               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 26.8.2020
            COM(2020) 432 final
            2020/0204(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU, pokud jde o změnu rozhodnutí Výboru velvyslanců č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU [2020/2]

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1. Předmět návrhu

               Toto rozhodnutí Komise obsahuje návrh rozhodnutí Rady o postoji, který má Unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT–EU ke změně jeho rozhodnutí č. 3/2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 Dohody o partnerství mezi EU a členy africké, karibské a tichomořské skupiny států („AKT“)
                  1
               , podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (dále jen „dohoda o partnerství z Cotonou“)
                  2
               . Komise navrhuje další prodloužení použitelnosti všech ustanovení dohody o partnerství z Cotonou do 30. června 2021, nebo do vstupu nové dohody o partnerství mezi Unií a státy AKT v platnost, podle toho, co nastane dříve.

               2.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               2.1Dohoda o partnerství z Cotonou

               Dohoda o partnerství z Cotonou od roku 2000 tvoří rámec pro vztahy EU se 79 zeměmi AKT. Dohoda byla uzavřena na dobu 20 let, od 1. března 2000 do 29. února 2020. Byla následně revidována v roce 2005 a 2010.

               Rozhodnutím o přechodných opatřeních byla dne 17. prosince 2019 prodloužena použitelnost ustanovení dohody o partnerství AKT–EU do 31. prosince 2020, nebo do vstupu nové dohody v platnost, či do zahájení prozatímního provádění nové dohody mezi Unií a státy AKT, podle toho, co nastane dříve.

               Jednání o nové dohodě o partnerství AKT–EU byla zahájena v září 2018 a v současné době stále probíhají. Vzhledem ke zpožděním způsobeným pandemií COVID-19 se však ukázalo, že tato jednání nepovedou k uzavření nové dohody, která by byla připravena k použití ve výše uvedené lhůtě 31. prosince 2020. Situací by se vytvořilo vakuum ve vztazích mezi EU a AKT, které je třeba vyplnit.

               2.2Rada ministrů AKT-EU

                  Rada ministrů AKT–EU je orgán ministerské úrovně zřízený dohodou (článek 15 dohody o partnerství z Cotonou). Tvoří ji členové Rady Evropské unie a Evropské komise na straně jedné a členové vlád jednotlivých států AKT na straně druhé. Mezi funkce Rady ministrů patří mimo jiné přijímat rozhodnutí nezbytná pro provádění a plnění dohody o partnerství z Cotonou. Rada ministrů přijímá rozhodnutí společnou dohodou stran. Aby byla rozhodnutí platná, musí být přítomna i) polovina členů Rady Evropské unie (tj. 14 ministrů z členských států EU), ii) jeden člen Komise a iii) dvě třetiny členů zastupujících vlády států AKT (tj. členové vlád z 55 různých států AKT).

               2.3Přechodná opatření

               Ustanovení čl. 95 odst. 4 druhého pododstavce dohody o partnerství z Cotonou zní: „Rada ministrů přijme jakákoli přechodná opatření, jež mohou být nezbytná ohledně změněných ustanovení do doby vstupu nové dohody v platnost.“ Podle čl. 95 odst. 4 druhého pododstavce dohody o partnerství z Cotonou lze uplatnit přechodná opatření za účelem prodloužení použitelnosti všech nebo některých částí dohody o partnerství z Cotonou až do data uplatňování nové dohody (prozatímního provádění nebo vstupu v platnost). Vzhledem k tomu, že nová dohoda nebude použitelná před skončením platnosti stávajícího právního rámce, je v zájmu zachování právní, politické a institucionální kontinuity vztahů se státy AKT nezbytné prodloužit přijatá přechodná opatření s cílem pokračovat v uplatňování stávající dohody.

               2.4Změna přechodných opatření provedená Výborem velvyslanců AKT–EU

                  V souladu s čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou přijímá rozhodnutí o přechodných opatřeních Rada ministrů AKT–EU. Podle čl. 15 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou může ale Rada ministrů delegovat pravomoci na Výbor velvyslanců. Za tímto účelem Rada ministrů dne 23. května 2019 pověřila Výbor velvyslanců přijetím rozhodnutí o přechodných opatřeních
                     3
                  . Podle čl. 16 odst. 2 dohody o partnerství z Cotonou může Výbor velvyslanců v rámci mandátu, který mu byl svěřen Radou ministrů, přijímat nebo měnit rozhodnutí, jež jsou pro strany závazná.

                  V souladu s článkem 1 jednacího řádu Výboru velvyslanců
                     4
                   se výbor schází pravidelně, zejména za účelem přípravy zasedání Rady ministrů, a kdykoliv je to nezbytné, na žádost jedné ze stran. Vzhledem k této flexibilitě může Výbor velvyslanců zajistit, aby byla změna rozhodnutí o přechodných opatřeních včas přijata, a to nejpozději v říjnu 2020.

                  Výbor velvyslanců AKT–EU proto na jednom ze svých zasedání přijme změnu rozhodnutí o přechodných opatřeních (dále jen „zamýšlený akt“). Účelem zamýšleného aktu je dále prodloužit použitelnost dohody o partnerství z Cotonou v plném rozsahu do 30. června 2021, nebo do vstupu v platnost nebo prozatímního provádění nové dohody o partnerství mezi Unií a státy AKT, podle toho, co nastane dříve.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

                  Komise navrhuje, aby bylo stávající rozhodnutí o přechodných opatřeních dohody o partnerství z Cotonou změněno s cílem prodloužit použitelnost této dohody do 30. června 2021, pokud nová dohoda nevstoupí v platnost nebo se nezačne prozatímně provádět před tímto datem.

                  Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem má být navrhovaný postoj Unie přijat na zasedání Výboru velvyslanců AKT-EU.

               4.Právní základ

               4.4Procesněprávní základ

               4.1.1Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  5
               .

               4.1.2Použití na stávající případ

               Podle čl. 95 odst. 4 druhého pododstavce dohody o partnerství AKT–EU podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 lze uplatnit přechodná opatření za účelem prodloužení použitelnosti všech nebo některých částí dohody o partnerství z Cotonou až do data uplatňování nové dohody (prozatímního provádění nebo vstupu v platnost po ratifikaci všemi smluvními stranami). Konkrétně: „Rada ministrů přijme jakákoli přechodná opatření, jež mohou být nezbytná ohledně změněných ustanovení do doby vstupu nové dohody v platnost.“

               Je proto zřejmé, že akt, který má Výbor velvyslanců AKT–EU přijmout, představuje akt s právními účinky. V souladu s články 15 a 16 dohody bude zamýšlené rozhodnutí Výboru velvyslanců závazné podle mezinárodního práva.

               Výbor velvyslanců je orgán zřízený podle článku 16 dohody o partnerství z Cotonou.

               Evropská unie je společně s členskými státy Evropské unie smluvní stranou dohody o partnerství z Cotonou, a bude proto vázána plánovaným rozhodnutím Výboru velvyslanců.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU.

