené na moři, která je v
nebezpečí života, a co nejrychleji podnikl kroky k záchraně osob v tísni.
Taková pomoc by měla být poskytována bez ohledu na státní příslušnost či status
osob, jimž má být poskytnuta, nebo na okolnosti, za jakých jsou nalezeny.
(8)       Tuto povinnost by měly
vykonávat členské státy v souladu s příslušnými ustanoveními mezinárodních
nástrojů upravujících pátrací a záchranné situace a v souladu s požadavky na
dodržování základních práv. Tímto nařízením by neměla být dotčena odpovědnost
orgánů pověřených pátracími a záchrannými akcemi, včetně odpovědnosti za
zajištění koordinace a spolupráce tak, aby zachráněné osoby mohly být
dopraveny do přístavu nebo na bezpečné místo.
(9)       Podle nařízení (ES) č.
2007/2004 jsou operace související s ostrahou hranic koordinované
agenturou prováděny v souladu s operačním plánem. Pokud jde o operace
na moři, operační plán by měl obsahovat zvláštní informace o uplatňování
příslušné soudní příslušnosti a právních předpisů v zeměpisné oblasti, ve které
probíhá společná operace nebo pilotní projekt, včetně odkazů na mezinárodní
právo a právo Unie týkající se zajištění, záchrany na moři a vylodění. Toto
nařízení pak upravuje problematiku zajištění, záchrany na moři a vylodění v
kontextu operací na moři souvisejících s ostrahou hranic koordinovaných
agenturou.
(10)     Podle nařízení (ES) č.
2007/2004 se postupuje tak, že pro každou operaci na moři je v hostitelském
členském státě zřízena koordinační struktura složená z příslušníků z
hostitelského členského státu, vyslaných příslušníků a zástupců agentury,
včetně koordinátora z agentury. Tato koordinační struktura, která se obvykle
nazývá mezinárodním koordinačním centrem, by měla sloužit pro zprostředkování
komunikace mezi příslušníky, kteří se účastní operace na moři, a příslušnými
orgány.
(11)     Toto nařízení ctí základní
práva a dodržuje zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské
unie, zejména právo na život, lidskou důstojnost, zákaz mučení a nelidského či
ponižujícího zacházení anebo trestu, právo na svobodu a bezpečnost, zásadu
nenavracení, zákaz diskriminace, právo na účinný opravný prostředek, právo na
azyl a práva dítěte.
(12)     Jelikož cílů navrhované akce,
totiž přijetí specifických pravidel pro ostrahu námořních hranic prováděnou příslušníky
pohraniční stráže za koordinace agentury, nemůže být kvůli rozdílným právním
předpisům a praxi uspokojivě dosaženo na úrovni členských států,
a proto jich z důvodu nadnárodního charakteru operací může být lépe
dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou
proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec
toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(13)     V souladu s články 1 a 2
Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke
Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto
nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem
k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis podle části
třetí hlavy V Smlouvy o fungování Evropské unie, rozhodne se Dánsko
v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců ode dne
přijetí tohoto nařízení, zda jej provede ve svém vnitrostátním právu.
(14)     Pokud
jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis
ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou
a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění,
uplatňování a rozvoji schengenského acquis[16],
která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady
1999/437/ES[17] o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody.
(15)     Pokud jde o Švýcarsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení
schengenského acquis ve smyslu Dohody mezi Evropskou unií, Evropským
společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k
provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis[18], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí 1999/437/ES
ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2008/146/ES ze dne 28. ledna 2008
o uzavření uvedené dohody jménem Evropského společenství[19].
(16)     Pokud jde
o Lichtenštejnsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis
ve smyslu Protokolu podepsaného mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím,
Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení
Lichtenštejnského knížectví k Dohodě mezi Evropskou unií, Evropským
společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské
konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis,
která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí
1999/437/ES[20]
ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2011/350/EU ze dne 7. března
2011 o uzavření uvedeného protokolu jménem Evropské unie[21].
(17)     Toto nařízení rozvíjí ta
ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království
v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti
Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá
ustanovení schengenského acquis[22].
Spojené království se tudíž nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto
pro ně není závazné ani použitelné.
(18)     Toto nařízení rozvíjí ta
ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko
v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti
Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis[23]. Irsko se tudíž nepodílí na
jeho přijímání, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA
I
OBECNÁ
USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na operace
související s ostrahou hranic prováděné členskými státy na jejich vnějších
námořních hranicích v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou
agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských
států Evropské unie.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1.           „agenturou“ Evropská agentura
pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské
unie zřízená nařízením (ES) č. 2007/2004;
2.           „operací na moři“ společná
operace, pilotní projekt nebo zásah rychlé reakce prováděné členskými státy za
účelem ostrahy jejich vnějších námořních hranic za koordinace ze strany
agentury;
3.           „hostitelským členským
státem“ členský stát, v němž se provádí operace na moři nebo z něhož se
zahajuje;
4.           „zúčastněným členským státem“
členský stát, který se účastní operace na moři poskytnutím aktiv nebo lidských
zdrojů, ale který není hostitelským členským státem;
5.           „zúčastněnou jednotkou“
námořní nebo letecká jednotka hostitelského členského státu nebo zúčastněného
členského státu;
6.           „mezinárodním koordinačním
centrem“ středisko zřízené v hostitelském členském státě pro koordinaci operace
na moři;
7.           „národním koordinačním centrem“ národní koordinační centrum ustavené
pro účely evropského systému ostrahy hranic (EUROSUR) v souladu s nařízením
(EU) č. […/…];
8.           „lodí“ člun nebo jakékoli jiné plavidlo použité na moři;
9.           „lodí bez státní
příslušnosti“ loď bez státní příslušnosti nebo loď považována za loď bez státní
příslušnosti, neobdržela-li tato loď od žádného státu právo plout pod jeho
vlajkou nebo pluje-li pod vlajkami dvou nebo více států, kterých používá podle
své libosti;
10.         „protokolem proti pašování
přistěhovalců“ Protokol proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky
doplňující Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému
zločinu, podepsaný v Palermu (Itálie) v prosinci 2000;
11.         „bezpečným místem“ místo, kde
jsou záchranné operace považované za ukončené a kde bezpečnost života
zachráněných osob a také ochrana jejich základních práv nejsou ohroženy, kde
lze uspokojit jejich základní lidské potřeby a z něhož lze zajistit přepravu
zachráněných osob do následujícího nebo konečného místa určení;
12.         „záchranným koordinačním
centrem“ jednotka odpovědná za podporu účinné organizace pátrací a záchranné
služby a za koordinaci pátracích a záchranných operací uvnitř pátrací a
záchranné oblasti, jak je vymezeno v Mezinárodní úmluvě o pátrání a záchraně na
moři z roku 1979.
KAPITOLA
II
OBECNÁ
PRAVIDLA
Článek 3
Bezpečnost na moři
Opatření přijatá pro účely operace na moři se
provádějí způsobem, který neohrožuje bezpečnost zajištěných či zachráněných
osob a bezpečnost zúčastněných jednotek.
Článek 4
Ochrana základních práv a zásada
nenavracení
1.           Nikdo nesmí být vyloděn v zemi, nebo jinak předán orgánům
země, v níž mu hrozí vážné nebezpečí, že by mohl být vystaven trestu smrti,
mučení nebo jinému nelidskému nebo ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo z
níž hrozí vážné nebezpečí vyhoštění, vystěhování nebo vydání osob do jiné země
v rozporu se zásadou nenavracení.
2.           Před rozhodnutím o vylodění
ve třetí zemi zúčastněné jednotky zohlední obecnou situace v dané třetí zemi a
zajištěné či zachráněné osoby nesmí být v této třetí zemi vyloděny, pokud je
hostitelskému členskému státu nebo zúčastněným členským státům známo nebo by
jim mělo být známo, že tato třetí země uplatňuje praktiky uvedené v odstavci 1.
3.           V případě vylodění ve třetí
zemi zúčastněné jednotky před vyloděním určí v mezích možností totožnost
zajištěných či zachráněných osob a posoudí jejich osobní situaci. Náležitě
informují zajištěné či zachráněné osoby o místě vylodění a dají jim možnost
sdělit své důvody, jestliže se domnívají, že by jejich vylodění v navrhovaném
místě bylo v rozporu se zásadou nenavracení.
4.           Po celou dobu operace na moři
zúčastněné jednotky dbají na zvláštní potřeby dětí, obětí obchodování s lidmi,
osob, které potřebují rychlou lékařskou pomoc, osob vyžadujících mezinárodní
ochranu a dalších ohrožených osob.
5.           Příslušníci
pohraniční stráže účastnící se operací na moři musí být vyškoleni v oblasti
příslušných ustanovení týkajících se lidských práv a uprchlického práva a
