				|

		52013PC0554

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1215/2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech /* COM/2013/0554 final - 2013/0268 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
1.1. Obecné souvislosti
Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
(„nařízení Brusel I“) stanoví pravidla určující mezinárodní příslušnost soudů
členských států a pravidla zabraňující vedení souběžných řízení před soudy
různých členských států. Rovněž stanoví pravidla uznávání a výkonu soudních
rozhodnutí v jiných členských státech. Mezi jiným pokrývá i spory v oblasti
práv duševního vlastnictví včetně patentů. Dne 12. prosince 2012 bylo přijato
nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí
v občanských a obchodních věcech[1]
(„nařízení Brusel I (přepracované znění)“), kterým se přepracovává nařízení
(ES) č. 44/2001. Nařízení (EU) č. 1215/2012 vstoupí v platnost dnem 10. ledna 2015.

V prosinci 2012 bylo dosaženo dohody o
takzvaném „patentovém balíčku“ – legislativní iniciativě sestávající ze dvou
nařízení[2]
(„nařízení o jednotném patentu“) a mezinárodní dohody („Dohoda o Jednotném
patentovém soudu“), který tvoří základ pro vytvoření jednotné patentové ochrany
v Evropské unii.
Nařízení o jednotném patentu byla přijata v
rámci posílené spolupráce, na níž se podílelo 25 členských států (všechny
členské státy s výjimkou Itálie a Španělska). Dohoda o Jednotném patentovém
soudu byla podepsána dne 19. února 2013 většinou členských států.
Jakmile se nařízení začnou používat, bude možné získat evropský patent s
jednotným účinkem – právní titul zajišťující jednotnou ochranu vynálezu v 25
členských státech – prostřednictvím jednoho kontaktního místa, což přinese
výhody, pokud jde o náklady a snížení administrativního zatížení.
Ustanovení čl. 89 odst. 1 Dohody o Jednotném
patentovém soudu stanoví, že dohoda nemůže vstoupit v platnost dříve, než
vstoupí v platnost změna nařízení Brusel I (přepracované znění), které upravuje
vztah mezi oběma nástroji. Cíle těchto změn jsou dva. Zaprvé zajistit soulad
mezi Dohodou o Jednotném patentovém soudu a nařízením Brusel I (přepracované
znění) a zadruhé řešit konkrétní otázku pravidel stanovení příslušnosti vůči
žalovaným ve státech, které nejsou členy Evropské unie.
Dne 15. října 2012 podepsaly tři členské
státy, které jsou smluvními státy Úmluvy ze dne 31. března 1965 o
zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu, protokol, kterým se uvedená úmluva
mění. Soudní dvůr Beneluxu je společný soud pro Belgii, Lucembursko a
Nizozemsko, jehož úkolem je zajistit jednotné uplatňování pravidel společných
pro členské státy Beneluxu týkající se různých záležitostí jako např. duševního
vlastnictví (zejména určitých druhů práv souvisejících s ochrannými známkami a
(průmyslovými) vzory). Dodnes je úkolem Soudního dvora Beneluxu zejména vydávat
rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu těchto pravidel. Protokol z
roku 2012 však vytváří možnost rozšířit pravomoci Soudního dvora Beneluxu tak,
aby mezi ně patřily pravomoci týkající se příslušnosti v konkrétních případech,
které spadají do oblasti působnosti nařízení Brusel I. Tuto možnost lze
uplatnit revizí jednotlivých dohod mezi členskými státy Beneluxu týkajících se
konkrétních záležitostí. Touto revizí se v praxi přenese příslušnost z
vnitrostátních soudů na Soudní dvůr Beneluxu. V důsledku toho, stejně jako u
Dohody o Jednotném patentovém soudu, vyžaduje protokol k úmluvě mezi zeměmi
Beneluxu změnu nařízení Brusel I (přepracované znění) s cílem zaprvé zajistit
soulad mezi revidovanou úmluvou a nařízením Brusel I (přepracované znění) a
zadruhé řešit chybějící společná pravidla pro určení příslušnosti vůči
žalovaným ve státech, které nejsou členy Evropské unie.