               4.2Hmotněprávní základ

               4.2.1
                     Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Sleduje‑li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze‑li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2
                     Použití na stávající případ

                     6
                  Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají fungování dohody o partnerství z Cotonou jako celku, zejména prodloužení její použitelnosti po předpokládaném datu skončení platnosti. Hmotněprávní základ rozhodnutí Rady se tedy musí stanovit s ohledem na dohodu o partnerství z Cotonou jako celek.

               Dohoda o partnerství z Cotonou byla uzavřena jako dohoda o přidružení a jako taková byla založena na článku 310 Smlouvy o založení Evropského společenství, jemuž odpovídá článek 217 Smlouvy o fungování EU. Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tedy článek 217 Smlouvy o fungování EU.

               4.3 Závěr

                     7
                  Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 217 Smlouvy o fungování EU ve spojení s čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU, jenž je právním základem rozhodnutí Rady (EU) 2019/1932 ze dne 18. listopadu 2019 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU k přijetí rozhodnutí přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU.

               2020/0204 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU, pokud jde o změnu rozhodnutí Výboru velvyslanců č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4
                  dohody o partnerství AKT–EU [2020/2]

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dohoda o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států („AKT“) na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT–EU“)
                  8
                byla podepsána v Cotonou dne 23. června 2000. Dohoda o partnerství AKT–EU vstoupila v platnost dne 1. dubna 2003 a je použitelná do 31. prosince 2020 v souladu s rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT–EU č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU [2020/2] (dále jen „rozhodnutí o přechodných opatřeních“)
                  9
               .

               (2)V souladu s čl. 95 odst. 4 prvním pododstavcem dohody o partnerství AKT–EU byla jednání o nové dohodě o partnerství AKT–EU zahájena v září 2018. Nová dohoda nebude ke dni uplynutí platnosti stávající dohody o partnerství AKT–EU připravena k použití kvůli zdržením způsobeným pandemií COVID-19. Proto se považuje za nezbytné změnit rozhodnutí o přechodných opatřeních za účelem dalšího prodloužení použitelnosti ustanovení stávající dohody o partnerství AKT–EU.

               (3)Podle čl. 95 odst. 4 druhého pododstavce dohody o partnerství AKT–EU přijme Rada ministrů přechodná opatření, jež mohou být nezbytná do doby vstupu nové dohody v platnost.

               (4)V souladu s čl. 15 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU delegovala Rada ministrů AKT–EU dne 23. května 2019 pravomoci přijmout jakákoli přechodná opatření, jež mohou být nezbytná do doby vstupu nové dohody v platnost, na Výbor velvyslanců AKT–EU
                  10
               . Výbor velvyslanců AKT–EU má mít pravidelné zasedání, na němž přijme rozhodnutí změnit přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU.

               (5)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU, neboť zamýšlený akt bude pro Unii závazný.

               (6)Ustanovení dohody o partnerství AKT–EU budou nadále uplatňována s cílem zachovat kontinuitu ve vztazích mezi Unií a jejími členskými na jedné straně a státy AKT na straně druhé. Cílem změněných přechodných opatření tudíž není pozměnění dohody o partnerství AKT–EU podle čl. 95 odst. 3 této dohody,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postojem, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU, je změnit rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT–EU č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU [2020/2] s cílem prodloužit použitelnost dohody o partnerství AKT–EU do 30. června 2021, nebo do vstupu v platnost či do zahájení prozatímního provádění nové dohody o partnerství mezi Unií a státy AKT, podle toho, co nastane dříve.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 2002 o uzavření Dohody o partnerství mezi členy africké, karibské a tichomořské skupiny států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 65, 8.3.2003, s. 27).

                     (2)

                        Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT–EU č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU [2020/2].

                     (3)

                        Rozhodnutí Rady ministrů AKT–EU č. 1/2019 ze dne 23. května 2019 o delegování pravomocí, jež se týkají rozhodnutí přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 Dohody o partnerství AKT–EU, na Výbor velvyslanců AKT–EU [2019/920] (Úř. věst. L 146, 5.6.2019, s. 114).

                     (4)

                        Rozhodnutí Rady ministrů AKT–ES č. 3/2005 ze dne 8. března 2005 o přijetí jednacího řádu Výboru velvyslanců AKT–ES (Úř. věst. L 95, 14.4.2005, s. 51).

                     (5)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (6)

                        Viz zejména rozsudek ve věci C-244/17 Komise v. Rada („Kazachstán“) [ECLI:EU:C:2018:662], bod 40 a judikatura, na niž se v tomto bodě odkazuje.

                     (7)

                        Úř. věst. C 300, 21.11.2019, s. 1.

                     (8)

                        Dohoda (Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3) ve znění dohody podepsané v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohody podepsané v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).

                     (9)

                        Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT–EU č. 3/2019 ze dne 17. prosince 2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU [2020/2].

                     (10)

                        Rozhodnutí Rady ministrů AKT–EU č. 1/2019 ze dne 23. května 2019 o delegování pravomocí, jež se týkají rozhodnutí přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 Dohody o partnerství AKT–EU, na Výbor velvyslanců AKT–EU [2019/920] (Úř. věst. L 146, 5.6.2019, s. 114).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 7.9.2020
            COM(2020) 488 final
            2020/0243(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, pokud jde o žádost o přistoupení k uvedené úmluvě, kterou předložilo Spojené království, a o zrušení rozhodnutí Rady (EU) 2019/510

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku (dále jen „úmluva NEAFC“) v souvislosti se samostatným přistoupením Spojeného království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) k uvedené úmluvě během přechodného období.

               1.Souvislosti návrhu

               Spojené království dne 29. března 2017 oznámilo Evropské radě svůj záměr vystoupit z Evropské unie podle článku 50 Smlouvy o Evropské unii.

               Unie a Spojené království sjednaly dohodu o vystoupení podle článku 50 Smlouvy o Evropské unii. Dohoda o vystoupení
                  1
                vstoupila v platnost 1. února 2020 poté, co byla 17. října 2019 schválena, spolu s politickým prohlášením stanovujícím rámec pro budoucí partnerství mezi EU a Spojeným královstvím.

               Ustanovení čl. 127 odst. 1 dohody o vystoupení stanoví přechodné období, během něhož se na Spojené království a ve Spojeném království bude i nadále uplatňovat právo Unie (dále jen „přechodné období“). Přechodné období skončí 31. prosince 2020. V čl. 129 odst. 1 dohody o vystoupení se stanoví, že během přechodného období je Spojené království vázáno povinnostmi vyplývajícími z mezinárodních dohod uzavřených Unií, členskými státy jednajícími jménem Unie nebo Unií a jejími členskými státy jednajícími společně. Podle čl. 129 odst. 3 se Spojené království musí v souladu se zásadou loajální spolupráce zdržet během přechodného období všech kroků nebo iniciativ, které by pravděpodobně poškodily zájmy Unie, zejména v rámci všech mezinárodních organizací, agentur, konferencí nebo fór, jichž se Spojené království účastní samostatně.

               Unie informovala své mezinárodní partnery o zvláštních ujednáních, s nimiž počítá dohoda o vystoupení a podle nichž bude Spojené království v přechodném období považováno za členský stát pro účely mezinárodních dohod uzavřených Unií.

