				|

		52013PC0130

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o změně nařízení (ES) č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů, a nařízení (EHS) č. 2027/97 o odpovědnosti leteckého dopravce při letecké dopravě cestujících a jejich zavazadel /* COM/2013/0130 final - 2013/0072 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
1.1.        Stávající právní rámec
Nařízení (ES) č. 261/2004[1] v závislosti na okolnostech narušení cesty vyžaduje, aby letečtí
dopravci:
–
poskytli cestujícím pomoc, např. stravu,
občerstvení, možnost si zatelefonovat a ubytování v hotelu,
–
nabídli přesměrování letu a proplacení
výdajů,
–
zaplatili v závislosti na vzdálenosti letu paušální
náhradu škody až do výše 600 EUR na cestujícího a
–
aktivně informovali cestující o jejich
právech.
Letecká společnost není povinna
finanční náhradu škody uhradit, může-li prokázat, že zrušení nebo
zpoždění letu bylo způsobeno mimořádnými okolnostmi. Povinnost
zajistit péči a pomoc však platí i v těchto situacích.
Nařízení rovněž požaduje, aby
členské státy zřídily vnitrostátní subjekty odpovědné za
prosazování, které by zajistily jeho správné uplatňování.
Práva cestujících podle tohoto nařízení
by však neměla být zaměňována s jejich právy podle Montrealské
úmluvy: zatímco úmluva stanoví individualizované odškodnění
cestujících, které je posuzováno případ od případu v závislosti na
individuální situaci cestujícího, nařízení (ES) č. 261/2004 stanoví
standardizované nároky (s ohledem na pomoc a péči), jež se vztahují na
všechny cestující bez ohledu na jejich individuální situaci.
Podle Montrealské úmluvy (již do práva
EU provádí nařízení (ES) č. 2027/97[2]) má
cestující nárok na náhradu škody v případě špatného odbavení
zavazadel (avšak pouze do výše přibližně 1 200 EUR) s
výjimkou případů, kdy letecká společnost může prokázat, že
přijala všechna přiměřená opatření k zamezení této
škodě nebo že tato opatření přijmout nemohla. Na rozdíl od
nařízení (ES) č. 261/2004 nevyžaduje ani nařízení (ES) č.
2027/97, ani Montrealská úmluva zřízení subjektů odpovědných za
jejich správné uplatňování.
1.2.        Nedávný vývoj
Letecké společnosti často
nepřiznávají cestujícím práva, na něž mají nárok v případě,
že je jim odepřen nástup na palubu, v případě významného
zpoždění nebo zrušení letu nebo v případě nesprávně
zaslaných zavazadel, zejména pak práva podle nařízení (ES) č.
261/2004 (dále jen „nařízení“) a nařízení (ES) č. 2027/97.
Ve zprávě
Komise o občanství EU z října 2010, pojednávající o
odstraňování překážek pro výkon práv občanů EU[3], jsou uvedena opatření k zajištění souboru společných
práv osob cestujících v EU jakýmkoliv druhem dopravy a odhodlání tato
práva náležitě prosazovat.
Bílá kniha Komise o
dopravě přijatá dne 28. března 2011 uvedla mezi svými
iniciativami nutnost „vyvinout jednotnou interpretaci právních
předpisů EU o právech cestujících a jejich harmonizované a
účinné prosazování, aby se zajistily rovné podmínky pro průmysl,
jakož i evropská norma pro ochranu občanů“[4].
Sdělení Komise ze dne 11. dubna 2011[5] poukázalo na lišící se výklady ustanovení nařízení (ES) č.
261/2004 v důsledku mezer a nedostatků ve stávajícím znění a z
důvodu jeho nejednotného prosazování v členských státech. Cestující
se kromě toho obtížně domáhají svých práv.
Dne 29. března 2012 Evropský parlament
(EP) přijal v reakci na výše uvedené sdělení Komise usnesení[6]. EP je přesvědčen, že základním kamenem opětovného
získání důvěry cestujících by mělo být řádné
uplatňování stávajících předpisů ze strany členských
států a leteckých dopravců, prosazování dostatečných
a jednoduchých prostředků odškodnění a poskytování
přesných informací cestujícím ohledně jejich práv. EP vyjadřuje
politování nad tím, že vnitrostátní subjekty odpovědné za prosazování
nařízení nezajišťují vždy účinnou ochranu práv cestujících. S
ohledem na nařízení (ES) č. 261/2004 EP žádá Komisi, aby ve svém
návrhu práva cestujících upřesnila, zejména pak pojem „mimořádné
okolnosti“.
Právní předpisy EU musí být v naprostém
souladu s Listinou základních práv[7]. Z jejího
článku 38 v tomto smyslu vyplývá, že ve všech politikách Unie by měla
být zajištěna vysoká úroveň ochrany spotřebitele. Další
relevantní ustanovení se týkají práva na ochranu osobních údajů
(článek 8), zákazu jakékoli formy diskriminace a začlenění osob
se zdravotním postižením (články 21 a 26) a práva na účinnou právní
ochranu a spravedlivý proces (článek 47).
Na výklad nařízení měla zásadní vliv
judikatura. Ve věci IATA (C-344/04) Evropský soudní dvůr
potvrdil, že nařízení je zcela v souladu s Montrealskou úmluvou a že
oba právní nástroje se vzájemně doplňují. Ve věci
Wallentin-Herrman (C-549/07) Soudní dvůr rozhodl, že technická závada na
letadle by neměla být považována za „mimořádnou okolnost“. Ve
věci Sturgeon (spojené věci C-402/07 a C-432/07) Evropský soudní
dvůr rozhodl, že významné zpoždění v délce alespoň tří
hodin při příletu zakládá nárok cestujících na náhradu škody.
Cílem tohoto
návrhu je podpořit zájmy cestujících v letecké dopravě
zajištěním toho, aby letečtí dopravci dodržovali vysokou úroveň
ochrany těchto cestujících v případech narušení cesty,
přičemž zohledňuje finanční dopady na odvětví letecké dopravy
a zajišťuje, aby letečtí dopravci provozovali svou činnost v
harmonizovaných podmínkách na liberalizovaném trhu.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
2.1.        Proces konzultací
V období od 19. prosince 2011 do 11.
března 2012 proběhla veřejná konzultace; obdrženo bylo 410
příspěvků. Výsledky jsou k dispozici na internetových stránkách
Komise[8]. Kromě toho provedl konzultant individuální a podrobnější
pohovory a konzultace s 98 zúčastněnými stranami ze všech
skupin zúčastněných stran.
Dne 30. května 2012 pak Komise a Evropský
hospodářský a sociální výbor společně uspořádaly
konferenci, na níž měly zúčastněné strany možnost reagovat na
výsledky veřejné konzultace. Prezentace a zápis z této konference jsou k
dispozici na internetových stránkách Komise[9].