1.2. Odůvodnění a cíle návrhu
Cílem tohoto návrhu je zaprvé umožnit, aby
Dohoda o Jednotném patentovém soudu vstoupila v platnost. Podle čl. 89 odst. 1
Dohody o Jednotném patentovém soudu je vstup dohody v platnost podmíněna změnou
nařízení (ES) č. 1215/2012. Navíc je cílem návrhu zajistit soulad uvedené
dohody, jakož i protokolu k úmluvě států Beneluxu z roku 1965 s nařízením
Brusel I.
Jednotný patentový soud bude soudem společným
pro některé členské státy a podle unijních právních předpisů bude podléhat
stejným povinnostem jako jakýkoli vnitrostátní soud. Jednotný patentový soud
bude mít výlučnou pravomoc pro záležitosti, kde se řídí Dohodou o Jednotném
patentovém soudu, čímž nahradí vnitrostátní soudy. Dohoda o Jednotném
patentovém soudu upravuje vnitřní rozdělení pravomocí mezi jednotlivými
jednotkami Jednotného patentového soudu a výkon soudních rozhodnutí Jednotného
patentového soudu ve smluvních členských státech. Soudní dvůr Beneluxu je
rovněž soudem společným pro některé členské státy, které mají pravomoc týkající
se příslušnosti v záležitostech, jež mají definovat dotyčné smluvní členské
státy.
Pro zajištění kombinovaného a jednotného
používání výše uvedené dohody a protokolu a nařízení Brusel I (přepracované
znění) je nezbytné se v nařízení Brusel I (přepracované znění) zabývat
následujícími záležitostmi:
1.           vyjasnit v textu nařízení, že
Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu jsou „soudy“ ve smyslu nařízení
Brusel I;
2.           vyjasnit, jak fungují
pravidla týkající se příslušnosti, pokud jde o Jednotný patentový soud a Soudní
dvůr Beneluxu, co se týče žalovaných, kteří mají bydliště v členských státech.
Vytvořit jednotná pravidla pro mezinárodní příslušnost vůči žalovaným v
řízeních vedených proti těmto žalovaným, která jsou předložena k řešení
Jednotnému patentovému soudu a Soudnímu dvoru Beneluxu v situacích, kdy
nařízení Brusel I samotné taková pravidla neupravuje, ale odvolává se na
vnitrostátní právní předpisy;
3.           definovat používání pravidel
o litispendenci a souvisejících opatřeních týkajících se Jednotného patentového
soudu a Soudního dvoru Beneluxu na jedné straně a vnitrostátních soudů
členských států, které nejsou smluvní stranou příslušných mezinárodních dohod,
na straně druhé. Definovat rovněž fungování těchto pravidel během přechodného
období upraveného v čl. 83 odst. 1 Dohody o Jednotném patentovém soudu a dále
4.           vysvětlit fungování pravidel
týkajících se uznávání a výkonu ve vztazích mezi členskými státy, které jsou, a
členskými státy, které nejsou, smluvními stranami příslušných mezinárodních
dohod.
Podrobné vysvětlení týkající se záležitostí,
kterými je třeba se zabývat, je uvedeno níže v bodě 3 („Právní stránka
návrhu“).
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI
STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Patentový balíček byl před svým schválením
předmětem rozsáhlých konzultací. Tyto konzultace prokázaly obrovskou podporu
nejen vytvoření jednotného patentu, ale rovněž zavedení jednotného režimu
týkajícího se příslušnosti. Tento návrh umožňuje, aby vstoupila v platnost
Dohoda o Jednotném patentovém soudu, jak stanoví čl. 89 odst. 1 uvedené dohody.
Vzhledem k tomu, že protokol, kterým se pozměňuje Úmluva o Soudním dvoru
Beneluxu z roku 1965, poukazuje na stejné otázky jako Dohoda o Jednotném
patentovém soudu, obě změny by měly být provedeny současně. Pokud jde o
pravidla týkající se příslušnosti vůči žalovaným z třetích států, byla tato
záležitost rozsáhle řešena v posouzení dopadů, které bylo přílohou legislativního
návrhu Komise, kterým se mění nařízení (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech („Brusel
I“)[3]. Toto posouzení se týkalo
harmonizace příslušnosti vůči žalovaným z třetích států obecně; závěry
posouzení jsou významné spíše pro omezenou harmonizaci, jak předpokládá tento
návrh.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Navrhované změny nařízení Brusel I
(přepracované znění) jsou následující:
·
Ustanovení zabývající se vztahem mezi Dohodou o
Jednotném patentovém soudu a protokolem k úmluvě mezi zeměmi Beneluxu z roku 1965
na jedné straně a nařízením Brusel I na straně druhé;
·
Ustanovení doplňující pravidla jednotné
příslušnosti ve vztahu k žalovaným z třetích států v občanských a obchodních
sporech, které jsou předloženy Jednotnému patentovému soudu a Soudnímu dvoru
Beneluxu v záležitostech, na něž se vztahuje dohoda o Jednotném patentovém
soudu nebo protokol k úmluvě mezi zeměmi Beneluxu z roku 1965.