               Základním cílem úmluvy NEAFC je „podpořit ochranu a optimální využívání rybolovných zdrojů v oblasti severovýchodního Atlantiku v rámci přiměřeném režimu rozšířené soudní pravomoci pobřežního státu nad rybolovem, a tedy podpořit mezinárodní spolupráci a konzultace ohledně těchto zdrojů“. Úmluva NEAFC vstoupila v platnost dne 17. března 1982. Depozitářem úmluvy NEAFC je Spojené království.

               Úmluva NEAFC z roku 1982 nahradila původní Úmluvu o rybolovu v severovýchodním Atlantiku z roku 1959 v důsledku vystoupení členských států Evropské unie jako jednotlivých členů z organizace NEAFC v roce 1963 a rozšíření hranic rybolovných oblastí států na 200 mil v roce 1977. Úmluva NEAFC z roku 1959 zase nahradila Úmluvu z roku 1946 o regulaci velikosti ok a rybářských sítích a velikosti ryb.

               Úmluva NEAFC z roku 1982 byla pozměněna v roce 2004 (byla přidána ujednání o řešení sporů) a v roce 2006 (harmonizace úmluvy NEAFC s vývojem mezinárodního práva a nástrojů). Změny z let 2004 a 2006 neprošly celým procesem ratifikace ve všech smluvních stranách. Prostřednictvím „Londýnského prohlášení“ z roku 2006 se strany dohodly, že do dokončení ratifikace budou změny uplatňovat na dobrovolném základě.

               Pro účely úmluvy NEAFC zřídily smluvní strany Komisi pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (dále jen „NEAFC“). NEAFC má právní subjektivitu a ve vztazích k dalším mezinárodním organizacím a na územích smluvních stran má způsobilost k právům a právním úkonům, která je nezbytná k výkonu jejích funkcí a k dosažení jejích cílů.

               Existuje pět smluvních stran, ve všech případech se jedná o pobřežní státy v oblasti úmluvy NEAFC: Evropská unie (EU), Dánsko (s ohledem na Faerské ostrovy a Grónsko), Island, Norsko a Ruská federace. Státům vlajky, které mají skutečný zájem o rybolov v severovýchodním Atlantiku, je možné udělit status spolupracující nesmluvní strany, a umožnit jim tak, aby povolily plavidlům plujícím pod jejich vlajkou provozovat svou činnost v oblasti úmluvy NEAFC, pokud budou souhlasit s prosazováním opatření NEAFC. V současnosti existuje šest spolupracujících nesmluvních stran: Bahamy, Kanada, Curaçao, Libérie, Panama a Nový Zéland.

               Evropská unie je smluvní stranou úmluvy NEAFC
                  2
               , protože její předmět spadá do oblasti působnosti společné rybářské politiky, v níž má Unie výlučnou pravomoc. Úmluva NEAFC se na členské státy vztahuje podle práva Unie.

               NEAFC je příslušná organizace, která přijímá doporučení pro řídící opatření týkající se rybolovu mimo oblasti spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran (dále jen „oblast upravená předpisy“) a pro oblasti spadající pod rybářskou jurisdikci smluvních stran, pokud to příslušná smluvní strana požaduje. Přijatá doporučení se stávají pro smluvní strany závaznými, pokud proti doporučení nepředloží některá smluvní strana včas námitku.

               Podle úmluvy NEAFC může jakýkoli stát (s výjimkou členského státu Evropské unie) kdykoli přistoupit k úmluvě, pokud žádost o přistoupení tohoto státu schválí tři čtvrtiny všech smluvních stran. Žádost je schválena, jestliže do 90 dnů ode dne oznámení oznámí tři čtvrtiny smluvních stran depozitáři schválení žádosti
                  3
               . Depozitář oznamuje státu žádajícímu o přistoupení a smluvním stranám výsledek žádosti. Přistoupení se uskutečňuje uložením listiny o přistoupení u depozitáře a vstupuje v platnost dnem jejího přijetí.

               Dne 8. ledna 2019 předložilo Spojené království žádost o přistoupení k úmluvě NEAFC jako smluvní strana. Ve stejný den o tom depozitář informoval Evropskou komisi.

               Rozhodnutí Rady (EU) 2019/510
                  4
                stanovilo postoj Unie ke schválení žádosti Spojeného království o přistoupení k úmluvě NEAFC a zmocnilo Komisi, aby oznámila depozitáři úmluvy NEAFC postoj Unie pouze v případě, že k vystoupení Spojeného království z Unie dojde bez dohody o vystoupení před uplynutím oznamovací lhůty podle čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC.

               Žádost Spojeného království o přistoupení nesplnila požadavek na souhlas tří čtvrtin všech smluvních stran: nebylo dosaženo kvóra tří čtvrtin smluvních stran požadovaného k tomu, aby byl jejich souhlas s žádostí oznámen depozitáři.

               V souladu s čl. 129 odst. 4 dohody o vystoupení může Spojené království během přechodného období sjednat, podepsat a ratifikovat mezinárodní dohody, které samostatně uzavřelo v oblastech výlučné pravomoci Unie, jestliže tyto dohody nevstoupí v platnost nebo se nezačnou používat během přechodného období, pokud to Unie nepovolí. Rozhodnutí Rady 2020/135
                  5
                stanoví podmínky a postup pro udělování takových svolení.

               Dopisem ze dne 3. dubna 2020 oznámilo Spojené království Evropské komisi svůj záměr vyjádřit souhlas s tím, aby bylo během přechodného období samostatně vázáno úmluvou NEAFC. Prováděcí rozhodnutí Rady XXX
                  6
                opravňuje Spojené království, aby vyjádřilo souhlas s tím, že bude samostatně vázáno úmluvou NEAFC, neboť jsou splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Rady 2020/135.

               2.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Toto rozhodnutí Rady by mělo Komisi umožnit, aby jménem Unie schválila přistoupení Spojeného království k úmluvě NEAFC před uplynutím oznamovací lhůty podle čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC.

               Základním cílem společné rybářské politiky, jak je stanoveno v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013
                  7
               , je „zajistit, aby rybolovné činnosti byly environmentálně, hospodářsky a sociálně udržitelné, byly řízeny v souladu s cílem dosáhnout přínosů v hospodářské a sociální oblasti a v oblasti zaměstnanosti a obnovit a zachovat rybí populace nad úrovněmi, které mohou poskytnout maximální udržitelný výnos, a přispívaly k dostupnosti dodávek potravin“.

               Je v zájmu Unie, aby Spojené království spolupracovalo na řízení populací společného zájmu zcela v souladu s ustanoveními Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982
                  8
                (dále jen „úmluva z Montego Bay“) a Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací ze dne 4. srpna 1995
                  9
                (dále jen „UNFSA“) nebo jakékoli jiné mezinárodní dohody nebo normy mezinárodního práva.

               Podle článků 56, 63 a 116 úmluvy z Montego Bay má Spojené království legitimní rybolovné zájmy v oblasti úmluvy NEAFC (na volném moři) a jako pobřežní stát vzhledem k tomu, že vody ve výlučné ekonomické zóně Spojeného království spadají do oblasti působnosti úmluvy NEAFC.