Zástupci spotřebitelů a
cestujících se především soustředili na
nedostatečné dodržování předpisů a nepřiměřené
prosazování, zejména pokud jde o finanční náhradu škody v
případě zpoždění. Letecké společnosti a jejich asociace především
prosazovaly názor, že finanční náklady nařízení jsou nadměrné,
zejména proto, že na letecké společnosti dopadá neomezená odpovědnost
za události, za které nemohou (např. krize v důsledku oblaku
sopečného popela v dubnu 2010). Za příčinu nadměrných
nákladů letecké společnosti kriticky označily důsledky
vyplývající z rozsudku Sturgeon. Názory asociací cestovních
kanceláří a provozovatelů souborných služeb pro cesty, pobyty a
zájezdy byly podobné jako názory leteckých společností, až na
některé podstatné výjimky, např. v otázce práva na
přesměrování nebo využití jednotlivých částí letenky
(případy, kdy se cestující nedostaví k prvnímu odletu – politika „no
show“). Letiště se silně postavila proti tomu, aby podle
revidovaného nařízení nesla jakoukoli odpovědnost.
Vnitrostátní orgány na celostátní a nižší
úrovni, které se veřejné konzultace
zúčastnily, se vyjádřily k většině otázek podobným
těm, k nimž se vyjádřila i sdružení spotřebitelů a
cestujících, ale byly citlivější vůči hospodářským, rozpočtovým
a právním omezením.
2.2.        Posouzení dopadů
Komise posoudila čtyři možnosti
politiky s cílem zlepšit uplatňování a prosazování práv cestujících v
letecké dopravě. Liší se ve zvolené povaze kompromisu mezi
přísnějším prosazováním a přizpůsobením ekonomických pobídek
leteckých společností: vyšší náklady letecké společnosti nutí ke
snížení nákladů na dodržování předpisů a k tomu, aby cestujícím
upíraly jejich práva. Silnější politika sankcí je k dodržování
předpisů motivuje. Proto u možností, u kterých jsou náklady uložené
povinnostmi stanovenými nařízením vyšší, musí být politika prosazování
přísnější a lépe koordinovaná a naopak.
Tento výběr možností byl do úvah zahrnut
proto, že naprosté zaměření na prosazování, které neřeší
ekonomické důvody odrazující od dodržování předpisů, by
vyžadovalo, aby na subjekty odpovědné za prosazování byly vynakládány
značné prostředky z veřejných zdrojů.
Možnost č. 1 – zaměření na
ekonomické pobídky (mírné změny v prosazování): v
rámci možnosti č. 1 je lépe koordinováno prosazování, především
prostřednictvím lepšího toku informací mezi vnitrostátními subjekty
odpovědnými za prosazování a Komisí. Tato možnost se zaměřuje
zejména na snížení nákladů tím, že některé povinnosti v oblasti
péče (tj. stravování, ubytování) nahrazuje povinností leteckých
společností navrhnout cestujícím nepovinné pojištění.
Možnost č. 2 – vyvážení silnější
politiky prosazování a ekonomických pobídek: politika
prosazování je posílena silnější koordinací vnitrostátních subjektů
odpovědných za prosazování. Tyto subjekty by musely zlepšit kvalitu
informací, které poskytují Komisi o své činnosti, a Komise by tyto
subjekty mohla požádat, aby něco prošetřily, zejména
v případech týkajících se několika členských států.
Vícenáklady vyplývající z lepší péče a pomoci jsou vyváženy úpravami
celkové částky finanční náhrady škody. Toho lze dosáhnout snížením
četnosti plateb náhrady škody prostřednictvím dvou variant:
·
varianty 2a:
prodloužení mezní lhůty, po jejímž uplynutí má cestující právo na náhradu
škody v případě zpoždění, ze současných tří na
nejméně pět hodin;
·
varianty 2b:
rozšíření oblasti působnosti „mimořádných okolností“ tak, aby
zahrnovaly většinu případů technického selhání.
U varianty 2a i 2b zpráva o posouzení
dopadů zkoumá, zda by bylo užitečné dále upravit paušální částky
náhrady škody.
V rámci možnosti č. 2 by byla povinnost
zajistit ubytování v případech dlouhotrvajících mimořádných událostí
omezena na tři nebo čtyři dny. Aby byl zmírněn dopad na
cestující, zavádí se pohotovostní plány a rychlejší přesměrování.
Možnost č. 3 – zaměření na
prosazování: tato možnost se zcela zaměřuje
na přísnější prosazování a upřesňuje stávající práva
cestujících s cílem zefektivnit jejich uplatňování.
Možnost č. 4 – centralizované
prosazování: možnost č. 4 se zcela
zaměřuje na plně centralizovanou politiku prosazování, která
musí působit proti odrazující povaze nákladů na dodržování
předpisů: součástí této možnosti je tudíž centrální subjekt EU
odpovědný za prosazování.
V rámci možností č. 3 a 4 by trvalou
péči v případech dlouhotrvajících mimořádných událostí zajistil
odvětvový fond – financovaný z přirážek ke každé letence – tím, že by
z něho byly alespoň částečně propláceny náklady
vzniklé leteckým společnostem.
Všechny možnosti politiky mají určité
společné prvky, např.:
·
vyjasnění řady otázek (např. výše
zmíněného pojmu mimořádných okolností, povinností souvisejících s
přesměrováním, péče při zdržení na odbavovací ploše, práv v
případě zmeškání navazujícího letu atd.);
·
funkční oddělení obecných otázek
prosazování od vyřizování jednotlivých stížností, kdy vyřizování
stížností mohou mít na starosti subjekty pro alternativní řešení
sporů. Letečtí dopravci i subjekty pověřené
vyřizováním jednotlivých stížností by museli dodržovat jasné postupy vyřizování
stížností (včetně maximálních lhůt pro zaslání odpovědi);
·
zapojení dalších účastníků trhu:
větší možnost leteckých společností požadovat náhradu škody od
třetích stran odpovědných za narušení; vypracování pohotovostních
plánů uživateli letiště.
Posouzení dopadů dospělo k
závěru, že možností upřednostňovanou před ostatními je
možnost č. 2, neboť by nejefektivněji a nejúčinněji
posílila práva cestujících, a zároveň zohlednila finanční dopad na
odvětví letecké dopravy. Varianta 2a je o něco
přijatelnější než varianta 2b, protože příliš krátká mezní
lhůta v případě zpoždění (jako u varianty 2b) by mohla
vést k většímu počtu zrušení a protože varianta 2a
zajišťuje větší soudržnost práva na náhradu škody s právem na
proplacení výdajů (obě vznikají nejdříve po pěti hodinách).