Tyto změny jsou zkombinovány ve čtyřech nových
ustanoveních – článcích 71a až 71d nařízení Brusel I.
3.1. Výslovné zahrnutí Jednotného
patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu mezi „soudy“ ve smyslu nařízení
Brusel I (přepracované znění)
V důsledku vnitřního rozdělení pravomocí v
rámci Jednotného patentového soudu se žalovaný může ocitnout před jednotkou,
která se nenachází v členském státě soudu stanoveného podle pravidel nařízení
Brusel I. Například žalovaný z Nizozemska, který očekává, že bude souzen v
místě svého bydliště na základě čl. 4 odst. 1 nařízení Brusel I (přepracované
znění), může být předvolán před příslušný centrální, regionální nebo místní
jednotku, která se může nacházet ve Francii, Německu nebo Spojeném království
(nebo jakémkoli jiném členském státě v závislosti na tom, kde budou zřízeny
regionální či místní jednotky). To je rovněž významné, když má žalovaný
bydliště nebo obvyklý pobyt v členském státě, který není smluvní stranou Dohody
o Jednotném patentovém soudu (např. držitel licence s bydlištěm ve Španělsku
měl splnit závazek v souladu s licenční dohodou v Nizozemsku; řízení je
zahájeno před německou centrální jednotkou namísto před nizozemskou, a to podle
místa plnění závazku). Stejně tak v důsledku přenosu pravomocí na Soudní dvůr
Beneluxu se žalovaný (a to i z členského státu, který není smluvní stranou)
může ocitnout před soudem, který se nenachází v členském státě soudu určeného
podle pravidel nařízení Brusel I. Zatímco článek 71 nařízení Brusel I umožňuje
úmluvy týkající se konkrétních záležitostí, které již existují, nedovoluje
uzavírání žádných takových nových úmluv. V důsledku toho je nezbytné vyjasnit,
že jak Jednotný patentový soud, tak Soudní dvůr Beneluxu se mají považovat za
soudy členského státu ve smyslu nařízení Brusel I, což zajistí, aby se nařízení
na tyto soudy použilo v plném rozsahu.
Nařízení Brusel I (přepracované znění)
nestanoví definici pojmu „soud“. Článek 3 jej omezuje tak, že pro účely
fungování nařízení Brusel I se do pojmu „soud“ zahrnují některé konkrétní
orgány. 11. bod odůvodnění však vyjasňuje, že pojem „soud“ by měl být chápán
tak, že zahrnuje soudy společné několika členským státům. 11. bod odůvodnění
výslovně odkazuje na Soudní dvůr Beneluxu, pokud rozhoduje o záležitostech
spadajících do oblasti působnosti nařízení Brusel I. Tento bod odůvodnění
vysvětluje, že soudní rozhodnutí těchto společných soudů by tudíž měla být
uznána a vykonávána v souladu s nařízením Brusel I. Bod odůvodnění nicméně nemá
závazný charakter a nemůže zajistit dostatečnou míru právní jistoty souladu
mezi příslušnými mezinárodními dohodami a nařízením Brusel I (přepracované
znění), zejména článkem 71 uvedeného nařízení. Proto je nutné provést konkrétní
legislativní změnu. Tato změna navazuje na přístup použitý v případě maďarského
notáře a švédského vykonávajícího úřadu, který je uveden v článku 3 nařízení;
do pojmu „soud“ zahrnuje nařízení konkrétně Jednotný patentový soud a Soudní
dvůr Beneluxu. Pro účely přehlednosti jsou veškeré nezbytné změny týkající se
Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu zkombinovány do čtyř
nových ustanovení (nové články 71a až 71d).