               Jak je stanoveno v čl. 63 odst. 2 úmluvy z Montego Bay a v článku 8 dohody UNFSA, pokud se stejné populace nebo populace symbiotických druhů vyskytují jak ve výlučné ekonomické zóně, tak i v oblasti za touto zónou a k ní přilehlé, pobřežní stát a státy takové druhy v přilehlé oblasti lovící musí spolupracovat, aby dosáhly dohody o nutných opatřeních k zachování těchto populací v přilehlé oblasti. Tato spolupráce může být navázána v rámci regionálních organizací pro řízení rybolovu, nebo nespadá-li dotčená populace do pravomoci takové organizace, prostřednictvím ujednání ad hoc mezi zeměmi, které mají na tomto rybolovu zájem.

               Přistoupení Spojeného království k úmluvě NEAFC umožní Spojenému království spolupracovat na nezbytných opatřeních pro řízení rybolovu a zajistit, aby byly rybolovné činnosti prováděny, aniž by byly dotčené populace využívány neudržitelným způsobem.

               S ohledem na legitimní rybolovné zájmy Spojeného království v oblasti úmluvy NEAFC, povinnost Spojeného království spolupracovat na nezbytném řízení rybolovu a nutnost zajistit závaznou povahu doporučení NEAFC po přistoupení Spojeného království doporučuje Komise, aby byla žádost Spojeného království přijata.

               Navrhuje se, aby byla Komise oprávněna informovat depozitáře úmluvy NEAFC o kladném postoji Unie k přistoupení Spojeného království k úmluvě NEAFC.

               3.Právní základ

               3.1.Procesněprávní základ

               3.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, jimiž se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva. Tento pojem zahrnuje rovněž nástroje, jež podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  10
               .

               3.1.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě

               K úmluvě NEAFC může kdykoli přistoupit kterýkoli stát. Žádost je schválena, jestliže do 90 dnů ode dne, kdy depozitář oznámí, že obdržel žádost, oznámí tři čtvrtiny všech smluvních stran depozitáři souhlas se žádostí. Depozitář oznamuje státu žádajícímu o přistoupení a smluvním stranám výsledek žádosti.

               Přistoupení se uskutečňuje uložením listiny o přistoupení u depozitáře a nabývá účinku dnem jejího přijetí. Depozitář informuje všechny signatáře a všechny přistupující strany o všech ukládaných ratifikačních, přijímacích listinách a listinách o přistoupení a oznámí signatářům den a strany, pro které tato úmluva vstupuje v platnost.

               Přistoupení Spojeného království, jakmile bude účinné, bude závazné podle mezinárodního práva v souladu s článkem 24 úmluvy NEAFC a může rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec úmluvy NEAFC. Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               3.2.Hmotněprávní základ

               3.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v souvislosti s nímž se postoj jménem Unie zaujímá. Má‑li zamýšlený akt více účelů nebo složek a lze-li jeden z těchto účelů nebo složek identifikovat jako hlavní, zatímco ostatní účely či složky jsou pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               3.2.2.Uplatňování v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné rybářské politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 43 SFEU.

               3.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 43 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2020/0243 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, pokud jde o žádost o přistoupení k uvedené úmluvě, kterou předložilo Spojené království, a o zrušení rozhodnutí Rady (EU) 2019/510

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 43 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku
                  11
                („úmluva NEAFC“) byla schválena rozhodnutím Rady 81/608/EHS
                  12
                a vstoupila v platnost dne 17. března 1982.

               (2)Úmluva NEAFC se v současnosti vztahuje na Spojené království v důsledku toho, že je smluvní stranou uvedené úmluvy Unie, a čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC vylučuje přistoupení členských států Unie.

               (3)Podle čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC může kterýkoli stát přistoupit k úmluvě NEAFC, pokud je žádost o přistoupení tohoto státu schválena třemi čtvrtinami všech smluvních stran úmluvy do 90 dnů ode dne, kdy depozitář oznámil přijetí žádosti.

               (4)Dne 8. ledna 2019 předložilo Spojené království žádost o přistoupení k úmluvě NEAFC jako smluvní strana. Ve stejný den o tom depozitář informoval Evropskou komisi.

               (5)Dne 25. března 2019 Rada přijala rozhodnutí (EU) 2019/510
                  13
                o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci úmluvy NEAFC, pokud jde o žádost o přistoupení k uvedené úmluvě předloženou Spojeným královstvím. Toto rozhodnutí se k přistoupení Spojeného království k úmluvě NEAFC vyjádřilo kladně a bylo přijato s cílem předjímat situaci, kdy by Spojené království opustilo Unii bez dohody o vystoupení. Rozhodnutí 2019/510 proto pouze zmocnilo Komisi oznámit postoj Unie v případě, že nebude uzavřena dohoda o vystoupení.

               (6)Žádost Spojeného království o přistoupení kromě toho nesplnila požadavek na souhlas tří čtvrtin všech smluvních stran: nebylo dosaženo kvóra tří čtvrtin smluvních stran požadovaného k tomu, aby byl jejich souhlas s žádostí oznámen depozitáři.

               (7)V souladu s čl. 129 odst. 4 Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii může Spojené království během přechodného období sjednat, podepsat a ratifikovat mezinárodní dohody, které samostatně uzavřelo v oblastech výlučné pravomoci Unie, jestliže tyto dohody nevstoupí v platnost nebo se nezačnou používat během přechodného období, pokud to Unie nepovolí. Rozhodnutí Rady 2020/135
                  14
                stanoví podmínky a postup pro udělování takových svolení.

               (8)Dopisem ze dne 3. dubna 2020 oznámilo Spojené království Evropské komisi svůj záměr vyjádřit souhlas s tím, aby bylo během přechodného období samostatně vázáno úmluvou NEAFC.

               (9)Prováděcí rozhodnutí Rady (EU) XXX
                  15
                opravňuje Spojené království, aby vyjádřilo souhlas s tím, že bude samostatně vázáno úmluvou NEAFC, neboť jsou splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí (EU) 2020/135.

               (10)Podle článků 56, 63 a 116 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (úmluvy z Montego Bay)
                  16
                má Spojené království legitimní rybolovné zájmy v oblasti úmluvy NEAFC (na volném moři) jako pobřežní stát vzhledem k tomu, že vody ve výlučné ekonomické zóně Spojeného království spadají do oblasti působnosti úmluvy NEAFC.

               (11)Aby nedocházelo k neudržitelnému rybolovu, je v zájmu Unie, aby Spojené království spolupracovalo na řízení populací společného zájmu zcela v souladu s ustanoveními úmluvy z Montego Bay a Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací ze dne 4. srpna 1995 (dále jen „dohoda UNFSA“)
                  17
                nebo jakékoli jiné mezinárodní dohody nebo normy mezinárodního práva.