Posouzení dopadů neupřednostňuje žádné další dílčí varianty
možnosti č. 2a (tj. upravení výše náhrady škody a/nebo mnohočetné
mezní lhůty u náhrady škody za zpoždění).
Náklady leteckých dopravců na dodržování
předpisů by v rámci možnosti č. 2 byly obdobné jako podle
současného znění nařízení, avšak jejich potenciálně
vzestupná tendence by byla omezena v případě, že by nárok na
náhradu škody vznášelo více cestujících, nebo v případě
dlouhotrvajících mimořádných událostí.
Komise se rozhodla předložit návrh v
souladu se závěrem posouzení dopadů, tj. návrh odpovídající jeho
variantě 2a, včetně jednotné mezní lhůty pěti hodin
pro náhradu škody za zpoždění u všech cest uvnitř EU. Pokud jde o
dílčí možnosti, návrh nemění výši náhrad škody, ale zavádí delší
mezní lhůtu pro náhradu škody za zpoždění u letů mimo EU delších
než 3 500 km vzhledem ke specifickým problémům, které jsou s
dálkovými cestami spojeny, protože příčiny zpoždění jsou
řešeny daleko od domovské základny leteckého dopravce (devět hodin u
cest mimo EU na vzdálenost od 3 500 do 6 000 km a dvanáct hodin u cest
mimo EU na vzdálenost od 6 000 km).
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
3.1.        Právní základ
Právním základem návrhu je čl. 100 odst.
2 Smlouvy o fungování EU.
3.2.        Subsidiarita a
proporcionalita
Zaprvé, členské státy mají omezené
možnosti, chtějí-li samy jednat ve prospěch ochrany
spotřebitele, jelikož nařízení (ES) č. 1008/2008[10] o leteckých službách jim neumožňuje ukládat leteckým
dopravcům, kteří provozují služby uvnitř EU, další požadavky.
Zadruhé, většina problémů s právy
cestujících v letecké dopravě souvisí s rozdíly
v uplatňování/prosazování nařízení (ES) č. 261/2004 a (ES)
č. 2027/97 v jednotlivých členských státech, což oslabuje práva
cestujících a nepříznivě ovlivňuje rovné podmínky mezi leteckými
dopravci. Tyto problémy může řešit pouze koordinovaný zásah na úrovni
EU.
Návrh je dále v souladu se zásadou
proporcionality. Veškeré vícenáklady hospodářských subjektů a
vnitrostátních orgánů se omezují na ty, jež jsou nezbytné pro lepší
provádění a prosazování práv cestujících. Zvýšení nákladů spojené se
zajištěním péče a pomoci nebo s náhradou škody v
případě významných zpoždění je vyváženo změnami mezních
lhůt, které právo na náhradu škody zakládají.
3.3.        Podrobné vysvětlení
návrhu
3.3.1. Zajištění efektivního a
jednotného prosazování práv cestujících
Cílem návrhu je zlepšit prosazování tím, že
upřesní hlavní zásady a implicitní práva cestujících, které byly v
minulosti důvodem mnoha sporů mezi leteckými společnostmi a
cestujícími, a že posílí a lépe zkoordinuje politiky prosazování na
vnitrostátní úrovni.
3.3.1.1. Upřesnění hlavních zásad
·
Definice „mimořádných okolností“: návrh tento pojem jasně definuje v souladu s rozhodnutím
Evropského soudního dvora ve věci Wallentin-Hermann (C-549/07), tj. jako
okolnosti, jež svou povahou ani původem nejsou vlastní běžnému výkonu
činnosti dotčeného leteckého dopravce a jsou mimo jeho skutečnou
kontrolu. Pro potřeby větší právní jistoty návrh dále zavádí
nevyčerpávající seznam okolností, které mají být považovány za
mimořádné, a okolností, které za mimořádné být považovány nemají
(čl. 1 odst. 1 písm. e) návrhu – čl. 2 bod m) pozměněného
nařízení (ES) č. 261/2004 – a příloha 1).
·
Právo na náhradu škody v případě
významných zpoždění: návrh do znění
nařízení (ES) č. 261/2004 výslovně zavádí právo na náhradu škody
v případě významných zpoždění, jak o něm rozhodl
Evropský soudní dvůr ve spojených věcech Sturgeon (C-407/07 a
C-432/07). Aby se však předešlo nárůstu počtu zrušení letů
(které je pro cestující obecně více nepříjemné), bylo navrženo zvýšit
mezní lhůtu, po jejímž uplynutí právo na náhradu vzniká, ze tří na
pět hodin u všech cest v rámci EU. Zatímco u cest v rámci EU je
navržena jediná mezní lhůta, má být tato lhůta u cest do třetích
a ze třetích zemí stanovena v závislosti na cestovní vzdálenosti, aby byly
zohledněny praktické problémy, s nimiž se letečtí dopravci
setkávají, když řeší příčiny zpoždění na vzdálených
letištích (viz níže odstavec 3.3.2) (čl. 1 odst. 5 návrhu – čl. 6
odst. 2 pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Právo na přesměrování: návrh upřesňuje, že pokud letecký dopravce nemůže
cestujícího přesměrovat do dvanácti hodin s využitím vlastních
služeb, musí s výhradou dostupnosti sedadel zvážit jiné dopravce nebo jiné
druhy dopravy (čl. 1 odst. 8 návrhu – čl. 8 odst. 5 pozměňujícího
nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Právo na poskytnutí péče: případy, kdy mezní lhůta pro poskytnutí péče
v současnosti závisí na vzdálenosti letu (dvě, tři nebo
čtyři hodiny), návrh zjednodušuje zavedením jediné mezní lhůty
v délce dvou hodin u letů všech vzdáleností (čl. 1 odst. 5
návrhu – čl. 6 odst. 1 písm. i) pozměněného nařízení
(ES) č. 261/2004).