Vyjasněním, že by se jak Jednotný patentový
soud, tak Soudní dvůr Beneluxu měly považovat za „soudy“ ve smyslu nařízení
Brusel I (přepracované znění), bude zajištěno, že mezinárodní příslušnost
těchto soudů bude určována podle nařízení Brusel I. Zejména bude zajištěno, že
žalovaní, kteří by očekávali, že budou stíháni v konkrétním členském státě na
základě pravidel nařízení Brusel I, mohou být žalováni buď před jednotkou
Jednotného patentového soudu nebo Soudního dvora Beneluxu, která se nachází v
jiném členském státě než vnitrostátní soudy určené na základě nařízení Brusel
I. Právní jistota a předvídatelnost pro žalované vyžaduje, aby tato změna
místní příslušnosti byla jasně stanovena v textu nařízení Brusel I.
3.2. Fungování pravidel týkajících se
příslušnosti ve vztahu k Jednotnému patentovému soudu a Soudnímu dvoru Beneluxu
na jedné straně a soudy členských států, které nejsou smluvními stranami dohody
o Jednotném patentovém soudu nebo protokolu k úmluvě mezi zeměmi Beneluxu z
roku 1965, na straně druhé
Za účelem úplné transparentnosti, pokud jde o
kombinované a jednotné používání příslušných mezinárodních dohod a nařízení
Brusel I (přepracované znění), by mělo uvedené nařízení určit, jak se pro
stanovení příslušnosti uplatní pravidla nařízení Brusel I (přepracované znění)
v případě Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, stejně jako
činí článek 71 nařízení Brusel I (přepracované znění) pro jiné mezinárodní
úmluvy týkající se konkrétních záležitostí. Podobné vysvětlení je rovněž možno
nalézt například v článcích 64 a 67 Luganské úmluvy z roku 2007 o příslušnosti
a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.
Nové pravidlo uvedené v čl. 71b odst. 1 tedy
stanoví, že Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu budou příslušné
vždy, když by byl na základě pravidel nařízení Brusel I příslušný vnitrostátní
soud příslušných smluvních států. A naopak Jednotný patentový soud ani Soudní
dvůr Beneluxu nebudou příslušné, když podle nařízení Brusel I nebude příslušný
žádný vnitrostátní soud smluvního členského státu (například když by podle
nařízení Brusel I byly příslušné soudy členského státu, který není smluvní
stranou).
3.3. Doplnění pravidel týkajících se
příslušnosti ve vztahu k žalovaným ze třetích států
Článek 31 Dohody o Jednotném patentovém soudu
stanoví, že mezinárodní příslušnost Jednotného patentového soudu se určí v
souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012 nebo případně na základě Úmluvy o
příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních
věcech (Luganské úmluvy). Pokud se však jak podle nařízení Brusel I
(přepracované znění), tak podle Luganské úmluvy z roku 2007 stanoví příslušnost
odkazem na vnitrostátní právo (viz článek 6 uvedeného nařízení a článek 4
Luganské úmluvy), není určeno, která pravidla se použijí pro určení
příslušnosti soudů, jež jsou společné pro několik členských států, jako např.
Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu. Navíc by odkazem na to či ono
vnitrostátní právo pro několik jednotek Jednotného patentového soudu vznikl
nerovný přístup ke spravedlnosti v jednotném režimu týkajícím se příslušnosti,
což by nebylo možné podložit žádným objektivním důvodem.
Obdobným
problémem se již zabývalo stávající nařízení o ochranné známce (nařízení Rady
(ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství) a nařízení o (průmyslových)
vzorech (nařízení Rady (ES) č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství),
jež obě obsahují úplnou řadu jednotných pravidel týkajících se příslušnosti
vůči žalovaným ze třetích států.
Proto je nutné
doplnit pravidla týkající se příslušnosti obsažená v nařízení Brusel I
(přepracované znění) pro záležitosti, které spadají do pravomoci Jednotného
patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, pokud jde o žalované s bydlištěm v
zemích mimo Evropskou unii. Jednotná pravidla pro určování příslušnosti již v
určitých situacích existují (např. výlučná příslušnost, pokud jde o registraci
a platnost patentů, dohody o volbě soudu), ale nikoli v jiných (např. řízení
týkající se porušení patentů, licenční dohody, pokud není možná volba soudu).