               (12)Jak je stanoveno v čl. 63 odst. 2 úmluvy z Montego Bay a v článku 8 dohody UNFSA, pokud se stejné populace nebo populace symbiotických druhů vyskytují jak ve výlučné ekonomické zóně, tak i v oblasti za touto zónou a k ní přilehlé, pobřežní stát a státy takové druhy v přilehlé oblasti lovící musí spolupracovat, aby dosáhly dohody o nutných opatřeních k zachování těchto populací v přilehlé oblasti. Takováto spolupráce může být navázána v rámci regionálních organizací pro řízení rybolovu. Přistoupení Spojeného království k úmluvě NEAFC umožní Spojenému království spolupracovat na nezbytných opatřeních pro řízení rybolovu, aby byly rybolovné činnosti prováděny způsobem, jehož výsledkem bude udržitelné využívání dotčené populace nebo dotčených populací.

               (13)Přistoupení ještě před uplynutím přechodného období umožní Spojenému království, aby plně uplatnilo povinnosti vyplývající z úmluvy z Montego Bay, pokud jde o opatření pro zachování a řízení, která nabývají účinku okamžikem, kdy skončí přechodné období a právo Unie se na ně přestane vztahovat. Je proto v zájmu Unie schválit žádost o přistoupení k úmluvě NEAFC předloženou Spojeným královstvím do uplynutí oznamovací lhůty podle čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC.

               (14)V zájmu jasnosti a právní srozumitelnosti by rozhodnutí (EU) 2019/510 mělo být zrušeno,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1.Postojem, který má být jménem Unie zaujat v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku („úmluva NEAFC“), je schválit žádost Spojeného království o přistoupení k úmluvě NEAFC.

               2.Komise je oprávněna oznámit postoj Unie depozitáři úmluvy NEAFC do konce oznamovací lhůty uvedené v čl. 20 odst. 4 úmluvy NEAFC.

               Článek 2

               Rozhodnutí (EU) 2019/510 se zrušuje.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Dohoda o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. C 384I, 12.11.2019, s. 1).

                     (2)

                        Úř. věst. L 227, 12.8.1981, s. 21.

                     (3)

                        Pokud jde o žádost Spojeného království předloženou dne 8. ledna 2019, lhůta 90 dnů uplynula dne 8. dubna 2019.

                     (4)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/510 ze dne 25. března 2019 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, pokud jde o žádost o přistoupení k uvedené úmluvě předloženou Spojeným královstvím (Úř. věst. L 85, 27.3.2019, s. 22).

                     (5)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2020/135 ze dne 30. ledna 2020 o uzavření Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. L 29, 31.1.2020, s. 1).

                     (6)

                        (Úř. věst. L xxx, xxx, s. xxx).

                     (7)

                        Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 22.

                     (8)

                        Úmluva Organizace spojených národů o mořském právu (Úř. věst. L 179, 23.6.1998, s. 3).

                     (9)

                        Dohoda o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací – Prohlášení týkající se pravomoci Evropského společenství – vysvětlující prohlášení (Úř. věst. L 189, 3.7.1998, s. 17).

                     (10)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (11)

                        Úř. věst. L 227, 12.8.1981, s. 22.

                     (12)

                        Rozhodnutí Rady 81/608/EHS ze dne 13. července 1981 o uzavření Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku (Úř. věst. L 227, 12.8.1981, s. 21).

                     (13)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/510 ze dne 25. března 2019 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v rámci Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, pokud jde o žádost o přistoupení k uvedené úmluvě předloženou Spojeným královstvím (Úř. věst. L 85, 27.3.2019, s. 22).

                     (14)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2020/135 ze dne 30. ledna 2020 o uzavření Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. L 29, 31.1.2020, s. 1).

                     (15)

                        Prováděcí rozhodnutí Rady (EU) 2020/XXX ze dne [datum] o oprávnění Spojeného království k vyjádření souhlasu s tím, že bude samostatně vázáno některými mezinárodními dohodami, které vstoupí v platnost nebo se použijí během přechodného období v oblasti společné rybářské politiky Unie (Úř. věst. L xxx, xxx, s. xxx).

                     (16)

                        Úř. věst. L 179, 23.6.1998, s. 3.

                     (17)

                        Úř. věst. L 189, 3.7.1998, s. 14.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 7.9.2020
            COM(2020) 484 final
            2020/0232(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o přidělování prostředků vyplývajících ze zpětných toků v rámci investiční facility AKT z operací prováděných v rámci 9., 10. a 11. Evropského rozvojového fondu, zůstatků z 10. ERF nebo předcházejících ERF a prostředků uvolněných z projektů prováděných v rámci 10. ERF nebo předchozích ERF

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               Evropská unie (a její členské státy) zaujímají vedoucí postavení v oblasti mezinárodní rozvojové spolupráce. Jako dárci a inovativní lídři rozvojového financování jsou tradičně v čele opatření na mezinárodní úrovni.

               Přestože došlo ke globálnímu zlepšení životních podmínek nejzranitelnějších osob, i nadále přetrvávají podstatné problémy. Globální problémy jsou stále komplexnější, mají více dimenzí a rychle se vyvíjejí. Evropská unie musí v zájmu jejich účinného řešení zintenzivnit svou vnější činnost a využít řadu flexibilních a efektivních politických a finančních nástrojů.

               Protože rozsah problémů převyšuje aktuálně dostupné zdroje, hledá EU nové, inovativní a efektivní způsoby, jak vytvořit finanční rámec pro oblast rozvoje.  Posilování investic poskytovaných finančními institucemi a partnery ze soukromého sektoru je účinným způsobem maximálního využití rozpočtu EU.

               Přesto však finanční nástroje představují jen malou část rozpočtu EU na vnější činnost. Velká část rozpočtu na rozvoj (ve víceletém finančním rámci (VFR) na období 2014–2020 zhruba 90 %) se vynakládá na tradiční rozvojové granty, rozpočtovou podporu a další režimy přímého a nepřímého financování partnerských zemí.

               ****

               Investiční facilita AKT představovala průkopnický finanční nástroj. Byla založena v roce 2003 na základě Vnitřní dohody mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k Dohodě o partnerství z Cotonou
                  1
                s cílem podporovat růst v soukromém sektoru (a pomáhat při mobilizaci domácího a zahraničního kapitálu pro tento účel) v 78 zemích nacházejících se v subsaharské Africe, Karibiku a Tichomoří.

               Facilita, kterou dosud spravuje Evropská investiční banka (EIB), získává prostředky z 9., 10. a 11. Evropského rozvojového fondu, jakož i z vlastních zdrojů EIB.

               Pokud jde o zdroje z Evropského rozvojového fondu (ERF), stanoví právní rámec investiční facility AKT
                  2
                následující:

               ·„zisky a příjmy“ (zpětné toky
                  3
               ) z operací v rámci investiční facility AKT se využívají pro další operace (v souladu s čl. 5 odst. 3 Vnitřní dohody o 11. ERF) a fungují jako revolvingový fond;

               ·po uplynutí doby platnosti finančního protokolu Dohody z Cotonou (a za neexistence specifického rozhodnutí Rady) se kumulativní čisté zpětné toky převedou do dalšího protokolu (čl. 3 odst. 2, přílohy II Dohody o partnerství z Cotonou);

               ·celkové prostředky 11. ERF a prostředky vyplývající ze zpětných toků již nebudou po 31. prosinci 2020 přidělovány, nerozhodne-li Rada na návrh Komise jednomyslně jinak (bod 5 přílohy Ic Dohody o partnerství z Cotonou a čl. 1 odst. 5 Vnitřní dohody o 11. ERF);

               ·zároveň čl. 1 odst. 5 Vnitřní dohody o 11. ERF ve spojení s čl. 47 odst. 2 finančního nařízení pro 11. ERF stanoví, že prostředky, které členské státy upsaly na základě 9., 10. a 11. ERF pro financování investiční facility, budou k dispozici pro vyplacení i po 31. prosinci 2020, a to až do 31. prosince 2030;

               ·ustanovení čl. 14 odst. 3 Vnitřní dohody o 11. ERF upřesňuje, že tato dohoda zůstává v platnosti po dobu nutnou pro úplné provedení všech operací financovaných v rámci Dohody o partnerství z Cotonou a víceletého finančního rámce na období 2014–2020 (do vrácení finančních prostředků a uzavření operací).