·
Zmeškání navazujícího letu: návrh potvrzuje, že cestující, kteří zmeškají letecké spojení z
důvodu zpoždění předchozího letu, mají právo na poskytnutí péče
(kterou zajistí letecký dopravce provozující zmeškaný let, neboť má k tomu
nejlepší předpoklady) a za určitých podmínek i právo na náhradu škody
(kterou zajistí letecký dopravce provozující zpožděný let, neboť od něj
se celkové zpoždění odvíjí). Toto právo by se však uplatňovalo jen za
předpokladu, že navazující lety jsou součástí jediné přepravní
smlouvy, neboť právě v takovém případě se dotčení
letečtí dopravci k plánované návaznosti letů zavázali a vědí o
ní. Leteckým dopravcům se ponechává právo dohodnout se na tom, jak si mezi
sebou rozdělí náklady (čl. 1 odst. 6 návrhu – článek 6a
pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Změna času odletu: návrh potvrzuje, že cestující, jimž byla změna času odletu
oznámena méně než dva týdny před původně plánovaným
časem odletu, mají podobná práva jako cestující, jejichž let byl
zpožděn (čl. 1 odst. 5 návrhu – článek 6 pozměněného
nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Zdržení na odbavovací ploše: návrh jasně stanoví práva cestujících v případě, že je
jejich letadlo zdrženo na odbavovací ploše, zejména právo na výstup z letadla
po pěti hodinách (v souladu s právem na proplacení výdajů)
(čl. 1 odst. 5 návrhu – čl. 6 odst. 5 pozměněného
nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Částečný zákaz omezování cestujících v
případě, že se nedostaví k prvnímu odletu („no show“): návrh potvrzuje, že cestujícím nesmí být při zpáteční
cestě odepřen nástup na palubu se stejnou letenkou proto, že ji
nevyužili pro cestu tam. Tento zákaz však nemá vliv na právo leteckých
společností ukládat pro následné využívání letů v rámci téže cesty
zvláštní pravidla. Pro úplný zákaz politiky „no show“ se Komise nerozhodla
proto, že by leteckým společnostem znemožnil nabízet nepřímé lety za
nižší ceny než lety přímé, a oslabil tak hospodářskou soutěž
(čl. 1 odst. 3 písm. b) návrhu – čl. 4 odst. 4 pozměněného
nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Právo na informace:
cestující by měli mít právo na informace o narušení letu, jakmile jsou
tyto informace k dispozici (čl. 1 odst. 13 návrhu – článek 14
pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
3.3.1.2. Zajištění účinných a
jednotných sankcí
Návrh upřesňuje úlohu vnitrostátních
subjektů odpovědných za prosazování tím, že těmto subjektům
jasně svěřuje úlohu všeobecného prosazování, zatímco mimosoudní
vyřizování jednotlivých stížností mají mít na starosti subjekty
odpovědné za vyřizování stížností, které by se mohly stát subjekty
pro alternativní řešení sporů (ADR) podle nové směrnice o
alternativním řešení sporů[11]. Oba typy
subjektů budou úzce spolupracovat (čl. 1 odst. 15 návrhu –
články 16 a 16a pozměněného nařízení (ES) č.
261/2004).
Subjekty odpovědné za prosazování
přijmou politiku aktivnějšího sledování, než jak je tomu dnes,
a jejich úloha bude rozšířena i na sledování souladu s ustanoveními nařízení
(ES) č. 2027/97 (a Montrealské úmluvy) týkajícími se zavazadel
(čl. 2 odst. 4 návrhu – článek 6b pozměněného nařízení
(ES) č. 2027/97).
Výměna informací a koordinace mezi jednotlivými subjekty odpovědnými za prosazování a mezi
těmito subjekty a Komisí má být posílena v důsledku povinnosti
předkládat zprávy a formálních koordinačních postupů (čl. 1
odst. 15 návrhu – článek 16b pozměněného nařízení (ES)
č. 261/2004).
3.3.1.3. Zajištění účinného
vyřizování jednotlivých nároků a stížností
Podle návrhu by letečtí dopravci
měli v okamžiku rezervace informovat cestující o svých postupech pro
vyřizování nároků a stížností, zajistit jim elektronické
prostředky pro podávání stížností a poskytnout jim informace o
příslušných subjektech odpovědných za jejich vyřizování. Letecké
společnosti budou muset cestujícím odpovědět ve lhůtě
dvou měsíců (čl. 1 odst. 15 návrhu – článek 16a
pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
3.3.2. Lepší zohlednění
finanční způsobilosti leteckých dopravců
Na snížení nejnákladnějších prvků
nařízení (ES) č. 261/2004 je zaměřeno jen několik
opatření:
·
Právo na náhradu škody v případě
zpoždění vzniká u všech cest v rámci EU po pěti hodinách. U cest do
třetích a ze třetích zemí jsou tyto mezní lhůty proto, aby byly
zohledněny praktické problémy, s nimiž se letečtí dopravci
setkávají, když řeší příčiny zpoždění na vzdálených
letištích, stanoveny v závislosti na cestovní vzdálenosti: pět hodin u
cest mimo EU na vzdálenost do 3 500 km, devět hodin u cest mimo EU na
vzdálenost od 3 500 do 6 000 km a dvanáct hodin u cest mimo EU na
vzdálenost od 6 000 km (čl. 1 odst. 5 návrhu – čl. 6 odst.
2 pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
·
V případě zpoždění a zrušení
letů z důvodu mimořádných okolností může letecký dopravce
omezit právo na ubytování na tři noci a na nejvýše 100 EUR za noc a
cestujícího (čl. 1 odst. 9 návrhu – čl. 9 odst. 4
pozměněného nařízení Rady (ES) č. 261/2004). Dopad na
cestující však zmírňují další dvě opatření: zaprvé, riziko
dlouhodobého zdržení cestujících by mělo být sníženo rychlejším
přesměrováním (viz výše); za druhé, letiště, letečtí
dopravci a další subjekty v řetězci letecké dopravy budou muset
vypracovat pohotovostní plány, jež pomohou péči o zdržené cestující a
pomoc těmto cestujícím optimalizovat (čl. 1 odst. 4 návrhu – čl.
5 odst. 5 pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004). Kromě
toho se omezení týkající se zajištění ubytování nevztahuje na cestující
s omezenou pohyblivostí, jejich doprovod, těhotné ženy, osoby, které
potřebují zvláštní lékařskou péči, ani na děti bez
doprovodu za předpokladu, že byl letecký dopravce o potřebách
těchto osob předběžně informován 48 hodin před
plánovaným časem odletu (čl. 1 odst. 11 návrhu – čl. 11 odst. 3
a 4 pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
·
Vzhledem ke zvláštnostem provozu malého
(regionálního) rozsahu nejsou letečtí dopravci povinni zajistit ubytování
cestujícím letů kratších než 250 km v letadlech s maximální kapacitou
80 míst (s výjimkou navazujících letů). Tato odchylka se opět
nevztahuje na osoby s omezenou pohyblivostí, jejich doprovod, těhotné
ženy, osoby, které potřebují zvláštní lékařskou péči, ani na
děti bez doprovodu (čl. 1 odst. 9 a 11 návrhu – čl. 9 odst.
5 a čl. 11 odst. 3 a 4 pozměněného nařízení (ES)
č. 261/2004).
·
Návrh upřesňuje, že vnitrostátní právní
předpisy nesmějí omezovat právo leteckých dopravců požadovat
náhradu škody od třetích stran odpovědných za zpoždění nebo
zrušení letů (čl. 1 odst. 12 návrhu – článek 13
pozměněného nařízení (ES) č. 261/2004).
3.3.3. Zajištění lepšího
prosazování práv cestujících, pokud jde o nesprávně zaslaná zavazadla
S ohledem na Úmluvu OSN o právech osob se
zdravotním postižením a Listinu základních práv (články 21 a 26) by cestující
s omezenou pohyblivostí měli mít stejná práva na volný pohyb, svobodu
volby a nediskriminační zacházení jako ostatní občané.