mezinárodního právního režimu pro pátrání a záchranu.
KAPITOLA
III
ZVLÁŠTNÍ
PRAVIDLA
Článek 5
Zjištění
1.           Po zjištění lodi podezřelé z překročení nebo z úmyslu
překročit hranici neoprávněným způsobem se k ní zúčastněné jednotky přiblíží,
aby zjistily její totožnost a státní příslušnost, a až do dalších opatření ji z
bezpečné vzdálenosti sledují. Zúčastněné jednotky okamžitě sdělí informace o
lodi mezinárodnímu koordinačnímu centru.
2.           Pokud se loď chystá vplout
nebo již vplula do teritoriálního moře či přilehlé zóny členského státu, jenž
se operace na moři neúčastní, zúčastněné jednotky sdělí informace o lodi
mezinárodnímu koordinačnímu centru, které je předá národnímu koordinačnímu
centru dotyčného členského státu.
3.           Zúčastněné jednotky sdělí
informace o jakékoli lodi podezřelé ze zapojení do nezákonných činností na moři
vymykajících se rámci operace na moři mezinárodnímu koordinačnímu centru, které
je předá národnímu koordinačnímu centru dotyčného členského státu či dotyčných
členských států.
Článek 6
Zajištění na teritoriálním moři
1.           Na teritoriálním moři hostitelského
členského státu nebo zúčastněného členského státu přijmou zúčastněné jednotky
jedno nebo více z následujících opatření, jestliže existuje důvodné podezření,
že loď přepravuje osoby, které mají v úmyslu vyhnout se kontrolám na hraničních
přechodech, nebo je zapojena do pašování přistěhovalců po moři:
a)      vyžádání informací a dokladů ohledně
vlastnictví, registrace a aspektů souvisejících s plavbou a ohledně totožnosti,
státní příslušnosti a jiných relevantních údajů o osobách na palubě;
b)      zastavení lodi, vstup na palubu a
prohlídka lodi, lodního nákladu a osob na palubě a výslech osob na palubě;
c)      informování osob na palubě o tom, že
nemohou být oprávněny překročit hranice, a osob řídících plavidlo o tom, že
umožněním plavby mohou být vystaveny postihu;
d)      zabavení lodi a zadržení osob na palubě;
e)      vydání příkazu posádce lodi ke změně
kursu a odplutí z teritoriálního moře či přilehlé zóny nebo směrem
k jinému cíli, než je teritoriální moře či přilehlá zóna, včetně doprovodu
plavidla či zdržování se v jeho blízkosti, dokud nepluje v daném kursu;
f)       dopravení lodi nebo osob na palubě do
hostitelského členského státu nebo jiného členského státu, který se operace
účastní, nebo do pobřežního členského státu.
2.           Hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát, na
jehož teritoriálním moři k zajištění lodi došlo, opatření uvedená v odstavci 1
povolí a prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra předá zúčastněné
jednotce příslušné pokyny. Zúčastněná jednotka uvědomí prostřednictvím
mezinárodního koordinačního centra hostitelský členský stát, pokud kapitán lodi
požaduje, aby byl informován diplomatický či konzulární pracovník státu vlajky.
3.           Pokud existuje důvodné podezření, že loď bez státní příslušnosti nebo
loď, která může být považována za loď bez státní příslušnosti, přepravuje
osoby, které mají v úmyslu vyhnout se kontrolám na hraničních přechodech, nebo
je zapojena do pašování přistěhovalců po moři, hostitelský členský stát nebo
zúčastněný členský stát, na jehož teritoriálním moři k zajištění lodi bez
státní příslušnosti došlo, vydá zúčastněné jednotce povolení a pokyny k
zastavení lodi a k přijetí opatření stanovených v odstavci 1.
4.           Veškeré činnosti v rámci
operace na teritoriálním moři členského státu, který se neúčastní operace na
moři, se provádějí v souladu s povolením tohoto členského státu. Mezinárodní
koordinační centrum je informováno o veškeré komunikaci s tímto členským státem
a o následném průběhu akce povolené tímto členským státem.
Článek 7
Zajištění na volném moři
1.           Na volném moři přijmou
zúčastněné jednotky jedno nebo více z následujících opatření, jestliže existuje
důvodné podezření, že loď je zapojena do pašování přistěhovalců po moři, s
výhradou povolení státu vlajky v souladu s protokolem proti pašování
přistěhovalců:
a)      vyžádání informací a dokladů ohledně
vlastnictví, registrace a aspektů souvisejících s plavbou a ohledně totožnosti,
státní příslušnosti a jiných relevantních údajů o osobách na palubě;
b)      zastavení lodi, vstup na palubu a
prohlídka lodi, lodního nákladu a osob na palubě a výslech osob na palubě;
c)      informování osob na palubě o tom, že
nemohou být oprávněny překročit hranice, a osob řídících plavidlo o tom, že
umožněním plavby mohou být vystaveny postihu;
d)      zabavení lodi a zadržení osob na palubě;
e)      vydání příkazu posádce lodi ke změně
kursu a odplutí z teritoriálního moře či přilehlé zóny nebo směrem
k jinému cíli, než je teritoriální moře či přilehlá zóna, včetně doprovodu
plavidla či zdržování se v jeho blízkosti, dokud nepluje v daném kursu;
f)       dopravení lodi nebo osob na palubě do
třetí země nebo jiné předání lodi nebo osob na palubě orgánům třetí země;
g)      dopravení lodi nebo osob na palubě do
hostitelského členského státu nebo jiného členského státu, který se operace
účastní.
2.           Pluje-li loď pod vlajkou nebo
vykazuje-li znaky registrace hostitelského členského státu či zúčastněného
členského státu, uvedený členský stát po potvrzení státní příslušnosti lodi
povolí opatření stanovená v odstavci 1.
3.           Pluje-li loď pod vlajkou nebo
vykazuje-li znaky registrace členského státu, který se neúčastní operace na
moři, nebo třetí země, hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát,
podle toho čí zúčastněná jednotka tuto loď zajistila, uvědomí stát vlajky,
požádá o potvrzení registrace a, je-li státní příslušnost potvrzena, požádá
stát vlajky o povolení přijmout opatření stanovená v odstavci 1. Hostitelský
členský stát nebo zúčastněný členský stát informuje mezinárodní koordinační
centrum o veškeré komunikaci se státem vlajky a o opatřeních povolených státem vlajky.
4.           Existuje-li důvodné
podezření, že loď, třebaže pluje pod cizí vlajkou či odmítá vlajku vyvěsit, má
ve skutečnosti stejnou státní příslušnost jako zúčastněná jednotka, ověří
zúčastněná jednotka právo lodi plout pod zmíněnou vlajkou. Za tímto účelem může
s podezřelou lodí navázat kontakt. Pokud podezření přetrvává i po zkontrolování
dokladů, provede jednotka na palubě lodi s největší možnou ohleduplností další
prohlídku. Zúčastněný členský stát, pod jejíž vlajkou loď údajně pluje, je
vhodným způsobem kontaktován.
5.           Existuje-li důvodné
podezření, že loď, třebaže pluje pod cizí vlajkou či odmítá vlajku vyvěsit, má
ve skutečnosti státní příslušnost hostitelského členského státu nebo jiného
zúčastněného státu, ověří zúčastněná jednotka právo lodi plout pod jeho vlajkou
po obdržení povolení od tohoto členského státu.
6.           Pokud se v případech
uvedených v odstavcích 4 a 5 podezření ohledně státní příslušnosti lodě
potvrdí, hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát povolí opatření
stanovená v odstavci 1.
7.           V průběhu čekání na povolení
nebo v případě chybějícího povolení státu vlajky je loď z bezpečné vzdálenosti
sledována. Bez výslovného povolení státu vlajky nesmí být přijata žádná další
opatření, s výjimkou těch opatření, jež jsou nezbytná k odvrácení
bezprostředního nebezpečí pro lidské životy nebo opatření, jež vycházejí z
dvoustranných či mnohostranných dohod.
8.           Existuje-li důvodné
podezření, že loď bez státní příslušnosti nebo loď, která může být považována
za loď bez státní příslušnosti, je zapojena do pašování přistěhovalců po moři,
může zúčastněná jednotka vstoupit na palubu a loď zastavit za účelem ověření,
že loď je bez státní příslušnosti. Pokud se podezření potvrdí, mohou být
přijata další vhodná opatření, jak je stanoveno v odstavci 1, v souladu s
vnitrostátními právem a mezinárodním právem.
9.           Členský stát, který přijal
opatření podle odstavce 1, neprodleně informuje stát vlajky o výsledcích tohoto
opatření.
10.         Zástupce hostitelského
členského státu nebo zúčastněného členského státu v mezinárodním koordinačním
centru je určený podle vnitrostátního práva jako orgán vydávající povolení k
ověření práva lodě plout pod vlajkou daného členského státu nebo k přijetí
jakýchkoli opatření stanovených v odstavci 1.
11.         Pokud se důvody pro podezření,
že loď je zapojena do pašování přistěhovalců na volném moři, prokáží jako
neopodstatněné nebo pokud zúčastněná jednotka není příslušná k jednání, ale
přetrvává důvodné podezření, že loď přepravuje osoby, které mají v úmyslu
dosáhnout hranice členského státu a vyhnout se kontrolám na hraničních
přechodech, uvedená loď se nadále sleduje. Mezinárodní koordinační centrum
sdělí informace o lodi národnímu koordinačnímu centru členských států, ke
kterým směřuje.
Článek 8
Zajištění v přilehlé zóně
1.           V zóně přiléhající k
teritoriálnímu moři členského státu, který je hostitelským členským státem nebo
zúčastněným členským státem, se opatření stanovená v čl. 6 odst. 1 přijmou v
souladu s čl. 6 odst. 2.
2.           Opatření stanovená v čl. 6 odst. 1 se nepřijmou v přilehlé zóně
členského státu, který se neúčastní operace na moři, bez povolení tohoto
členského státu. Mezinárodní koordinační
centrum je informováno o veškeré komunikaci s tímto členským státem a o
následném průběhu akce povolené tímto členským státem.
3.           Pokud přilehlou zónou proplouvá loď bez státní příslušnosti, použije se
čl. 7 odst. 8.
Článek 9
Pátrací a záchranné situace
1.           Během operace na moři
poskytnou zúčastněné jednotky pomoc jakékoli lodi nebo osobě na moři, jež se
ocitnou v nouzi. Učiní tak bez ohledu na státní příslušnost či status dané
osoby a bez ohledu na okolnosti, za jakých je tato osoba nalezena.
2.           Nastane-li během operace na
moři stav nejistoty, pohotovosti nebo nouze, pokud jde o loď nebo osoby na