               Tento návrh je zapotřebí, aby bylo možné přidělit prostředky vyplývající ze zpětných toků i po 31. prosinci 2020. Pokud Rada nepřijme rozhodnutí, prostředky vyplývající ze zpětných toků musí být poměrným dílem vráceny členským státům, a to v souladu s tabulkou ve Vnitřní dohodě o 11. ERF (čl. 1 odst. 2 písm. a).

               Podle současných odhadů EIB zpětné toky dosahují přibližně 3,2 miliardy EUR (celkové zajištění 3,6 miliardy EUR ze strany EU-28 minus poplatky a náklady na řízení).

               ****

               Tento návrh na využití zpětných toků investiční facility AKT pro nové operace přichází v klíčové době, kdy EU formuje svou budoucí rozvojovou politiku.

               1)Komise pro příští víceletý finanční rámec EU na období 2021–2027 navrhla zvýšit rozpočet na vnější činnost, a to včetně prostředků z evropského nástroje na podporu oživení,
                  4
                a zjednodušit jeho strukturu, aby byl flexibilnější a efektivnější při řešení globálních problémů.

               2)Komise rovněž navrhla jeden hlavní nástroj pro vnější činnost: nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci (NDICI) obsahující inovativní a zjednodušenou finanční architekturu pro investice mimo EU. Nástroj je založen na Evropském fondu pro udržitelný rozvoj plus (ESFD+), který je podpořen novou zárukou pro vnější činnost
                  5
               . Návrh týkající se nástroje NDICI projednávají spolunormotvůrci.

               Návrh Komise čerpá ze všech těchto probíhajících jednání a zpráv.

               Rovněž zohledňuje zjištění a doporučení závěrečného přezkumu investiční facility AKT
                  6
               zveřejněného v roce 2019. Přezkum došel k závěru, že třebaže investiční facilita AKT přispěla k dosažení cílů Dohody z Cotonou, jimiž bylo snížit chudobu, integrovat státy AKT do světové ekonomiky a pomáhat jejich udržitelnému rozvoji, její příspěvek svého maxima v tomto ohledu nedosáhl.

               Revolvingový fond rozdělil mezi projekty v letech 2003–2017 5,2 miliardy EUR, přičemž více než 4 miliardy byly financovány z rozpočtu ERF.

               Finanční „adicionalita¨ (využití fondů EU k přilákání dalších soukromých investic, k nimž by jinak nedošlo) byla uspokojivá, nebyla však využita naplno. To se projevuje jejím poměrně omezeným využitím v nízkopříjmových a nestabilních zemích, kde by dodatečné investice měly největší dopad. Více než polovina operací v rámci investiční facility AKT se uskutečnila v nízkopříjmových a středněpříjmových zemích a 30% v malém počtu zemí nízkopříjmových.

               Podle zjištění přezkumu se pozornost více zaměřovala na finanční udržitelnost než na rozvojové cíle.

               Hodnocení rovněž dalo popud k několika doporučením. Ta zahrnují potřebu nalézt lepší rovnováhu mezi rozvojovými cíli a finanční udržitelností, klást větší důraz na nízkopříjmové a nestabilní země, zvyšovat používání inovativních finančních nástrojů typu záruk, zlepšit monitorování a hodnocení výsledků v oblasti rozvoje a revidovat provozní model.

               Předchozí hodnocení, jako bylo hodnocení záruky vnějšího úvěrového mandátu EIB provedené v polovině období v roce 2010
                  7
                či hodnocení kombinování zdrojů v roce 2016
                  8
               , rovněž konstatovala, že nově zřízené finanční mechanismy (kombinování zdrojů a záruky) fungují, ale že jejich dopad na rozvoj je úzce spjat s politickým řízením.

               ****

               V tomto kontextu Komise navrhuje Radě převést zpětné toky z investiční facility AKT do budoucího fondu ESFD+ v rámci nástroje NDICI. Komise prostřednictvím EIB plánuje jejich investování v zemích AKT.

               Jak je uvedeno v neoficiálním dokumentu Evropské komise a EIB z roku 2019 vypracovaném v kontextu vyjednávání o nástroji NDICI, EIB podporuje, pokud jde o „předchozí investiční facilitu AKT“, zejména: další použití zpětných toků v několika následujících letech, a to bez jakýchkoliv nákladů zatěžujících rozpočet EU a podle zvláštních ujednání (týkajících se geografie, způsobilosti a rizikového profilu), která budou definována.

               Komise po konzultaci EIB rovněž navrhuje, aby použití zpětných toků prostřednictvím EIB bylo v prvé řadě zaměřeno na rozvojové nástroje s vysokým finančním rizikem, zejména finance s příslušnými dopady, kapitálové fondy a operace v nejméně rozvinutých zemích.

               Návrh nevyžaduje žádné dodatečné příspěvky od členských států.

               ****

               K tomu, aby EU mohla přispět k dosažení cílů udržitelného rozvoje stanovených v rámci Agendy pro udržitelný rozvoj 2030, je klíčové plně rozvinout potenciál pro mobilizaci soukromého kapitálu za použití inovativních finančních nástrojů nad rámec tradičního rozvojového financování.

               Protože problémy daleko převyšují zdroje, jež jsou k dispozici, je nutno stanovit priority.

               Je tudíž bezpodmínečnou nutností sladit ve stejném řídicím rámci různé nástroje dostupné pro vnější činnost. Tím se zajistí, že se prostředky budou řídit principem „politika jako první“, který následně zajistí soudržnost a doplňkovost a maximalizuje dopad na rozvoj.

               Cílem tohoto návrhu je silnější politické řízení a zvýšení dopadů zpětných toků investiční facility AKT na rozvoj. Bude podporovat investice v zemích AKT strategičtějším a účinnějším způsobem. Investice budou založeny na potřebách partnerských zemí a cílech vnější činnosti EU, a budou vynakládány prostřednictvím nejlepší kombinace dostupného financování, včetně financování v rámci EFSD+.

               ****

               EFSD+ je ukotven v nástroji NDICI, který je ambiciózním návrhem globálního rozsahu na zvýšení finančních prostředků a posílení politického řízení založeného na principu „politika jako první“.