Odpovědnost leteckých dopravců za vybavení
umožňující pohyb má být zvýšena až na skutečnou hodnotu tohoto
vybavení. Toto je v souladu s Montrealskou úmluvou dosaženo tím, že je leteckým
dopravcům uložena povinnost automaticky nabízet možnost učinit
bezplatně zvláštní prohlášení o zájmu, jež tato úmluva stanoví (čl. 2
odst. 4 návrhu – článek 6a pozměněného nařízení (ES)
č. 2027/97).
Návrh posiluje transparentnost s ohledem na povolené
vlastnosti zavazadel. Výslovně požaduje, aby letečtí dopravci
povolené vlastnosti příručních a zapsaných zavazadel jasně udali
při rezervaci a na letišti (čl. 2 odst. 4 návrhu – článek 6d
pozměněného nařízení (ES) č. 2027/97).
Návrh obsahuje opatření týkající se hudebních
nástrojů. Ta letecké dopravce nutí povolit s výhradou
určitých podmínek malé nástroje uvnitř kabiny pro cestující a
upřesnit svá pravidla pro přepravu velkých nástrojů v nákladovém
prostoru (čl. 2 odst. 4 návrhu – článek 6e pozměněného
nařízení (ES) č. 2027/97).
Vzhledem k přísným lhůtám
Montrealské úmluvy, v nichž cestující mohou vůči leteckému dopravci
uplatňovat nároky ohledně nesprávně zaslaných zavazadel,
se navrhuje, aby letečtí dopravci vystavovali na letišti pro účely
uplatnění těchto nároků formulář, jehož
prostřednictvím si cestující mohou stěžovat na zpožděná,
poškozená či ztracená zavazadla (např. běžné hlášení o problému
se zavazadly – PIR), a aby tento formulář následně uznali jako nárok
pro účely nařízení (ES) č. 2027/97 a Montrealské úmluvy
(čl. 2 odst. 1 návrhu – čl. 3 odst. 2 pozměněného
nařízení (ES) č. 2027/97).
Podle návrhu mají být vnitrostátní subjekty
odpovědné za prosazování určené podle nařízení (ES) č.
261/2004 rovněž odpovědné za prosazování těch ustanovení
nařízení (ES) č. 2027/97, jež se týkají práv cestujících, pokud
jde o zpožděná, ztracená nebo poškozená zavazadla (čl. 2 odst. 4
návrhu – článek 6b pozměněného nařízení (ES)
č. 2027/97).
3.3.4. Úprava limitů
odpovědnosti v souladu se všeobecným zvýšením cen
Nařízení (ES) č. 2027/97 ve
znění nařízení (ES) č. 889/2002 provádí Montrealskou úmluvu do
práva EU a rozšiřuje oblast její působnosti na vnitrostátní lety
(kromě letů mezinárodních). Úmluva stanoví limity odpovědnosti,
pokud jde o přepravu cestujících, zavazadel a nákladu, které byly s
účinkem od 30. prosince 2009 upraveny směrem nahoru o 13,1 %. Tento
návrh aktualizuje limity uvedené v nařízení EU tak, aby tyto upravené
částky uvedené v úmluvě byly vzaty v úvahu (čl. 2 odst. 2 a
3 a příloha 2 návrhu – čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a
příloha pozměněného nařízení (ES) č. 2027/97).
4.           Rozpočtové důsledky
Návrh nemá žádné důsledky pro
rozpočet EU.
2013/0072 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY
o změně nařízení (ES) č. 261/2004,
kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké
dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení
nebo významného zpoždění letů, a nařízení (EHS) č. 2027/97
o odpovědnosti leteckého dopravce při letecké dopravě
cestujících a jejich zavazadel
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[12],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů[13],
v souladu s řádným legislativním
postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Nařízení Evropského
parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se
stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké
dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení
nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS)
č. 295/91[14],
a nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9. října 1997 o
odpovědnosti leteckého dopravce při letecké dopravě cestujících
a jejich zavazadel[15]
významně přispěla k ochraně práv cestujících v letecké
dopravě, jejichž cestovní plány jsou narušeny tím, že je jim odepřen
nástup na palubu, jejich let je významně zpožděn nebo zrušen nebo že
jsou nesprávně zaslána jejich zavazadla.
(2)       Několik nedostatků
zjištěných při provádění práv podle těchto nařízení
však zabránilo tomu, aby byl plně realizován potenciál těchto práv
chránit cestující. S cílem zajistit efektivnější, účinnější
a jednotnější uplatňování práv cestujících v letecké
dopravě v Unii je třeba provést řadu úprav v současném
právním rámci. Tato skutečnost byla zdůrazněna ve zprávě
Komise o občanství EU za rok 2010 týkající se odstraňování
překážek pro výkon práv občanů[16],
v níž byla uvedena opatření k zajištění souboru společných práv,
zejména pro cestující v letecké dopravě, a k zajištění toho, aby
tato práva byla odpovídajícím způsobem prosazována.
(3)       Aby byla zvýšena právní
jistota leteckých dopravců a cestujících v letecké dopravě, je nutná
přesnější definice pojmu „mimořádných okolností“, která by
zohlednila rozsudek Evropského soudního dvora ve věci Wallentin-Hermann
(C-549/07). Tato definice by měla být lépe vysvětlena pomocí
nevyčerpávajícího seznamu okolností, které jsou jasně označeny
jako mimořádné či nikoliv.
(4)       Ve věci Emirates
(C-173/07) Evropský soudní dvůr rozhodl, že pojem „let“ ve smyslu
nařízení (ES) č. 261/2004 je třeba vykládat tak, že se v
zásadě skládá z jedné operace letecké dopravy, tedy jako „jednotku“ této
dopravy provedenou leteckým dopravcem, který určuje její trasu. Aby se
předešlo nejistotě, měla by být podána jasná definice „letu“,
jakož i definice souvisejících pojmů „navazující let“ a „cesta“.
(5)       Ve věci Finnair
(C-22/11) Evropský soudní dvůr rozhodl, že pojem „odepření nástupu na
palubu“ musí být vykládán tak, že se týká nejen odepření nástupu na
palubu, které bylo způsobeno překročením kapacity letu v
důsledku nadměrného počtu rezervací, nýbrž i odepření
nástupu na palubu z jiných důvodů, jako jsou provozní důvody.
Vzhledem k tomuto potvrzení není nutno stávající definici „odepření
nástupu na palubu“ měnit.
(6)       Nařízení (ES) č.