palubě, předá zúčastněná jednotka co možná nejdříve všechny dostupné informace
záchrannému koordinačnímu centru odpovědnému za oblast pátrání a záchrany, ve
které taková situace nastane.
3.           Loď nebo osoby na palubě se
nacházejí ve stavu nejistoty, zejména pokud:
a)      existuje pochybnost o bezpečnosti lodi
nebo osob na palubě; nebo
b)      chybí informace o pohybu nebo poloze
plavidla.
4.           Loď nebo osoby na palubě se
nacházejí ve stavu pohotovosti, zejména pokud:
a)      existují obavy ohledně bezpečnosti lodi
nebo osob na palubě, jelikož byly obdrženy informace o existenci závažných
potíží, avšak stav nouze není pravděpdobný; nebo
b)      nadále chybí informace o pohybu nebo
poloze plavidla.
5.           Loď nebo osoby na palubě se
nacházejí ve stavu nouze, zejména pokud:
a)      byly obdrženy konkrétní informace, že loď
nebo osoba na palubě je v ohrožení a potřebuje okamžitou pomoc; nebo
b)      selhaly pokusy o navázání kontaktu s lodí
a neúspěšné pátrání poukazuje na pravděpodobnost, že loď je v nouzi; nebo
c)      byly obdrženy informace, ze kterých
vyplývá, že provozuschopnost lodě byla narušena do té míry, že pravděpodobně
nastane stav nouze.
6.           Při posuzování situace pro účely odstavců 3 až 5 zohlední zúčastněné
jednotky všechny relevantní okolnosti včetně:
a)      existence žádosti o pomoc;
b)      způsobilosti lodi k plavbě na moři a
pravděpodobnost, že loď nedopluje do své konečné destinace;
c)      počtu cestujících vzhledem k typu a stavu
lodi;
d)      dostupnosti zásob, jako je palivo, voda a
potraviny, nezbytných k doplutí k pobřeží;
e)      přítomnosti kvalifikované posádky a
velení lodi;
f)       dostupnosti a spolehlivosti
bezpečnostního, navigačního a komunikačního vybavení;
g)      přítomnosti cestujících, kteří naléhavě
potřebují lékařskou pomoc;
h)      přítomnosti zesnulých cestujících;
i)       přítomnosti těhotných žen nebo dětí;
j)       povětrnostních a námořních podmínek,
včetně předpovědí počasí a námořních meteorologických předpovědí.
7.           Zúčastněné jednotky neprodleně informují o svém posouzení
situace odpovědné záchranné koordinační centrum. Při čekání na pokyny od
záchranného koordinačního centra přijmou zúčastněné jednotky přiměřená opatření
k zajištění bezpečnosti dotyčných osob.
8.           Určení stavu nouze nezávisí
pouze na tom, zda bylo o pomoc skutečně požádáno. Pokud
osoby na palubě odmítají přijmout pomoc i přes zřejmý stav nouze lodi,
zúčastněná jednotka informuje záchranné koordinační centrum a pokračuje v
plnění svých povinností, a to sledováním lodi z bezpečné vzdálenosti a přijetím
veškerých opatření nezbytných k zajištění bezpečnosti dotyčných osob, přičemž
se vyhýbá takovým opatřením, která by mohla zhoršit situaci či zvýšit riziko
zranění či ztrát na životech.
9.           Pokud záchranné koordinační centrum třetí země odpovědné za oblast
pátrání a záchrany nereaguje na hlášení podané zúčastněnou jednotkou,
kontaktuje tato záchranná jednotka záchranné koordinační centrum v hostitelském
členském státě, ledaže by bylo k převzetí koordinace pátrací a záchranné
situace vhodnější jiné záchranné koordinační centrum.
10.         Zúčastněné jednotky informují co nejdříve mezinárodní koordinační
centrum o veškerém kontaktu se záchranným koordinačním centrem a o průběhu
opatření, která přijaly.
11.         Pokud stav, ve kterém se loď nachází, nelze nebo již nelze považovat za
stav nouze, nebo pokud pátrací a záchranná operace již skončila, zúčastněná
jednotka za konzultace s mezinárodním koordinačním střediskem opět pokračuje v
operaci na moři.
Článek 10
Vylodění
1.           Pravidla vyloďování
zajištěných či zachráněných osob při operaci na moři jsou stanovena v operačním
plánu. Tato pravidla nesmí mít za následek uložení povinností členským státům,
které se neúčastní operace na moři, ledaže by výslovně udělily povolení k
přijetí opatření na jejich teritoriálním moři nebo v přilehlé zóně v souladu s
čl. 6 odst. 4 nebo čl. 8 odst. 2.
2.           V případě zajištění lodi na teritoriálním moři nebo v přilehlé zóně, jak
je stanoveno v čl. 6 odst. 2 nebo čl. 8 odst. 1, se vylodění uskuteční v
hostitelském členském státě nebo v zúčastněném členském státě, v jehož
teritoriálních vodách nebo přilehlé zóně dojde k zajištění lodi.
V případě zajištění lodi na teritoriálním moři
nebo v přilehlé zóně, jak je stanoveno v čl. 6 odst. 4 nebo čl. 8 odst. 2, se
vylodění uskuteční v členském státě, v jehož teritoriálních vodách nebo
přilehlé zóně dojde k zajištění lodi.
3.           S výhradou použití článku 4 v případě zajištění lodi na volném moři,
jak je stanoveno v článku 7, se vylodění může uskutečnit ve třetí zemi, z níž
loď vyplula. V případě, že to není možné, se
vylodění uskuteční v hostitelském členském státě.
4.           V případě pátracích a záchranných situací, jak je stanoveno v článku 9,
zúčastněné jednotky spolupracují s odpovědným záchranným koordinačním centrem k
zajištění vhodného přístavu nebo bezpečného místa pro zachráněné osoby a k
zajištění jejich rychlého a efektivního vylodění.
Aniž je dotčena odpovědnost záchranného
koordinačního centra, hostitelský členský stát a zúčastněné členské státy v co
nejkratší době zajistí, aby byl určen přístav nebo bezpečné místo s ohledem na
příslušné faktory, jako jsou vzdálenost od nejbližších přístavů nebo bezpečných
míst, rizika a okolnosti případu.
Pokud zúčastněná jednotka není zproštěna své
povinnosti uvedené v čl. 9 odst. 1, jakmile je to přiměřeně proveditelné,
povolí se s ohledem na bezpečnost zachráněných osob a samotné zúčastněné
jednotky vylodění zachráněných osob v hostitelském členském státě.
5.           Zúčastněné
jednotky informují mezinárodní koordinační centrum o existenci osob ve smyslu
čl. 4 odst. 1 a mezinárodní koordinační centrum tyto informace předá příslušným
vnitrostátním orgánům. Na základě těchto informací by měl operační plán určit,
jaká navazující opatření mohou být přijata.
KAPITOLA
IV
ZÁVĚREČNÁ
USTANOVENÍ
Článek 11
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost
dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a
přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda                                                        předseda
[1]               Rozhodnutí Rady ze dne 26. dubna 2010, kterým se
doplňuje Schengenský hraniční kodex, pokud jde o ostrahu vnějších námořních
hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro
řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské
unie, Úř. věst. L 111, 4.5.2010, s. 20.
[2]               Evropská rada, závěry předsednictví, 29.–30. října 2009.
[3]               Viz bod 5.1 Stokholmského programu, „Integrovaná správa
vnějších hranic“, Úř. věst. C 115, 4.5.2010, s. 1.
[4]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006
ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech
upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), Úř. věst. L
105, 13.4.2006, s. 1.
[5]               C-355/10: Evropský parlament v. Rada Evropské unie:
viz
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(dosud nezveřejněno ve Sbírce rozhodnutí Evropského soudního dvora).
[6]               Nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004 o
zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších
hranicích členských států Evropské unie, Úř. věst. L 349, 25.11.2004, s. 1.
[7]               Pracovní dokument útvarů Komise: Study on the
international law instruments in relation to illegal immigration by sea,
SEK(2007) 691.
[8]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 1168/2011 ze dne 25. října 2011, kterým se mění nařízení Rady (ES)
č. 2007/2004 o zřízení Evropské agentury pro řízení operativní
spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie, Úř. věst. L
304, 22.11.2011, s. 1.
[9]               Rozsudek Evropského soudu pro lidská práva (Velkého
senátu) ze dne 23. února 2012 (podání č. 27765/09); viz: http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}
[10]             Přilehlá zóna je upravena v článku 33 Úmluvy Organizace
spojených národů o mořském právu. Je to pásmo přiléhající k teritoriálnímu moři
a nesmí se prostírat dále než 24 námořní míle od základních linií, od kterých
se měří šíře teritoriálního moře. Je součástí výlučné ekonomické zóny nebo
volného moře v závislosti na tom, zda pobřežní stát vyhlásil výlučnou
ekonomickou zónu, a je to oblast, kde se uplatňuje svoboda plavby. I když není součástí
teritoriálního moře, pobřežní stát může vykonávat nezbytnou kontrolu k zamezení
a postihování porušování jeho celních, fiskálních, imigračních nebo sanitárních
právních předpisů a nařízení v rámci jeho území nebo teritoriálního moře.
[11]             Rezoluce MSC.167 (78) ze dne 20. května 2004.
[12]             Rezoluce 1821 (2011) Parlamentního shromáždění Rady
Evropy.
[13]             Úř. věst. L 349, 25.11.2004,
s. 1.
[14]             Úř. věst. L 105, 13.4.2006,
s. 1.
[15]             Úř. věst. L 326, 13.12.2005,
s. 13.
[16]             Úř. věst. L 176, 10.7.1999,
s. 36.
[17]             Úř. věst. L 176, 10.7.1999,
s. 31.
[18]             Úř. věst. L 53, 27.2.2008,
s. 52.
[19]             Úř. věst. L 53, 27.2.2008,
s. 1.
[20]             Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 31.
[21]             Úř. věst. L 160, 18.6.2011, s. 19.
[22]             Úř. věst. L 131, 1.6.2000, s. 43.
[23]             Úř. věst. L 64, 7.3.2002, s. 20.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 13.9.2017
            COM(2017) 481 final
            2017/0219(COD)
            Návrh
            NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,
            kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1141/2014 ze dne 22. října 2014 o statusu a financování evropských politických stran a evropských politických nadací