               Nástroj NDICI poskytne optimální politický a finanční rámec, neboť přinese kombinované financování (kombinování zdrojů financování) a záruky jakožto zdroje financování v rámci jediného a zjednodušeného řízení, přičemž obojí bude spravováno spolu s dalšími prováděcími nástroji (granty, technickou pomocí, rozpočtovou podporou atd.).

               EFSD+ bude plně podléhat prioritám, cílům a orientačním finančním přídělům stanoveným v procesu plánování a jeho konečným cílem bude podpora investic mimo EU strategickým a soudržným způsobem, a to ve prospěch udržitelného rozvoje.

               Z toho plyne, že všechny investiční aktivity budou naplánovány tak, aby dosáhly nejvyššího dopadu na rozvoj a maximalizovaly soudržnost vnější činnosti EU. Plánování operací musí být inkluzivní proces zahrnující konzultace s veřejným a soukromým sektorem, členskými státy, finančními institucemi, občanskou společností a dalšími zúčastněnými stranami.

               ESFD+ staví na úspěšné zkušenosti svého předchůdce, Evropského fondu pro udržitelný rozvoj (EFSD), který je základním kamenem současného plánu vnějších investic (EIP) a finanční větví aliance mezi Afrikou a Evropou.

               Nedávné nezávislé posouzení
                  9
                konstatovalo, že EFSD je velmi významný jak z hlediska investičních potřeb v regionech, které pokrývá (subsaharská Afrika a zemí sousedství EU), tak i z hlediska priorit a závazků EU.

               Pokud jde o kombinování zdrojů (kombinování veřejného a soukromého financování), pak platí, že mezi léty 2017–2019 bylo přiděleno 3,1 miliardy EUR na financování 154 projektů v celé Africe a v zemích sousedství EU. Příspěvek EU podpořil dodatečné financování a očekává se, že pokryje přibližně 30 miliard EUR celkových investic, a to především do odvětví energetiky a dopravy, a rovněž přispěje k rozvoji soukromého sektoru a odvětví zemědělství.

               V subsaharské Africe EFSD prostřednictvím příspěvku EU ve výši 1,8 miliardy EUR mobilizoval investice v celkové výši 13,5 miliardy EUR na financování 78 projektů. V zemích evropského sousedství příspěvek EU ve výši 1,3 miliardy EUR uvolnil investice v celkové výši 16,2 miliardy EUR, což pomohlo financovat 76 projektů.

               Kromě toho EU přispěla částkou 1,55 miliardy EUR na 22 navrhovaných záručních programů. To má podle očekávání přinést celkové investice ve výši 17,5 miliardy EUR.

               ****

               Pokud jde o soudržnost, staví tento návrh také na společném prohlášení nového Evropského konsensu o rozvoji z roku 2017
                  10
               , který je součástí evropské reakce na Agendu OSN pro udržitelný rozvoj 2030 a její cíle udržitelného rozvoje
                  11
               . Evropský konsensus o rozvoji již stanovil potřebu kombinovat pomoc s dalšími zdroji a budovat cílenější partnerství s širší škálou zúčastněných stran a znovu potvrdil závazek

                  ohledně soudržnosti politik ve prospěch rozvoje

               .

               Tento návrh rovněž zajišťuje, že EU bude věrna zásadám a kritériím stanoveným ve sdělení Komise o úloze soukromého sektoru při dosahování udržitelného růstu podporujícího začlenění
                  12
               .

               ****

               Komise o obsahu tohoto návrhu informovala EIB.

               2020/0232 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o přidělování prostředků vyplývajících ze zpětných toků v rámci investiční facility AKT z operací prováděných v rámci 9., 10. a 11. Evropského rozvojového fondu, zůstatků z 10. ERF nebo předcházejících ERF a prostředků uvolněných z projektů prováděných v rámci 10. ERF nebo předchozích ERF

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o fungování Evropské unie,

               s ohledem na Vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států Evropské unie zasedajícími v Radě o financování pomoci Evropské unie v rámci víceletého finančního rámce na období 2014–2020 podle dohody o partnerství AKT–EU a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje čtvrtá část Smlouvy o fungování Evropské unie
                  13
                (dále jen „Vnitřní dohoda o 11. ERF“), a zejména na čl. 1 odst. 3, 4 a 5 uvedené dohody,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Po 31. prosinci 2020 již nebudou přidělovány prostředky vyplývající ze zpětných toků z investiční facility AKT z operací prováděných v rámci 9., 10. a 11. Evropského rozvojového fondu (ERF), nerozhodne-li Rada na návrh Komise jednomyslně jinak.

               (2)Existují přesvědčivé důkazy o tom, že navzdory tomu, že finanční facilita AKT přispěla ke snížení chudoby, k integraci afrických, karibských a tichomořských zemí do světové ekonomiky a k jejich udržitelnému rozvoji, jak je uvedeno v dohodě o partnerství AKT–EU, její přínos svého maxima v tomto ohledu nedosáhl. Další využívání zpětných toků z investiční facility AKT podle nového rámce a řízení by mohlo vést k lepším výsledkům v oblasti rozvoje.

               (3)[Dne 14. června 2018 Komise přijala návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci
                  14
               , jímž se stanoví zřízení Evropského fondu pro udržitelný rozvoj plus (EFSD+) podporovaného zárukou pro vnější činnost, do něhož mohou členské státy poskytovat příspěvky, které mohou vyčlenit na zahájení akcí v konkrétních regionech, zemích, odvětvích nebo existujících investičních oknech].

               (4)Evropský fond pro udržitelný rozvoj
                  15
                (EFSD) je považován za velmi významný jak z hlediska investičních potřeb v regionech, které pokrývá (subsaharská Afrika a země sousedství EU), tak z hlediska priorit a závazků Unie.

               (5)Ve společném sdělení „Na cestě ke komplexní strategii pro Afriku“
                  16
                Komise spolu s vysokým představitelem Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku vyzvala Unii k podpoře udržitelného růstu a zaměstnanosti v Africe. Kromě jiných opatření hodlá Unie uzavřít partnerství s Afrikou týkající se podpory investic prostřednictvím posílení mechanismů inovativního financování.

               (6)V uvedeném společném sdělení Komise spolu s vysokým představitelem Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku konstatovala, že finanční nástroje mají podporovat investice s velkým dopadem na rozvoj, z větší části mají být zaměřeny na podporu soukromého sektoru, což je v souladu s kritérii stanovenými ve sdělení Komise „Posílení úlohy soukromého sektoru při dosahování udržitelného růstu podporujícího začlenění v rozvojových zemích“
                  17
               , tj. měřitelnými dopady na rozvoj, adicionalitou, neutralitou, společným zájmem a spolufinancováním, demonstračním účinkem a dodržováním sociálních, environmentálních a fiskálních norem.

               (7)Proto je nezbytné umožnit, aby byly zpětné toky a pokladní částky uvedené v tomto rozhodnutí považovány za příspěvky do Evropského fondu pro udržitelný rozvoj plus (EFSD+) a záruky pro vnější činnost (dále jen „vyčleněné vnější účelově vázané příjmy“). Tyto zpětné toky a pokladní částky nebude nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci po 31. prosinci 2027 přijímat jako vnější účelově vázané příjmy. Po tomto datu budou tyto prostředky přijímány návaznými finančními mechanismy, a to až do okamžiku jejich vyčerpání.