Nový návrh uvedený v čl. 71b odst. 2 proto
rozšiřuje pravidla obsažená v nařízení týkající se příslušnosti o spory,
jejichž součástí jsou žalovaní z třetích států s bydlištěm v třetích zemích.
Navíc je zajištěna příslušnost pro vydávání prozatímních i ochranných opatření
Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, i když jsou ve věci
samotné příslušné soudy třetích států. Toto rozšíření se použije, aniž by byla
dotčena Dohoda mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím z roku 2005 o
příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních
věcech, která již upravuje situaci dánských žalovaných, a Luganská úmluva z
roku 2007 týkající se stejné záležitosti, která již upravuje situaci
švýcarských, norských a islandských žalovaných.
V důsledku tohoto rozšíření bude zajištěn
přístup k Jednotnému patentovému soudu a Soudnímu dvoru Beneluxu v situacích,
kdy žalovaný nemá bydliště v členském státě EU, stejně jako je zajištěn přístup
v situacích, kdy žalovaný v členském státě EU bydliště má. Tento přístup je
navíc zajištěn nezávisle na tom, který stupeň nebo jednotka v rámci Jednotného
patentového soudu žalobu řeší.
Tento nový návrh uvedený v čl. 71b odst. 3
zavádí jednu doplňující příslušnost pro řešení sporu, jejichž účastníky jsou
žalovaní s bydlištěm mimo EU. Návrh stanoví, že žalovaný, který nepochází z EU,
může být žalován v místě, kde se nachází movitý majetek, který mu náleží, za
předpokladu, že hodnota tohoto majetku není ve vztahu k hodnotě
uplatňovaného nároku nevýznamná a že spor má dostatečnou vazbu na členský stát,
u jehož soudu bylo zahájeno řízení. Příslušnost soudu, kde se nachází majetek,
vyrovnává skutečnost, že žalovaný se nenachází v Unii. Toto pravidlo již v
dnešní době platí v nemalé skupině členských států a jeho výhodou je, že
zajišťuje, aby rozhodnutí bylo vykonáno ve státě, kde bylo vydáno. Jde o
pravidlo, které zapadá do obecné filosofie nařízení Brusel I (přepracované
znění) lépe než jiná pravidla určení podpůrné příslušnosti, jak jsou stanovena
ve výše uvedených nařízeních o ochranné známce a nařízení o (průmyslových)
vzorech, jež umožňují vést řízení proti žalovaným z třetích států, která mají
řešit především soudy členského státu, ve kterém má bydliště žalobce (forum
actoris). Příslušnost soudu, kde se nachází majetek, může zajistit
příslušnost Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu v situacích,
kde by podle rozšířených pravidel nařízení pro určování příslušnosti nemohla
být stanovena příslušnost a kde by taková příslušnost mohla být vhodná. Pokud
se např. týká Jednotného patentového soudu, příslušnost soudu podle toho, kde
se nachází majetek, by zajistila, že soud by byl příslušný vůči tureckému
žalovanému, který porušil evropský patent pokrývající několik členských států a
Turecko.
3.4. Fungování pravidel týkajících se
litispendence a souvisejících opatření ve vztahu k Jednotnému patentovému soudu
a Soudnímu dvoru Beneluxu na jedné straně a soudům členských států, které
nejsou smluvními stranami Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo protokolu k
úmluvě mezi zeměmi Beneluxu z roku 1965, na straně druhé
Nové pravidlo uvedené v článku 71c navíc stanoví,
že se pravidla týkající se litispendence a souvisejících opatření podle
nařízení Brusel I (přepracované znění) použijí mezi Jednotným patentovým soudem
nebo Soudním dvorem Beneluxu na jedné straně a soudy nesmluvních členských
států na straně druhé. Tento článek rovněž stanoví, že se pravidla podle
nařízení Brusel I (přepracované znění) použijí, když během přechodného období
uvedeného v čl. 83 odst. 1 Dohody o Jednotném patentovém soudu jsou řízení
zahájena před Jednotným patentovým soudem na jedné straně a před vnitrostátními
soudy smluvních členských států uvedené dohody na straně druhé.