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

               Demokracie je jedna ze základních hodnot, na nichž je Evropská unie založena. Aby bylo na evropské úrovni zajištěno fungování zastupitelské demokracie, Smlouvy stanoví, že občané Evropské unie jsou přímo zastoupeni v Evropském parlamentu.

               K základním právům každého občana Unie patří svoboda sdružování a právo na svobodu projevu.

               Politické strany plní v zastupitelské demokracii zásadní úlohu, jelikož vytvářejí přímou vazbu mezi občany a politickým systémem, a tím posilují legitimitu systému. To platí i na Evropské úrovni: podle článku 10 Smlouvy o Evropské unii „politické strany na evropské úrovni přispívají k utváření evropského politického vědomí a k vyjadřování vůle občanů Unie“. Stejná zásada je vyjádřena v čl. 12 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

               Dlouhodobým cílem Komise je podpora politické diskuse v Evropě ohledně evropských záležitostí prostřednictvím dynamických evropských politických stran.

               Před evropskými volbami v roce 2014 vydala Komise doporučení
                  1
               , v němž byly evropské a vnitrostátní politické strany vyzvány, aby s podporou orgánů a členských států učinily řadu kroků k posílení úlohy evropských politických stran při přispívání k utváření evropského politického povědomí a vyjadřování vůle občanů Unie. Jedním z těchto kroků byl tzv. „špičkový kandidát“.

               Evropské politické strany na výzvu Komise reagovaly a volby do Evropského parlamentu v roce 2014 byly zásadně odlišné od předcházejících. Poprvé byl výsledek voleb spojen s volbou stávajícího předsedy Evropské komise Jeana-Claude Junckera. „Špičkoví kandidáti“ nebo kandidáti na předsedu Evropské komise s odlišnými politickými programy voličům umožnili, aby si vybrali z různých politických platforem pro Evropu se znalostí věci, a nikoli výlučně na základě vnitrostátních politických otázek, což znamenalo „poevropštění“ voleb.

               Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1141/2014 ze dne 22. října 2014 o statusu a financování evropských politických stran a evropských politických nadací
                  2
                bylo zavedeno s cílem zvýšit viditelnost, uznání, efektivnost, transparentnost a zodpovědnost evropských politických stran a přidružených politických nadací.

               Politickým stranám a nadacím splňujícím řadu podmínek byla nabídnuta možnost stát se po zaregistrování na evropské úrovni evropskými právními subjekty, a tudíž získat lepší přístup k evropské finanční podpoře. K těmto podmínkám patří zastoupení v dostatečně vysokém počtu členských států a dodržování (jak v rámci programu, tak při činnosti) hodnot, na nichž je EU založena, tj. úcta k lidské důstojnosti, svobodě, demokracii, rovnosti, zásadám právního státu a lidským právům, včetně práv příslušníků menšin.

               Pro účely registrace a kontroly evropských politických stran a evropských politických nadací a v případě potřeby pro účely ukládání sankcí těmto stranám a nadacím, včetně posouzení případů, kdy dotyčné subjekty údajně tyto základní evropské hodnoty nerespektují, byl zřízen nezávislý Úřad pro evropské politické strany a evropské politické nadace (dále jen „úřad“). Vyvstanou-li pochybnosti o tom, zda určitá strana nebo nadace dodržuje tento požadavek v praxi, může Evropský parlament, Rada nebo Komise Úřad pro evropské politické strany a evropské politické nadace požádat, aby situaci ověřil. Před přijetím rozhodnutí o zrušení registrace strany nebo nadace musí úřad konzultovat s výborem nezávislých významných osobností.

               Ve zprávě Komise o volbách do Evropského parlamentu v roce 2014
                  3
                však bylo zjištěno, že je zapotřebí další práce k zvýšení účasti občanů a inkluzivnosti voleb, k posílení evropského rozměru politické diskuse, k zvrácení trendu nízké volební účasti, k dalšímu posílení demokratické legitimity rozhodovacího procesu EU, k zdůraznění přidružení vnitrostátních politických stran ke stranám evropským a na podporu politické odpovědnosti.