               (8)Zpětné toky z investiční facility AKT by měly být každoročně převáděny jako doplněk zeměpisných rozpočtových linií nástroje pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci, který má být investován prostřednictvím EFSD+ v souladu s programovými dokumenty.

               (9)Komise bude investice realizovat prostřednictvím Evropské investiční banky s cílem maximalizovat jejich dopad na rozvoj a adicionalitu, a zároveň bude brát v úvahu otázku udržitelnosti dluhu.

               (10)[V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) XXX/XXXX, [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci], by prostředky měly být v prvé řadě zaměřeny na rozvojové nástroje s vysokým finančním rizikem, zejména financování s příslušnými dopady, kapitálové fondy a operace v nejméně rozvinutých zemích. Operace by měly maximalizovat dopad na rozvoj.]

               (11)V souladu s čl. 152 odst. 4 Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii
                  18
                by se měl podíl Spojeného království na investiční facilitě AKT z období ERF, jež po sobě následují, Spojenému království nahradit, až se investice stane splatnou. Není-li stanoveno jinak, kapitálový podíl Spojeného království by se po skončení závazkového období 11. ERF neměl znovu přidělit ani převést do následujících období.

               (12)Vstup tohoto rozhodnutí v platnost a jeho použitelnost by měly být podmíněny vstupem v platnost nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) XXXX/XXXX [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci.]. Proto by se data vstupu v platnost a použitelnosti tohoto rozhodnutí a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) XXXX/XXXX [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci] měla shodovat,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1)Prostředky vyplývající ze zpětných toků z investiční facility AKT z operací prováděných v rámci 9., 10. a 11. Evropského rozvojového fondu, zůstatky z 10. ERF nebo předcházejících ERF a prostředků uvolněných z projektů prováděných v rámci 10. ERF nebo předchozích ERF k ... [datum vstupu tohoto rozhodnutí v platnost] představují příspěvek [do Evropského fondu udržitelného rozvoje plus (ESFD+) a záruky pro vnější činnost podle článku 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) XXX/XXX [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci] za účelem financování formou rozpočtových záruk podle čl. 23 odst. 1 písm. f a kombinování zdrojů podle čl. 23 odst. 1 písm. g uvedeného nařízení.].

               2)Pro účely tohoto rozhodnutí se „zpětnými toky“ rozumí jakýkoliv příjem, včetně dividend, kapitálových vkladů, záručních poplatků a úroků z půjček na jakýchkoli účtech otevřených za účelem zaznamenání peněžních prostředků držených na účtu investiční facility AKT a odměn z pokladních investic, a splátky, včetně splátek jistin, vydaných záruk a splátek jistin úvěrů vyplývajících z operací v rámci investiční facility AKT. Za zpětné toky se rovněž považují prostředky vyplývající ze zrušení závazků u zpětných toků.

               3)Na zpětné toky se vztahují platná pravidla a postupy EFSD+, jak je stanoveno v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) XXXX/XXXX [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci].

               Článek 2

               Příspěvky se vyčleňují pro africké, karibské a tichomořské země.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost v den, kdy vstoupí v platnost nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) XXXX/XXXX,  [kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci.]. Použije se ode dne 1. ledna 2021.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Vnitřní dohoda mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování a správě pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k Dohodě o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Evropským společenstvím a jeho členskými státy podepsané v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000 a o přídělu finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o ES (Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 355).

                     (2)

                        Ustanovení čl. 76 odst. 1 písm. d) Dohody o partnerství z Cotonou, podruhé pozměněné v roce 2010, a Příloha Ic a Příloha II Dohody o partnerství z Cotonou (Úř. věst. L 317, 15.12.2000; Úř. věst. L 287, 28.10.2005; Úř. věst. L 287, 4.11.2010). Právní rámec také zahrnuje čl. 1 odst. 5, čl. 2 písm. d), čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 3, čl. 7 odst. 1, článek 9 a čl. 11 odst. 2 Vnitřní dohody o 11. Evropském rozvojovém fondu mezi zástupci vlád členských států Evropské unie zasedajícími v Radě o financování pomoci Evropské unie v rámci víceletého finančního rámce na období 2014–2020 podle dohody o partnerství AKT–EU (Úř. věst. L 210, 6.8.2013) a články 45–52 finančního nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond (nařízení Rady (EU) 2018/1877 o finančním nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond a zrušení nařízení (EU) 2015/323, Úř. věst. L 307, 3.12.2018).

                     (3)

                        Zpětnými toky se rozumí jakýkoli příjem (např. úrokové platby, dividendy, kapitálové vklady, odměny z pokladních investic, záruky, další poplatky a provize a výnosy ze zpětného odkupu nebo prodeje majetkové účasti investiční facility AKT), splátky (např. vydání financovaných záruk investiční facility AKT, kapitálové splátky, splacené jistiny půjček) nebo pokladní částky k 1. lednu 2021 na základě operací v rámci investiční facility AKT. Aby se zamezilo pochybnostem, za zpětné toky se rovněž považují prostředky vyplývající ze zrušení zpětných toků.

                     (4)

                        Návrh nařízení Rady, kterým se zřizuje nástroj Evropské unie na podporu oživení, jehož účelem je podpořit oživení po pandemii COVID-19, COM(2020) 441 final 28.5.2020.

                     (5)

                        Evropský fond pro udržitelný rozvoj plus (ESFD+), zřízený na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci, jak stanovila Komise v návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zřizuje nástroj pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci, COM(2018) 460 final.

                     (6)

                        Závěrečný přezkum investiční facility AKT, závěrečná zpráva, Aide à la Décision Economique (ADE), březen 2020.

                     (7)

                        Vnější úvěrový mandát Evropské investiční banky na období 2007–2013 – Přezkum v polovině období a doporučení řídicího výboru odborníků, únor 2010, známý též jako Camdessova zpráva.

                     (8)

                        Hodnocení kombinování zdrojů, závěrečná zpráva, prosinec 2016.

                     (9)

                        Zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě o provádění Evropského fondu pro udržitelný rozvoj, COM(2020) 224 final, červen 2020.

                     (10)

                        Nový evropský konsensus o rozvoji, „Náš svět, naše důstojnost, naše budoucnost“ – společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Evropské komise, 2017 (Úř. věst. C 210, 30.6.2017).

                     (11)

                        Rezoluce OSN: Přeměna našeho světa: Agenda pro udržitelný rozvoj 2030 (2015).

                     (12)

                        COM(2014) 263 final.

                     (13)

                        Úř. věst. L 210, 6.8.2013, s. 1.

                     (14)

                        COM(2018) 460 final.

                     (15)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1601 ze dne 26. září 2017 o zřízení Evropského fondu pro udržitelný rozvoj (EFSD), záruky EFSD a záručního fondu EFSD (Úř. věst. L 249, 27.9.2017, s. 1).

                     (16)

                        JOIN(2020) 4 final.

                     (17)

                        COM(2014) 263 final.

                     (18)

                        Úř. věst. L 29, 31.1.2020, s. 7.