3.5. Fungování pravidel pro uznávání a
výkon ve vztazích mezi členskými státy, které ratifikovaly dohodu o Jednotném
patentovém soudu, a členskými státy, které dohodu o Jednotném patentovém soudu
neratifikovaly
Za účelem úplné transparentnosti, pokud jde o
kombinované a jednotné používání příslušných mezinárodních dohod a nařízení
Brusel I (přepracované znění), by mělo uvedené nařízení určit, jak se uplatní
pravidla o uznávání a výkonu podle nařízení Brusel I (přepracované znění) ve
vztazích mezi členskými státy, které jsou smluvními stranami příslušných
mezinárodních dohod, a členskými státy, které smluvními státy těchto dohod
nejsou. Podobná ustanovení týkající se jiných mezinárodních úmluv souvisejících
s konkrétními záležitostmi nalezneme v článku 71 nařízení Brusel I
(přepracované znění) a v článcích 64 a 67 Luganské úmluvy z roku 2007 o
příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních
věcech.
Nový článek 71d tedy upravuje uznávání a výkon
soudních rozhodnutí Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu v
členských státech, které nejsou smluvními stranami příslušných mezinárodních
dohod, stejně jako uznávání a výkon soudních rozhodnutí vydaných v členských
státech, které nejsou smluvními stranami těchto dohod, v záležitostech, které
se těmito dohodami řídí a které musí být uznávány a vykonávány v členských
státech, jež smluvními stranami mezinárodních dohod jsou.
2013/0268 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č.
1215/2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
občanských a obchodních věcech
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 67 odst. 4 a čl. 81 odst. 2 písm. a), c) a e) této
smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[4],

v souladu s řádným legislativním
postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Dne 19. února 2013 některé
členské státy podepsaly Dohodu o Jednotném patentovém soudu. Uvedená dohoda
stanoví, že nevstoupí v platnost dříve, než první den čtvrtého měsíce poté, co
vstoupí v platnost změny nařízení (EU) č. 1215/2012, které se týkají vztahu
uvedeného nařízení a dohody.
(2)       Dne 15. října 2012 tři
členské státy, které jsou smluvními státy Úmluvy ze dne 31. března 1965
o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu, podepsaly protokol, kterým se
uvedená úmluva mění, čímž vznikla možnost udělit některou příslušnost Soudnímu
dvoru Beneluxu v konkrétních záležitostech, které spadají do oblasti působnosti
nařízení (EU) č. 1215/2012.
(3)       Je nezbytné upravit vztah mezi
výše uvedenými mezinárodními dohodami a nařízením (EU) č. 1215/2012.
(4)       Aby byla zajištěna právní
jistota a předvídatelnost pro žalované, kteří mohou být žalováni před těmito
soudy v členském státě odlišném od toho, který byl určen podle pravidel uvedeného
nařízení, měly by se Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu považovat
za soudy ve smyslu uvedeného nařízení.
(5)       Jednotný patentový soud a
Soudní dvůr Beneluxu by měly moci vykonávat příslušnost týkající se žalovaných,
kteří nemají bydliště v členském státě. Co se týče záležitostí, které spadají
do příslušnosti Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu,
pravidla uvedeného nařízení by se proto měla vztahovat na žalované s bydlištěm
v členském státě, který není členem Unie. Stávající pravidla o příslušnosti
zajišťují úzkou vazbu mezi řízeními, na něž se toto nařízení použije, a územím
členských států, což odůvodňuje jejich rozšíření na žalované bez ohledu na
místo jejich bydliště. Navíc by uvedené nařízení mělo stanovit případy, ve kterých
mohou Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu vykonávat podpůrnou
příslušnost.
(6)       Pravidla tohoto nařízení
týkající se litispendence a souvisejících opatření s cílem zabránit, aby byla
vedena souběžná řízení a vydávána neslučitelná soudní rozhodnutí, by se měla
použít, když jsou zahájena řízení před soudy členských států, kde jsou
uplatňovány výše uvedené mezinárodní dohody, a před soudy členských států, kde
se tyto dohody neuplatňují.