               Navzdory pokroku, jehož bylo nařízením č. 1141/2014 dosaženo, vykazují stávající pravidla mezery, jimiž je třeba se zabývat.

               Evropský parlament i řada evropských politických stran požadují zlepšení a úpravu těchto pravidel. Oddělení Evropského parlamentu, která jsou pověřena prováděním tohoto nařízení, se zabývala řadou případů vyplývajících z nesprávného použití finančních prostředků.

               V březnu 2017 uskutečnil Parlament rozpravu na plenárním zasedání a vydal otázku k písemnému zodpovězení, ve které Komisi vyzval, aby reagovala jak s ohledem na načasování případných změn, tak i na některé konkrétní změny, které se týkají úrovně spolufinancování, možnosti členství poslanců Evropského parlamentu ve více stranách, počtu členů potřebných pro získání finančních prostředků, financování kampaní k referendu, zavedení kritéria týkajícího se finanční způsobilosti a možnosti vytvářet finanční rezervy.

               V této rozpravě projevila Komise ochotu spolupracovat s Parlamentem a s Radou při sledování počátečních fází uplatňování nových pravidel. Dne 15. června 2017 přijal Parlament usnesení
                  4
               , v němž Komisi vyzval, aby co nejdříve navrhla revizi stávajícího právního rámce s cílem odstranit jeho nedostatky, zejména co se týká úrovně požadovaného spolufinancování a možnosti členství poslanců Evropského parlamentu ve více stranách.

               Parlament a jeho politické strany Komisi napsaly a zopakovaly svůj požadavek na provedení změn; tento požadavek byl rozveden v zevrubné zprávě, která byla předložena Komisi.

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem a na základě rozsáhlých informací, které poskytly různé zúčastněné strany (viz oddíl 3), se proto Komise rozhodla navrhnout omezený počet cílených změn tohoto nařízení. Tyto změny mají odstranit mezery, zlepšit transparentnost, zajistit náležité přidělování a vynakládání omezených prostředků z rozpočtu EU, a tím posílit skutečné volební zastoupení evropských občanů evropskými politickými stranami. Tyto změny zajistí, aby nebyla stávající pravidla obcházena či ustanovení nařízení zneužívána.

               Účelové změny by měly být zavedeny před evropskými volbami v roce 2019. Tyto změny pomohou odstranit problémy, které Komise zjistila v souvislosti s evropskými volbami v roce 2014, zejména co se týká přidružení vnitrostátních politických stran ke stranám evropským a větší politické odpovědnosti.

               •Konkrétní řešené problémy

                  Stávající pravidla jsou v prvé řadě náchylná k zneužití, pokud jde o otázku, kdo může podpořit registraci evropské politické strany, jelikož umožňují, aby bylo požadované úrovně zastoupení (tj. v sedmi členských státech) dosaženo i) podporou členských stran zastoupených v regionálních parlamentech, vnitrostátním parlamentu nebo Evropském parlamentu; ii) podporou jednotlivých členů těchto parlamentů, nebo iii) kombinací obou způsobů.

                  V prvních letech po zavedení financování evropských politických stran byla většina příjemců spojenectvími tvořenými vnitrostátními stranami pocházejícími ze stejné politické rodiny. Několik evropských politických stran založených v posledních letech se však skládá převážně z jednotlivých politiků a/nebo v nich silně dominuje jedna či dvě vnitrostátní politické strany. Existuje několik případů, kdy jednotliví členové jedné vnitrostátní strany podporují více než jednu evropskou politickou stranu; v některých extrémních případech podporuje týž člen více než jednu stranu.

                  Úřad se setkává rovněž s praktickými problémy související s členstvím ve více stranách. Často není jasné, jak zamezit dvojímu započítávání pro účely zastupování, jak nakládat s předchozím členstvím a jak zajistit souvislost mezi kritérii zastoupení a financování – včetně otázky započítávání člena Evropského parlamentu do různých evropských politických stran s ohledem na registraci na straně jedné a na financování na straně druhé.

               Druhá záležitost se týká poměrnosti financování z EU, které bylo obdrženo, podle zastoupení v Evropském parlamentu. V současnosti mohou evropské politické strany požádat o financování v případě, že je v Evropském parlamentu zastupuje nejméně jeden člen. Řada evropských politických stran a rovněž správa Evropského parlamentu požádaly o zvýšení prahové hodnoty pro zastoupení na tři členy, aby se zabránilo zneužití veřejných prostředků prostřednictvím „stran s jedním členem“.

               Praktické dopady této změny by však byly minimální, jelikož v současnosti mají i nejméně zastoupené evropské politické strany způsobilé pro financování tři členy
                  5
                (viz graf). Důležitější je, že by tato změna vyvolala vážné právní pochybnosti v souvislosti se základními právy týkajícími se svobody sdružování a rovných příležitostí stran, které navrhnou kandidáty pro volby, a nepatřičně by omezila pluralitní charakter evropských politik.

               Existuje jiný způsob odstranění této obavy, a to změna klíče pro rozdělování finančních prostředků způsobilým evropským politickým stranám a evropským politickým nadacím. V současnosti je 15 % celkové dostupné částky rozděleno všem stranám, které splňují požadavek na jednoho člena, rovným dílem a zbývajících 85 % se rozdělí mezi strany poměrně podle podílu zvolených členů (stejný způsob rozdělování se používá pro nadace). To má za následek poměrně nevyvážený odraz volebního zastoupení v Parlamentu. Níže uvedené tabulky
                  6
               , které poskytla správa Evropského parlamentu, ukazují dopad změny pevného podílu financování v porovnání s podílem spojeným s úrovní zastoupení v Parlamentu. Snížení vyčleněné částky na 5 % by mohlo pomoci obnovit náležitější rovnováhu, a vedlo by tudíž k spravedlivějšímu a lepšímu zohlednění volebního zastoupení v Parlamentu.

               Třetím problémem, kromě otázek týkajících se zneužití a poměrnosti, jsou potíže evropských politických stran a (ve větší míře) politických nadací při plnění stávající prahové hodnoty spolufinancování ve výši 15 %. Oddělení Evropského parlamentu se rovněž setkala s některými pochybnými praktikami v tomto ohledu, některé strany se například snaží splnit požadavek na spolufinancování prostřednictvím cyklických finančních toků. Co se týká finanční způsobilosti, v rozpočtovém roce 2015 vyslovil externí auditor Parlamentu pochybnosti u 8 z celkem 28 zpráv. To naznačuje, že vlastní zdroje příjemců nejsou dostatečné.

               V mnoha případech lze schodek ve vlastních zdrojích z členských příspěvků a darů vyrovnat pouze použitím nepeněžních příspěvků. V roce 2015 obdržely strany nepeněžní příspěvky ve výši 238 009 EUR a nadace ve výši 283 649 EUR. Objektivní ocenění těchto příspěvků způsobuje značné problémy. V řadě případů nebyla správa Parlamentu schopna toto ocenění podrobně ověřit a zjistit, zda byly příspěvky pro uvedenou činnost skutečně nezbytné a zda s ní přímo souvisely, a určit, zda se předmětné činnosti uskutečnily výhradně v zájmu evropské strany, nebo zda byly případně sdíleny s partnerskou organizací.

               Za čtvrté, stávající pravidla nejsou dostatečně jasná a transparentní, pokud jde o kroky, které mají být podniknuty v případě, že určitá strana nebo nadace přestane splňovat kritéria registrace nebo je zjištěno, že byla registrována na základě nesprávných informací.

               Za páté, na základě zkušeností správy Parlamentu je nutné rozšířit oblast působnosti případných opatření k zpětnému získání finančních prostředků, které strany a nadace vynaložily nesprávně.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Ve své zprávě o právech občanů v Unii z roku 2017
                     7
                   Komise uznala, že fungování EU je založeno na zastupitelské demokracii. To vyžaduje transparentnost a přístupnou, odpovědnou politickou kulturu, podporovanou účinným volebním systémem a informovanost a angažovanost voličů. Komise se za tímto účelem zavázala, že zintenzivní Dialogy s občany a podnikne další kroky, aby vysvětlila své politiky občanům, jak zdůraznil předseda Evropské komise Jean-Claude Juncker ve svém projevu o stavu Unie v roce 2016, před volbami v roce 2019 uskuteční celounijní informační kampaň a kampaň k zvýšení povědomí o právech vyplývajících z občanství EU, včetně volebních práv, v roce 2018 uspořádá akci na vysoké úrovni o demokratické účasti se zvláštním důrazem na podporu osvědčených postupů k zvýšení účasti mladých lidí a zranitelných a nedostatečně zastoupených skupin a podpoří osvědčené postupy, které pomáhají občanům volit a kandidovat v evropských volbách, včetně postupů, které občanům umožňují zachování práva volit při přestěhování se do jiného členského státu, usnadňují přeshraniční přístup k politickým zprávám a podporují volební a širokou demokratickou účast s ohledem na evropské volby v roce 2019
                     8
                  . Stávající návrh je v souladu s těmito prioritami a doplňuje je, a kromě záležitostí uvedených v předchozím oddíle proto zahrnuje i určité změny k posílení transparentnosti vazby mezi stranami na úrovni členského státu a evropskými stranami, k nimž jsou přidruženy.