261/2004 se rovněž vztahuje na cestující, kteří si leteckou dopravu
zarezervovali v rámci souborných služeb pro cesty. Mělo by však být
jasně stanoveno, že cestující nesmějí kumulovat odpovídající práva,
zejména práva podle tohoto nařízení i podle směrnice Rady 90/314/EHS
ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy[17]. Cestující by měli mít
možnost si vybrat, na základě kterého právního předpisu uplatní
svůj nárok, ale neměli by mít právo kumulovat náhradu škody za tentýž
problém na základě obou právních aktů. Cestujících by se nemělo
týkat, jakým způsobem si letečtí dopravci a provozovatelé souborných
služeb pro cesty, pobyty a zájezdy tyto nároky mezi sebou rozdělují.
(7)       S cílem zvýšit úroveň
ochrany by cestujícím neměl být odepřen nástup na palubu při
zpáteční cestě s obousměrnou (zpáteční) letenkou proto, že
ji nevyužili pro cestu tam.
(8)       Cestující jsou v
současné době někdy trestáni za chybný zápis svého jména tím, že
jsou vůči nim uplatněny sankční administrativní poplatky.
Měla by být stanovena možnost provádět bezplatně
přiměřené opravy chyb v rezervaci za předpokladu, že
v důsledku těchto oprav nedojde ke změně času,
data, trasy nebo cestujícího.
(9)       Mělo by být jasně stanoveno,
že v případě zrušení je volba mezi proplacením výdajů,
pokračováním v cestě formou přesměrování nebo
uskutečnění cesty v pozdější době volbou cestujícího, a
nikoli leteckého dopravce.
(10)     Letiště a uživatelé
letišť, jako jsou letečtí dopravci a společnosti poskytující
služby pozemního odbavení, by měli spolupracovat tak, aby minimalizovali
dopad mnohočetného narušení letu na cestující tím, že jim zajistí
péči a přesměrování. Za tímto účelem by měli pro tyto
případy vypracovat pohotovostní plány a spolupracovat na jejich
vylepšování.
(11)     Do nařízení (ES) č.
261/2004 by mělo být výslovně zahrnuto právo cestujících, jejichž let
byl významně zpožděn, na náhradu škody v souladu s rozsudkem
Evropského soudního dvora ve spojených věcech Sturgeon (C-402/07 a
C-432/07). Zároveň by měly být zvýšeny mezní lhůty, jejichž
překročení právo na náhradu škody za zpoždění zakládá, aby byl
zohledněn finanční dopad na odvětví a zamezilo se větší
četnosti zrušení, k nimž by v důsledku toho mohlo docházet. Aby byli
občané cestující v rámci EU odškodňováni za stejných podmínek,
měla by být tato mezní lhůta stejná u všech cest v rámci Unie, avšak
u cest do třetích a ze třetích zemí by měla záviset na cestovní
vzdálenosti, aby byly zohledněny provozní obtíže, s nimiž se setkávají
letečtí dopravci, když zpoždění řeší na vzdálených letištích.
(12)     Aby byla zajištěna právní
jistota, mělo by nařízení (ES) č. 261/2004 výslovně
potvrdit, že změna letového řádu má na cestující podobný dopad jako
významné zpoždění, a měla by tudíž zakládat podobná práva.
(13)     O cestující, kteří
nestihnou navazující let, by mělo být v době, kdy čekají na
přesměrování, řádně postaráno. V souladu se zásadou rovného
zacházení by tito cestující měli mít poté, co dosáhnou cílového místa určení
své cesty, možnost vznést nárok na náhradu škody obdobně jako cestující,
jejichž let byl zpožděn nebo kvůli zpoždění zrušen.
(14)     S cílem posílit ochranu
cestujících by mělo být jasně stanoveno, že cestující mají
v případě zpoždění právo na péči bez ohledu na to, zda
čekají v letištním terminálu, nebo jsou již usazeni na palubě
letadla. Jelikož však cestující usazení na palubě letadla nemají
přístup ke službám, které nabízí terminál, měla by být jejich práva
posílena s ohledem na uspokojení základních potřeb a na právo
vystoupit z letadla.
(15)     Pokud cestující využije
možnosti přesměrování při nejbližší příležitosti, letecký
dopravce toto přesměrování často podmiňuje dostupností míst
v rámci svých vlastních služeb, čímž cestujícímu odpírá možnost, aby byl
rychleji přesměrován s využitím alternativních služeb. Mělo by
být stanoveno, že dopravce by měl po uplynutí určité doby nabízet
přesměrování s využitím služeb jiného dopravce nebo jiného druhu
dopravy, pokud to může přesměrování uspíšit. Alternativní
přesměrování by mělo záviset na dostupnosti míst.
(16)     Letečtí dopravci jsou v
současné době vystaveni neomezené odpovědnosti za ubytování
svých cestujících v případě dlouhotrvajících mimořádných
okolností. Tato nejistota spojená s nemožností předem určit okamžik jejich
skončení může ohrozit finanční stabilitu dopravce. Letecký
dopravce by tudíž měl mít možnost poskytování péče po uplynutí
určité doby omezit. Riziko dlouhodobého zdržení cestujících by navíc
mělo být sníženo vypracováním pohotovostních plánů a včasným
přesměrováním.
(17)     Ukázalo se, že provádění
některých práv cestujících, zejména práva na ubytování, není v
některých případech provozu malého rozsahu úměrné
příjmům leteckého dopravce. Lety prováděné malými letadly na
krátké vzdálenosti by proto měly být z povinnosti hradit ubytování
vyňaty, ačkoliv by dopravce měl být přesto cestujícímu
nápomocen s hledáním ubytování.
(18)     Dojde-li k narušení letu,
může být obtížnější zajistit ubytování pro osoby se zdravotním
postižením, osoby s omezenou pohyblivostí a jiné osoby se zvláštními
potřebami, např. děti bez doprovodu, těhotné ženy a osoby,
které potřebují zvláštní lékařskou péči. Na tyto kategorie
cestujících by se proto neměla vztahovat žádná omezení práva na ubytování
ani v případě mimořádných okolností, ani v případě
regionálního provozu.
(19)     Důvody současné míry
významných zpoždění a zrušených letů v EU nelze připisovat pouze
leteckým dopravcům. Aby všechny subjekty v řetězci letecké
dopravy byly motivovány k hledání účinných a včasných řešení,
která minimalizují nepohodlí, jež významná zpoždění a zrušení letů
působí cestujícím, měli by mít letečtí dopravci právo požadovat
odškodnění od jakékoli třetí strany, která napomohla ke vzniku
události, jež vedla k náhradě škody nebo nutnosti dostát jiným
povinnostem.
(20)     V případě narušení
letu by cestující měli být nejen řádně informováni o svých
právech, ale zároveň by měli být odpovídajícím způsobem
informováni o samotné příčině narušení, jakmile jsou tyto
informace k dispozici. Tyto informace by měly být poskytovány i v
případě, že cestující získal letenku od zprostředkovatele
usazeného v Unii.