(7)       Pravidla uvedeného nařízení
týkající se litispendence a souvisejících opatření by se měla stejně použít,
když jsou během přechodného období uvedeného v čl. 83 odst. 1 Dohody o
Jednotném patentovém soudu zahájena řízení týkající se některých druhů sporů
souvisejících s evropskými patenty, jak je definuje uvedené ustanovení, před
Jednotným patentovým soudem na jedné straně a vnitrostátním soudem smluvního
členského státu Dohody o Jednotném patentovém soudu na straně druhé.
(8)       Soudní rozhodnutí Jednotného
patentového soudu nebo Soudního dvora Beneluxu by měla být uznávána a
vykonávána v členských státech, které nejsou smluvními stranami příslušných
mezinárodních dohod, v souladu s tímto nařízením.
(9)       Rozhodnutí soudů členských
států, které nejsou smluvními stranami příslušných mezinárodních dohod, by měla
být nadále uznávána a vykonávána v ostatních členských státech v souladu s
tímto nařízením.
(10)     Aby byl umožněn příslušný
vstup v platnost Dohody o Jednotném patentovém soudu a účinný přenos pravomocí
na Soudní dvůr Beneluxu, mělo by se toto nařízení začít uplatňovat zároveň s
nařízením (EU) č. 1215/2012.
(11)     Nařízení (EU) č. 1215/2012
by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1)         Na konci 14. bodu odůvodnění se v
nařízení (EU) č. 1215/2012 doplňuje následující nová věta:
„Jednotná pravidla týkající se příslušnosti by se
měla rovněž použít bez ohledu na bydliště žalovaného v případech, kdy
vykonávají příslušnost v záležitostech, které spadají do oblasti působnosti
tohoto nařízení, soudy společné pro několik členských států.“
2)         Do nařízení (EU) č. 1215/2012 se
vkládají články 71a, 71b, 71c a 71d, které znějí:
„Článek 71a
1.       Pro účely tohoto nařízení se za soud
společný několika členským státům („společný soud“) považuje soud členského
státu, pokud podle dohody, kterou je zřízen, vykonává příslušnost v občanských
a obchodních věcech ve smyslu tohoto nařízení.
2.       Pro účely tohoto nařízení se za společný
soud považuje:
a)       Jednotný patentový soud zřízený Dohodou o
Jednotném patentovém soudu podepsanou dne 19. února 2013 („Dohoda o jednotném
patentovém soudu“);
b)       Soudní dvůr Beneluxu zřízený Úmluvou ze
dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu
(„Úmluva o Beneluxu“).
Článek 71b
Příslušnost společného soudu se stanoví takto:
1.       Společný soud je příslušný, pokud podle
tohoto nařízení jsou příslušné ve věci, kterou se tato dohoda řídí, soudy
členského státu, jenž je stranou dohody, kterou se společný soud zřizuje.
2.       Pokud žalovaný nemá bydliště v členském
státě a toto nařízení jinak příslušnost pro něj neupravuje, použijí se
ustanovení kapitoly II, jako kdyby žalovaný v členském státě bydliště měl.
Článek 35 se použije, i když jsou ve věci samé příslušné soudy nečlenských
států.
3.       Pokud žalovaný v členském státě nemá
bydliště a žádný soud členského státu není podle tohoto nařízení příslušný,
žalovaný může být souzen společným soudem, pokud:
a)       se majetek, který žalovanému patří,
nachází v členském státě, jenž je stranou dohody o zřízení tohoto společného
soudu;
b)       hodnota majetku není ve vztahu
k hodnotě uplatňovaného nároku nevýznamná;
c)       spor má dostatečnou vazbu na jakýkoli
členský stát, jenž je stranou dohody o zřízení tohoto společného soudu.
Článek 71c
1.       Články 29 až 32 se použijí, když jsou
řízení zahájena u společného soudu a u soudu členského státu, který není
stranou dohody o zřízení uvedeného společného soudu.