                  S touto revizí nepřímo souvisí řada iniciativ, zejména doporučení Komise
                     9
                   o posílení demokratického a efektivního průběhu voleb do Evropského parlamentu a reforma evropského volebního zákona z roku 1976 i rozhodnutí Evropské rady o složení Evropského parlamentu
                     10
                  .

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

               Návrh vychází z článku 224 Smlouvy o fungování Evropské unie, v němž je uvedeno, že „Evropský parlament a Rada stanoví řádným legislativním postupem formou nařízení pravidla, kterými se řídí politické strany na evropské úrovni podle čl. 10 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii, a zejména pravidla pro jejich financování“, jakož i z článku 106a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii
                  11
               .

               •Subsidiarita

               Jelikož stávající nařízení zavádí systém na úrovni EU, včetně zvláštní evropské právní subjektivity stran a nadací a financování z rozpočtu EU, lze případné nedostatky tohoto systému odstranit pouze prostřednictvím právního předpisu EU. Opatření samotných členských států proto nepředstavuje relevantní možnost.

               Navrhované účelové změny jsou tudíž zcela v souladu se zásadou subsidiarity. Pravidla upravující status a financování politických stran a politických nadací na evropské úrovni mohou být stanovena pouze na úrovni EU. Při stanovení možných reformních opatření Komise pečlivě uvážila zásady obsažené v protokolu č. 2 připojeném ke Smlouvám.

               •Proporcionalita

               Jak je objasněno v oddíle 5, navrhovaná cílená opatření nejdou nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení dlouhodobého cíle, kterým je rozvoj a upevňování evropské demokracie a legitimita institucí EU cestou zefektivňování politických stran a politických nadací na evropské úrovni a zodpovědnějšího chování demokratických činitelů. Návrh je proto v souladu se zásadou proporcionality.

               •Volba nástroje

                  Existující nařízení lze pozměnit pouze nařízením.

               3.KONZULTACE SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Konzultace se zúčastněnými stranami a sběr a využití odborných znalostí

               Při přípravě tohoto návrhu vedla Komise intenzivní dialog a konzultace s příslušnými zúčastněnými stranami. Uskutečnila řadu schůzek se zástupci politických stran na evropské úrovni, politickými skupinami v Evropském parlamentu, poslanci Evropského parlamentu, odděleními Evropského parlamentu, Úřadem pro evropské politické strany a evropské politické nadace a rovněž s odborníky z členských států.

               Dne 12. července 2017 se ve Výboru pro ústavní záležitosti Evropského parlamentu konalo slyšení
                  12
               . Členové výboru spolu s ředitelem úřadu, generálním ředitelem pro finance Evropského parlamentu a zástupcem Komise projednali možné změny stávajícího nařízení. Panovala obecná shoda, že určité mezery v nařízení je třeba odstranit před nadcházejícími volbami do Evropského parlamentu. Účelové změny zvýší úroveň transparentnosti a pomohou zaplnit mezery, které umožňují obcházet cíle stávajícího nařízení či zneužívat jeho ustanovení.

               Evropské politické strany a nadace, oddělení Parlamentu a úřad zjistily rovněž jiné možné nedostatky stávajícího nařízení, jejich odstranění se však pokládalo za méně naléhavé.

                  Zúčastněné strany poskytly informace na základě svých zkušeností a odborných znalostí, pokud jde o současná pravidla, jimiž se politické strany a politické nadace řídí, a to jak podle nařízení (ES) č. 1141/2003, tak i finančního nařízení.

               •Posouzení dopadů

               Očekává se, že v důsledku odstranění některých stávajících mezer zvýší návrh účinnost při dosahování cílů nařízení č. 1141/2014. Návrh vychází z rozsáhlých informací, které byly získány od různých výše uvedených zúčastněných stran, a analýzy omezeného počtu cílených řešení.

               K tomuto návrhu není připojeno zvláštní posouzení dopadů, jelikož se neočekává, že bude mít významné širší hospodářské, sociální a environmentální dopady.

               •Základní práva

                  V článku 2 Smlouvy o Evropské unii (SEU) je stanoveno: „Unie je založena na hodnotách úcty k lidské důstojnosti, svobody, demokracie, rovnosti, právního státu a dodržování lidských práv, včetně práv příslušníků menšin. Tyto hodnoty jsou společné členským státům ve společnosti vyznačující se pluralismem, nepřípustností diskriminace, tolerancí, spravedlností, solidaritou a rovností žen a mužů.“

                  V čl. 10 odst. 1 a 2 SEU se stanoví, že „fungování Unie je založeno na zastupitelské demokracii“ a že „občané jsou na úrovni Unie přímo zastoupeni v Evropském parlamentu“. Odstavec 4 téhož ustanovení uvádí: „Politické strany na evropské úrovni přispívají k utváření evropského politického vědomí a k vyjadřování vůle občanů Unie.“ Články 11 a 12 Listiny základních práv EU zakotvují právo na svobodu projevu a svobodu sdružování. Konkrétně v článku 12 Listiny základních práv Evropské unie se uvádí: „Každý má právo na svobodu pokojného shromažďování a na svobodu sdružovat se s jinými na všech úrovních, zejména pokud jde o záležitosti politické, odborové či občanské, což zahrnuje právo každého zakládat na ochranu svých zájmů odbory a vstupovat do nich. Politické strany na úrovni Unie přispívají k vyjadřování politické vůle občanů Unie.“

                  Změny, které jsou předmětem tohoto návrhu, sledují cíle těchto ustanovení, a jsou tudíž slučitelné se základními právy, která zaručuje článek 12 listiny, a naplňují je.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

               Finanční prostředky EU poskytované evropským politickým stranám a evropským politickým nadacím půjdou nadále z rozpočtu Evropského parlamentu. Na základě tohoto návrhu se nepředpokládá změna přidělených částek. Tento návrh nemá žádné významné důsledky pro rozpočet EU.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Hodnocení a podávání zpráv

               Tento návrh se týká omezené a účelové reformy stávajícího nařízení, jež samo stanoví komplexnější přezkum. Navrhuje se změnit harmonogram tohoto přezkumu tak, aby mohl být založen na přesvědčivých důkazech o fungování stávajícího nařízení i navrhovaných změn v praxi.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

               K zajištění skutečného evropského rozměru evropských politických stran a k zvýšení transparentnosti při současném zajištění náležitého vynakládání evropských finančních prostředků navrhuje Komise omezený soubor účelových změn nařízení (ES) č. 1141/2014, které se zabývají tím, kdo může podpořit registraci politické strany, zajišťují přiměřenější přidělování finančních prostředků s ohledem na reprezentativnost evropských politických stran v Evropském parlamentu a řeší problémy, kterým evropské politické strany a nadace čelí při dodržování prahové hodnoty spolufinancování. Tyto změny zaplní mezery ve stávajících pravidlech, které mají za následek, že tato pravidla jsou náchylná k zneužití.

               K vyřešení otázky „členství ve více stranách“ byla zvažována řada možností: i) zabránit členům Evropského parlamentu z téže vnitrostátní strany v podpoře různých evropských stran; ii) neumožňovat již poslancům regionálních parlamentů, aby podpořili registraci, a iii) umožnit podporu pouze vnitrostátním stranám. Poslední možnost se považovala za nejúčinnější, jelikož dosáhne stejného cíle jako možnost v bodě i), je objektivnější a lze ji snáze prosazovat.

               Komise proto navrhuje pozměnit ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. b) tak, aby založení evropské politické strany mohly podpořit pouze strany, a nikoli jednotlivci. To ztíží zakládání subjektů bez významného zastoupení v členských státech jako stran na evropské úrovni a získání evropských finančních prostředků, jakmile splní limit týkající se jednoho člena Evropského parlamentu.