(21)     S cílem zajistit lepší
prosazování práv cestujících by měla být přesněji vymezena úloha
vnitrostátních subjektů odpovědných za prosazování, která by
měla být jasně odlišena od vyřizování jednotlivých stížností
cestujících.
(22)     Cestující by měli být
odpovídajícím způsobem informováni o příslušných postupech
uplatňování nároků na leteckých dopravcích a podávání stížností
těmto dopravcům a měli by v přiměřené době
dostat odpověď. Cestující by rovněž měli mít možnost podat
na leteckého dopravce stížnost s využitím mimosoudních opatření. Jelikož
je však právo na účinné prostředky nápravy před soudem základním
právem uznaným v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, neměla
by tato opatření cestujícím bránit v přístupu k soudům ani je v
tomto přístupu omezovat.
(23)     Ve věci Moré v. KLM
(C-139/11) Evropský soudní dvůr jasně stanovil, že lhůtu, ve
které musí být podány žaloby na náhradu škody, stanoví vnitrostátní pravidla
každého členského státu.
(24)     Pravidelný tok informací mezi
Komisí a subjekty příslušnými pro prosazování by Komisi umožnil lépe plnit
svou úlohu při sledování a koordinaci vnitrostátních subjektů a tyto
subjekty podporovat.
(25)     Aby byly zajištěny jednotné
podmínky provádění nařízení (ES) č. 261/2004, měly by být
na Komisi přeneseny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly
být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady
(EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a
obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při
výkonu prováděcích pravomocí[18].
(26)     K přijímání
prováděcích rozhodnutí o obsahu zpráv o činnosti, které členské
státy poskytují Komisi, by měl být použit poradní postup.
(27)     S cílem zajistit náhradu
poškozeného nebo ztraceného vybavení umožňujícího pohyb v plné výši
by letečtí dopravci měli osobám s omezenou pohyblivostí
bezplatně nabízet možnost učinit zvláštní prohlášení o zájmu, jež by
jim v souladu s Montrealskou úmluvou umožnilo nárokovat náhradu škody nebo
ztrátu v plné výši.
(28)     Cestující občas nemají
jasno v tom, jakou hmotnost a rozměry a kolik kusů mohou mít
zavazadla, která jsou jim povolena k přepravě na palubě letadla.
S cílem zajistit, aby cestující byli v úplnosti informováni o povolených
vlastnostech příručních i zapsaných zavazadel, která jsou zahrnuta do
ceny jejich letenky, měli by letečtí dopravci tyto vlastnosti
jasně udat při rezervaci a na letišti.
(29)     Hudební nástroje by měly
být pokud možno přijímány jako kabinová zavazadla, a pokud to možné není,
měly by být přepravovány podle platných podmínek v nákladovém
prostoru letadla. Nařízení (ES) č. 2027/97 by mělo být
odpovídajícím způsobem změněno.
(30)     S cílem zajistit správné a
jednotné uplatňování práv, která cestujícím přiznává nařízení
(ES) č. 2027/97, by vnitrostátní subjekty odpovědné za prosazování
určené podle nařízení (ES) č. 261/2004 měly rovněž
sledovat a prosazovat uplatňování práv podle nařízení (ES) č.
2027/97.
(31)     Vzhledem ke krátkým
lhůtám pro podávání stížností za ztracená, poškozená nebo zpožděná
zavazadla by letečtí dopravci měli dát cestujícím možnost podat
stížnost na příslušném formuláři, který jim poskytnou na letišti.
Tento formulář by mohl mít rovněž podobu běžného hlášení o
problému se zavazadly (PIR).
(32)     Ustanovení čl. 3 odst. 2
nařízení (ES) č. 2027/97[19]
je obsoletní, neboť pojišťovací záležitosti nyní upravuje
nařízení (ES) č. 785/2004. Toto ustanovení by proto mělo být
zrušeno.
(33)     Je nezbytné změnit
finanční limity vyjádřené v nařízení (ES) č. 2027/97 tak,
aby zohledňovaly hospodářský vývoj, a to v souladu s přezkumem,
který roce 2009 provedla podle čl. 24 odst. 2 Montrealské úmluvy
Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO).
(34)     Aby byl zajištěn trvalý
soulad mezi nařízením (ES) č. 2027/97 a Montrealskou úmluvou,
měla by být Komisi svěřena pravomoc k přijímání aktů v
přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování
Evropské unie. Tato pravomoc Komisi umožní finanční limity vyjádřené
v nařízení (ES) č. 2027/97 změnit v případě, že je
Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) podle čl. 24 odst.
2 Montrealské úmluvy upraví.
(35)     Toto nařízení by
mělo respektovat základní práva a dodržovat zásady uznané zejména Listinou
základních svobod Evropské unie, především ochranu spotřebitele,
právo na ochranu osobních údajů, zákaz jakékoli formy diskriminace,
začlenění osob se zdravotním postižením a právo na účinnou
právní ochranu a spravedlivý proces,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 261/2004 se
mění takto:
1.           Článek 2 se mění
takto:
a)           definice v bodu c) se nahrazuje
tímto:
„ „leteckým dopravcem Společenství“ rozumí
letecký dopravce s platnou provozní licencí udělenou členským státem
v souladu s ustanoveními nařízení Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne
24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých
služeb ve Společenství[20];“

b)           definice v bodu d) se nahrazuje
tímto:
„ „organizátorem“ rozumí osoba ve smyslu čl.