2.       Články 29 až 32 se použijí, pokud během
přechodného období uvedeného v čl. 83 odst. 1 Dohody o Jednotném patentovém
soudu jsou zahájena řízení před Jednotným patentovým soudem a soudem členského
státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
Článek 71d
Ve věcech uznávání a výkonu se toto nařízení
použije na uznávání a výkon
a)       rozhodnutí Jednotného patentového soudu
nebo Soudního dvora Beneluxu, jež musí být uznána a vykonána v členských
státech, které nejsou smluvními stranami Dohody o Jednotném patentovém soudu
nebo Úmluvou o Beneluxu; a dále
b)       rozhodnutí soudů členských států, které
nejsou smluvní stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo Úmluvou o
Beneluxu, jež musí být uznány a vykonány v členském státě, který je smluvní
stranou těchto dohod.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým
dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 10. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu
a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda                                                        předseda
[1]               Úř. věst. L 351, 20.12.2012, s. 1.
[2]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1257/2012
ze dne 17. prosince 2012, kterým se provádí posílená spolupráce
v oblasti vytvoření jednotné patentové ochrany, Úř. věst. X; nařízení Rady
(EU) č. 1260/2012, kterým se provádí posílená spolupráce v oblasti vytvoření
jednotné patentové ochrany, pokud jde o příslušná ustanovení o překladu, Úř.
věst. L.
[3]               SEK(2010) 1547 v konečném znění, 14.12.2010.
[4]               Úř. věst. C …, …, s. ….


Avis juridique important

|

52004PC0652

Návrh nařízení Rady kterým se mění nařízení (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)  /* KOM/2004/0652 konecném znení - CNS 2004/0234 */

Návrh NAŘÍZENÍ RADY kterým se mění nařízení (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)(předlozená Komisí)ODŮVODNĚNÍCette proposition de rčglement du Conseil modifie l'article 47 bis du rčglement (CE) n° 1257/1999 du Conseil afin d'éviter une différence de traitement entre les Etats membres de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004 et les Etats membres qui ont adhéré au 1er mai 2004 en ce qui concerne le taux de participation par la mesures agro-environnementales financičre applicable pour ces derniers Etats membres. Le taux sera aligné, ŕ partir de la date d'adhésion (1er mai 2004), sur celui applicable pour les Etats membres de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004.La mesure proposée n'entraîne pas de dépenses supplémentaires pour le budget de la Communauté.2004/0234(CNS)Návrh NAŘÍZENÍ RADY, kterým se mění nařízení (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o zalození Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,vzhledem k těmto důvodům:(1) Čl. 47 odst. 2 druhý pododstavec třetí odrázka nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 [1], ve znění nařízení (ES) č. 1783/2003 [2], stanoví, ze příspěvek Společenství na agro-environmentální prostředky můze dosáhnout 85 % v oblastech spadajících pod cíl 1 a 60 % v ostatních oblastech.[1]  Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 80. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 583/2004 (Úř. věst. L 91, 30.3.2004, s. 1).[2]  Úř. věst. L 270, 21.10.2003, s. 70.(2) Čl. 47a odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999, který stanoví finanční ustanovení pro členské sáty, které přistoupily k 1. květnu 2004, upřesňuje, ze článek 47 uvedeného nařízení se nevztahuje na financování opatření uvedených v čl. 47a odst. 1, mezi která patří agro-environmentální opatření. U těchto opatření můze příspěvek Společenství dosáhnout 80 % v oblastech spadajících pod cíl 1 podle čl. 47b odst. 1.(3) Aby nedocházelo k rozdílům v zacházení mezi členskými státy Společenství ve slození platném k 30. dubnu 2004 a členskými státy, které přistoupily k 1. květnu 2004, pokud jde o financování agro-environmentálních opatření v oblastech spadajících pod cíl 1, od uvedeného dne přistoupení je třeba sjednotit příspěvek pro tyto posledně jmenované státy na příspěvek pouzitelný pro první státy v souladu s čl. 47 odst. 2 druhý pododstavec třetí odrázka nařízení (ES) č. 1257/1999.(4) Proto je třeba pozměnit nařízení (ES) č. 1257/1999.PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 1V čl. 47a odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999 se písmeno b) nahrazuje tímto:,b) čl. 35 odst. 1, čl. 35 odst. 2 druhá odrázka, čl. 36 odst. 2 a čl. 47, s výjimkou odst. 2, druhého pododstavce třetí odrázky uvedeného nařízení.".Článek 2Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlásení v Úředním věstníku Evropské unie.Pouzije se ode dne 1. května 2004.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo pouzitelné ve vsech členských státech.V Bruselu dneZa Radupředseda