               Tato změna nebrání evropským stranám v tom, aby povolily individuální členství, toto členství však již nebude relevantní pro kritéria registrace. Nenavrhuje se proto žádná změna definice politické strany nebo spojenectví.

               K vyřešení potíží evropských politických stran a nadací při dodržování stávající prahové hodnoty spolufinancování ve výši 15 % by se tato prahová hodnota měla snížit, což umožní vyčlenit pro evropské strany a nadace více veřejných prostředků, které budou náležitě vynaloženy například ve volebních kampaních. Omezí to rovněž pobídky ke sporným praktikám. Po uvážení řady možností se Komise rozhodla navrhnout snížení požadavku na spolufinancování stanoveného v čl. 17 odst. 4 na 10 % v případě evropských politických stran a 5 % u evropských politických nadací.

               Úroveň transparentnosti v evropských volbách představovala pro Komisi vždy zásadní faktor. Stanovením jednoznačnější vazby mezi vnitrostátními a evropskými politickými stranami lze posílit transparentnost. To je obzvláště důležité, jelikož podle tohoto návrhu mohou evropské politické strany podpořit pouze strany. Občanům by měly být předem poskytnuty jednoznačné a relevantní informace, včetně informací ohledně přidružení stran, aby chápali dopad svého hlasování na úrovni evropské strany. Navrhuje se, aby se u evropské politické strany vyžadovala dodatečná podmínka pro získání financování, a to vložením nového odstavce 3a v článku 18, který požaduje podání zprávy o zveřejnění jejího politického programu a loga a rovněž informací o zastoupení žen a mužů mezi kandidáty v posledních volbách do Evropského parlamentu a mezi členy Evropského parlamentu na internetových stránkách členských stran.

               Navrhuje se zlepšit poměrnost financování z EU jednoznačnějším spojením se zastoupením v Parlamentu, a to změnou klíče pro rozdělování finančních prostředků stanoveného v čl. 19 odst. 1. Navrhuje se snížit pevnou částku na 5 %, a tak zvýšit část, která je rozdělena poměrně podle podílu zvolených členů Parlamentu. Z výše uvedených důvodů byla zamítnuta alternativní možnost spočívající ve zvýšení prahové hodnoty pro zastoupení, která je zapotřebí pro způsobilost pro financování.

               Pokud evropská politická strana nebo nadace přestane splňovat některé z kritérií registrace, včetně zejména zastoupení a účasti v evropských volbách, nebo je-li registrace založena na nesprávných/zavádějících informacích, měl by být úřad oprávněn jejich registraci zrušit. Judikatura Soudního dvora připouští možnost zrušení příznivého správního aktu se zpětnou účinností v přiměřené lhůtě, přičemž jsou současně respektována oprávněná očekávání příjemce opatření, který se spoléhal na jeho legalitu. Změny článku 27 toto objasňují a umožňují úřadu prosazovat pravidla účinněji.

               Na ochranu finančních zájmů EU a pověsti Unie musí být schvalující osoba Evropského parlamentu schopna získat zpět neoprávněně vyplácené částky od jednotlivců, kteří se dopustili protiprávních činností poškozujících finanční zájmy Evropské unie ve svůj vlastní prospěch, nebo ve prospěch jiných subjektů či jednotlivců. Komise proto zavádí změny článku 30.

               Komise spolu s přechodnými opatřeními navrhuje upravit ustanovení o revizi obsažené ve stávajícím nařízení tak, aby bylo možno hodnotící zprávu zveřejnit v roce 2022, a díky tomu posoudit i změny navrhované v tomto nařízení.

               2017/0219 (COD)

               Návrh

               NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

               kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1141/2014 ze dne 22. října 2014 o statusu a financování evropských politických stran a evropských politických nadací

               EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 224 této smlouvy,

               s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 106a této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

               s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru
                  13
               ,

               s ohledem na stanovisko Výboru regionů
                  14
               ,

               s ohledem na stanovisko Účetního dvora
                  15
               ,

               v souladu s řádným legislativním postupem,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Nařízení (EU, Euratom) č. 1141/2014 stanoví zvláštní evropský právní status evropských politických stran a politických nadací, který mohou využívat, a upravuje jejich financování ze souhrnného rozpočtu Evropské unie.

               (2)Bylo zjištěno, že nařízení (EU, Euratom) č. 1141/2014 je nutno změnit, aby lépe plnilo svůj cíl, jímž je napomáhat evropským politickým stranám a přidruženým evropským politickým nadacím v jejich úsilí o zajišťování silné vazby mezi evropskou občanskou společností a orgány Unie, zejména Evropským parlamentem, a povzbuzovat je přitom.

               (3)Je nutné lépe zajistit skutečný nadnárodní rozměr evropských politických stran a politických nadací, pokud jde o získání zvláštního evropského právního statusu prostřednictvím registrace. Aby se posílila vazba mezi politikami na vnitrostátní úrovni a na úrovni Unie a aby se zabránilo tomu, že stejná vnitrostátní strana uměle založí několik evropských politických stran s podobnými nebo totožnými politickými tendencemi, je třeba vyloučit možnost, aby byli členové téže vnitrostátní politické strany bráni v úvahu ve vztahu k různým politickým spojenectvím za účelem splnění minimálních požadavků na zastoupení u těch spojenectví, která mají být zaregistrována jako evropská strana. Za účelem těchto minimálních požadavků na zastoupení by se proto měly brát v potaz pouze politické strany, a nikoli jednotlivci.

               (4)Evropské politické strany a nadace by měly mít možnost absorbovat větší část prostředků vyhrazených na jejich financování v souhrnném rozpočtu Evropské unie. Maximální podíl finančních příspěvků nebo grantů ze souhrnného rozpočtu Evropské unie na ročních nárokovatelných výdajích uvedených v rozpočtu evropské politické strany a způsobilých nákladech vzniklých evropské politické nadaci by se proto měl zvýšit.

               (5)Z důvodu transparentnosti a s cílem posílit kontrolu a demokratickou odpovědnost evropských politických stran a vazbu mezi evropskou občanskou společností a orgány Unie, zejména Evropským parlamentem, by měl být přístup k financování ze souhrnného rozpočtu Evropské unie podmíněn tím, že členské strany zveřejnění program a logo dotyčné evropské politické strany a rovněž informace týkající se zastoupení žen a mužů mezi kandidáty v posledních volbách do Evropského parlamentu a mezi členy Evropského parlamentu.

               (6)K zajištění přiměřenějšího přidělování prostředků ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, které objektivně odráží skutečnou volební podporu evropské politické strany, by financování evropských politických stran a také jejich příslušných přidružených politických nadací mělo být úžeji spojeno s prokazatelnou úrovní volební podpory. Pravidla týkající se rozdělování finančních prostředků by proto měla být upravena tak, aby více přihlížela k podílu zvolených členů každé evropské politické strany v Evropském parlamentu.

               (7)Pokud evropská politická strana nebo politická nadace kvůli změně okolností již nesplňuje některou z podmínek pro registraci, měla by být z rejstříku vyškrtnuta.

               (8)Z důvodu právní jistoty a transparentnosti je třeba výslovně stanovit, že evropskou politickou stranu nebo politickou nadaci lze v přiměřené lhůtě z rejstříku vyškrtnout v případě, že dotyčná strana nebo nadace poskytla nepravdivé nebo neúplné údaje, na jejichž základě bylo přijato rozhodnutí o její registraci.

               (9)Ochranu finančních zájmů EU je třeba posílit stanovením toho, že v případě protiprávního jednání bude zajištěno účinné vymáhání finančních prostředků ze souhrnného rozpočtu Evropské unie zpětným získáním neoprávněně vyplacených částek rovněž od fyzických osob, které za dotyčné protiprávní jednání nesou odpovědnost.

               (10)Za účelem posouzení důsledků nařízení (EU, Euratom) č. 1141/2014 ve znění tohoto nařízení na základě přesvědčivých důkazů o jeho fungování v praxi by se datum navrhovaného komplexního přezkumu mělo odložit.

               (11)Nové požadavky na zveřejnění programu a loga evropských politických stran a informací týkajících se zastoupení žen a mužů by se měly v co největší možné míře vztahovat již na žádosti o financování pro rok 2019, což je rok, v němž se budou konat volby do Evropského parlamentu. Měla by být proto přijata přechodná opatření.

               (12)Nařízení (EU, Euratom) č. 1141/2014 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

               PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:

               Článek 1

               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1141/2014 ze dne 22. října 2014 o statusu a financování evropských politických stran a evropských politických nadací se mění takto:

               1. V čl. 3 odst. 1 písm. b) se první pododstavec nahrazuje tímto:

               „členské strany musí být alespoň v jedné čtvrtině členských států zastoupeny členy Evropského parlamentu, vnitrostátních parlamentů, regionálních parlamentů nebo regionálních shromáždění, nebo“.

               2. V článku 17 se odstavec 4 nahrazuje tímto:

               „4. Finanční příspěvky či granty ze souhrnného rozpočtu Evropské unie nesmí přesáhnout 90 % ročních nárokovatelných výdajů uvedených v rozpočtu evropské politické strany a 95 % způsobilých nákladů vzniklých evropské politické nadaci. Evropské politické strany smí využít nevyužitou část příspěvku z rozpočtu Unie, který jim byl přiznán, na nárokovatelné výdaje během následujícího rozpočtového roku po přiznání příspěvku. V souladu s finančním nařízením se nevyužité částky po uplynutí tohoto rozpočtového roku vrací.“

               3. V článku 18

               se vkládá nový odstavec 3a, který zní:

               „3a. Evropská politická strana ve své žádosti předloží důkazy prokazující, že její členské strany na svých internetových stránkách během dvanácti měsíců předcházejících datu podání žádosti trvale zveřejňovaly politický program a logo evropské politické strany a pro každou členskou stranu evropské politické strany rovněž informace o zastoupení žen a mužů mezi kandidáty v posledních volbách do Evropského parlamentu a mezi členy Evropského parlamentu.“

               4. V článku 19 se odstavec 1 nahrazuje tímto:

               „1. Příslušné prostředky, které jsou k dispozici pro evropské politické strany a evropské politické nadace, jimž byly přiznány příspěvky nebo granty v souladu s článkem 18, se rozdělují každoročně na základě následujícího klíče:

               – 5 % se rozdělí mezi evropské politické strany, které jsou příjemci, rovným dílem,

               – 95 % se rozdělí mezi evropské politické strany, které jsou příjemci, poměrně podle jejich podílu zvolených členů Evropského parlamentu.

               Stejný způsob rozdělování se použije pro přiznání financování evropským politickým nadacím na základě jejich přidružení k některé evropské politické straně.“

               5. Článek 27 se mění takto:

               a) v odstavci 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:

               „b) pokud je v souladu s postupy uvedenými v čl. 10 odst. 2 až 5 zjištěno, že již nesplňuje jednu nebo více podmínek stanovených v čl. 3 odst. 1 nebo 2; nebo“;

               b) v odstavci 1 se vkládá nové písmeno ba), které zní:

               „ba) pokud dotyčná strana nebo nadace nesplňovala v době své registrace jednu či více podmínek stanovených v čl. 3 odst. 1 nebo 2 a pokud strana nebo nadace dosáhla přijetí rozhodnutí o registraci prostřednictvím nesprávných či neúplných informací týkající se těchto podmínek; rozhodnutí o vyškrtnutí strany nebo nadace z rejstříku bude přijato v přiměřené lhůtě ode dne, k němuž úřad mohl zjistit, že dotyčná strana nebo nadace nesplňovala příslušnou podmínku nebo podmínky;“

               c) vkládá se nový odstavec 5a, který zní:

               „5a. Pokud úřad uloží v případech uvedených v odst. 2 písm. a) bodě v) nebo vi) finanční sankci, může za účelem zpětného získání finančních prostředků podle čl. 30 odst. 2 stanovit, že fyzická osoba, která je členem správního, řídicího nebo dozorčího orgánu evropské politické strany nebo evropské politické nadace nebo která má práva k zastupování, rozhodování nebo kontrole ve vztahu k evropské politické straně nebo evropské politické nadaci, rovněž nese odpovědnost za protiprávní jednání v těchto případech:

               a)
                     v situaci uvedené v odst. 2 písm. a) bodě v), pokud byla v pravomocném rozsudku, na něž se v tomto ustanovení odkazuje, daná fyzická osoba taktéž shledána odpovědnou za dotyčnou protiprávní činnost;

               b)
                     v situaci uvedené v odst. 2 písm. a) bodě vi), pokud daná fyzická osoba taktéž odpovídá za dotyčné jednání nebo nepřesnosti.“

               6. V čl. 30 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:

               „Schvalující osoba Evropského parlamentu získá zpět neoprávněně vyplacené částky na základě dohody o příspěvku či grantové dohody nebo rozhodnutí rovněž od fyzické osoby, s ohledem na niž bylo přijato rozhodnutí podle čl. 27 odst. 5a.“

               7. Článek 38 se nahrazuje tímto:

               „Článek 38

               Hodnocení

               Evropský parlament po konzultaci s úřadem zveřejní pět let ode dne použitelnosti tohoto rozhodnutí zprávu o uplatňování tohoto nařízení a o financovaných činnostech. Bude-li to vhodné, ve zprávě budou uvedeny případné změny statusu a systému financování.

               Nejpozději šest měsíců od zveřejnění zprávy Evropským parlamentem předloží Komise zprávu o uplatňování tohoto nařízení doplněnou v případě potřeby legislativním návrhem na změnu tohoto nařízení.“

               8. Vkládá se nový článek 40a, který zní:

               „Článek 40a

               Přechodná ustanovení

               Odchylně od čl. 18 odst. 3a a s ohledem na žádosti o financování pro rozpočtový rok 2019 si schvalující osoba Evropského parlamentu před rozhodnutím o žádosti o financování vyžádá od evropské politické strany důkazy prokazující, že její členské strany na svých internetových stránkách po dobu začínající jeden měsíc ode dne vstupu nařízení (EU, EURATOM) č. XX/2018 v platnost trvale zveřejňovaly politický program a logo evropské politické strany a pro každou z členských stran evropské politické strany informace o zastoupení žen a mužů mezi kandidáty v posledních volbách do Evropského parlamentu a mezi členy Evropského parlamentu.“

               Článek 2

               Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

               Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.

               V Bruselu dne

                  Za Evropský parlament
                        Za Radu

                  předseda
                        předseda

                     (1)
                  Doporučení ze dne 12.3.2013 o posílení demokratického a efektivního průběhu voleb do Evropského parlamentu, C(2013) 1303 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/ALL/?uri=OJ:L:2013:079:TOC

                     (2)
                  Úř. věst. L 317, 4.11.2014, s. 1–27.

                     (3)
                  Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, Zpráva o volbách do Evropského parlamentu v roce 2014, COM/2015/0206 final
                  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/TXT/?uri=COM:2015:0206:FIN

                     (4)
                  Viz
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2017-0274+0+DOC+XML+V0//CS

                     (5)
                  Aliance pro mír a svobodu (APF), Evropská aliance národních hnutí (EANM), Evropská aliance pro svobodu (EAF) a EU Demokraté (EUD). Evropská politická strana Coalition pour la Vie et la Famille (CVF) nemá v Evropském parlamentu poslance, a není tedy po roce 2017,  což je poslední rok, v němž se uplatňují pravidla stanovená v nařízení z roku 2004,  způsobilá pro financování.

                     (6)
                  Podle zjištění z roku 2017, na základě pravidel nařízení z roku 2004, nepřihlíží se tedy k požadavku stanovenému v nařízení z roku 2014, který získání prostředků podmiňuje zastoupením minimálně jedním poslancem Evropského parlamentu.

                     (7)
                  COM(2017) 30 final.

                     (8)
                  Tyto osvědčené postupy se budou týkat rovněž nástrojů e-demokracie, opatření pro hlasování na dálku (např. elektronické hlasování) a přeshraničního přístupu k politickým informacím a budou zaměřeny na zlepšení nízké volební účasti.

                     (9)

                  http://ec.europa.eu/justice/citizen/document/files/c_2013_1303_en.pdf

                     (10)
                  Rozhodnutí Evropské rady ze dne 28. června 2013, kterým se stanoví složení Evropského parlamentu.

                     (11)

                  https://europa.eu/european-union/sites/europaeu/files/docs/body/consolidated_version_of_the_treaty_establishing_the_european_atomic_energy_community_cs.pdf

                     (12)
                  Návrh pořadu jednání, seznam řečníků a závěry jsou k dispozici na adrese:
                  http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//NONSGML+COMPARL+AFCO-OJ-20170712-1+01+DOC+PDF+V0//CS

                     (13)
                  Úř. věst. C , , s. .

                     (14)
                  Úř. věst. C , , s. .

                     (15)
                  Úř. věst. C , , s. .