2 odst. 2 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o
souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy[21];“
c)           definice v bodu i) se nahrazuje
tímto:
„ „osobou s omezenou pohyblivostí“ rozumí osoba
definovaná v čl. 2 bodu a) nařízení (ES) č. 1107/2006
o právech osob se zdravotním postižením a osob s omezenou schopností
pohybu a orientace v letecké dopravě[22];“
d)           do definice „zrušení“ v bodě l)
se doplňuje nová věta, která zní:
„Let, při němž letadlo vzlétlo, ale z
nějakého důvodu bylo následně přinuceno přistát na
jiném letišti, než je letiště místa určení, nebo se vrátit na
letiště odletu, se považuje za zrušený.“;
e)           doplňují se nové definice,
které znějí:
„m)    „mimořádnými okolnostmi“ rozumí
okolnosti, jež svou povahou ani původem nejsou vlastní běžnému výkonu
činnosti dotčeného leteckého dopravce a jsou mimo jeho skutečnou
kontrolu. Pro účely tohoto nařízení mimořádné okolnosti zahrnují
okolnosti stanovené v příloze;
n)      „letem“ rozumí provoz letecké dopravy
mezi dvěma letišti; mezipřistání pouze z technických nebo provozních
důvodů se pro tento účel neberou v úvahu;
o)      „navazujícím letem“ rozumí let, který má
cestujícímu na základě jediné přepravní smlouvy umožnit
přiletět do přestupního místa a odletět jiným letem, nebo
jímž se v daném kontextu případně rozumí tento jiný let odlétající
z přestupního místa;
p)      „cestou“ rozumí let nebo nepřerušený
sled navazujících letů, během nichž je cestující přepravován z
letiště odletu do svého cílového místa určení v souladu
s přepravní smlouvou;
q)      „letištěm“ rozumí jakýkoliv pozemek
zvlášť přizpůsobený pro přistávání, vzlet a manévrování
letadel, včetně pomocných zařízení souvisejících s provozem a
obsluhou letadel a zařízení potřebných k zajištění obchodních
leteckých služeb;
r)       „řídícím orgánem letiště“
rozumí orgán, který má ve spojení s dalšími činnostmi nebo bez vztahu k
nim podle vnitrostátních právních a správních předpisů nebo smluv za
úkol správu a řízení infrastruktury letiště nebo sítě
letišť a koordinaci činností různých hospodářských
subjektů přítomných na daných letištích nebo sítích letišť a
dohled nad těmito činnostmi;
s)       „cenou letenky“ rozumí cena v plné výši
uhrazená za letenku a zahrnující letecký tarif a všechny příslušné taxy,
platby, přirážky a poplatky hrazené za volitelné nebo nevolitelné služby,
jež jsou do letenky zahrnuty;
t)       „cenou letu“ rozumí hodnota získaná
vynásobením ceny letenky poměrem mezi vzdáleností letu a celkovou
vzdáleností cesty či cest, na kterou se letenka vztahuje;
u)      „časem odletu“ rozumí čas, kdy
letadlo opustí pomocí vytlačení nebo vlastního pohonu odletové stání
(čas zahájení pojíždění);
v)      „časem příletu“ rozumí
čas, kdy letadlo dosáhne příletového stání a kdy jsou zataženy jeho
parkovací brzdy (čas ukončení pojíždění);
w)     „zdržením na odbavovací ploše“ rozumí
při odletu doba, kdy letadlo zůstává na zemi mezi zahájením nástupu
cestujících na palubu letadla a časem vzletu letadla, nebo při
příletu doba mezi dosednutím letadla na zem a zahájením výstupu
cestujících z letadla;
x)      „nocí“ rozumí doba mezi půlnocí a
šestou hodinou ranní;
y)      „dítětem bez doprovodu“ rozumí
dítě, které cestuje bez doprovodu rodiče nebo zákonného zástupce,
pokud letecký dopravce převezme odpovědnost za péči o toto
dítě v souladu se svými zveřejněnými předpisy.“
2.           Článek 3 se mění
takto:
a)           odstavec 2 se nahrazuje tímto:
„Odstavec 1 se použije pod podmínkou, že cestující:
a) mají potvrzenou rezervaci pro dotčený let
a kromě případů zrušení podle článku 5 a změny
letového řádu podle článku 6 se dostaví k nástupu na palubu,
- jak je předem a písemně (mimo jiné
elektronickými prostředky) stanoveno a v čase uvedeném leteckým
dopravcem, organizátorem nebo oprávněným zprostředkovatelem služeb v
cestovním ruchu,
nebo jestliže není uveden čas,
- nejpozději 45 minut před plánovaným
časem odletu, anebo
b) jsou leteckým dopravcem nebo organizátorem bez
ohledu na důvod převedeni z letu, který měli rezervovaný,
na jiný let.“;
b)           odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 6, toto
nařízení se vztahuje pouze na cestující přepravované motorovým
letadlem s pevnými křídly. Pokud se však část cesty
uskutečňuje v souladu s přepravní smlouvou jiným druhem dopravy
nebo vrtulníkem, toto nařízení se vztahuje na celou cestu,
přičemž ta část cesty, která se uskutečňuje jiným
druhem dopravy, je pro účely tohoto nařízení považována za navazující
let.“;
c)           odstavec 6 se nahrazuje tímto:
„6. Toto nařízení se rovněž použije na
cestující přepravované podle smluv o souborných službách, ale nejsou jím
dotčena práva cestujících podle směrnice Rady 90/314/EHS. Cestující
mají právo uplatňovat nároky podle tohoto nařízení a podle
směrnice Rady 90/314/EHS, avšak v souvislosti se stejnými
skutečnostmi nesmějí práva podle obou právních aktů kumulovat,
pokud tato práva ochraňují stejný zájem nebo mají stejný cíl. Toto
nařízení se nepoužije v případech, kdy jsou souborné služby pro
cesty, pobyty a zájezdy zrušeny nebo zpožděny z důvodů jiných
než zrušení nebo zpoždění letu.“
3.           Článek 4 se mění
takto:
a)           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Jestliže je nástup na palubu cestujícím
odepřen proti jejich vůli, provozující letecký dopravce je
neprodleně odškodní v souladu s článkem 7 a poskytne jim pomoc v
souladu s článkem 8. Pokud se cestující rozhodne pro
přesměrování při nejbližší příležitosti podle čl. 8
odst. 1 písm. b) a následuje-li čas odletu alespoň dvě hodiny po
původním času odletu, provozující dopravce poskytne cestujícím pomoc
v souladu s článkem 9.“;
b)           doplňují se dva nové odstavce,
které znějí:
„4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí i na
zpáteční letenky, pokud byl cestujícím odepřen nástup na palubu
při zpáteční cestě z toho důvodu, že zpáteční letenku
nevyužili pro cestu tam nebo že za tímto účelem neuhradili dodatečný
poplatek.
5. Pokud cestující nebo zprostředkovatel
jednající jeho jménem nahlásí chybu v zápisu jména jednoho nebo několika
cestujících zahrnutých do téže přepravní smlouvy a pokud by tato chyba
mohla vést k odepření nástupu na palubu, letecký dopravce tuto chybu
opraví nejméně jednou do 48 hodin před odletem, aniž by cestujícímu
nebo jeho zprostředkovateli účtoval dodatečný poplatek,
kromě případů, kdy mu to neumožňují vnitrostátní nebo
mezinárodní právní předpisy.“
4.           Článek 5 se mění
takto:
a)           v odstavci 1 se písmena a) a b)
nahrazují tímto:
„a) je dotčeným cestujícím nabídnuta
provozujícím leteckým dopravcem možnost volby mezi proplacením výdajů,
pokračováním v cestě formou přesměrování nebo
uskutečněním cesty v pozdější době v souladu s článkem
8 a
b) je dotčeným cestujícím nabídnuta
provozujícím leteckým dopravcem péče uvedená v článku 9, jestliže
očekávatelný čas odletu následuje alespoň dvě hodiny po
plánovaném odletu zrušeného letu, a“;
b)           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Provozující letecký dopravce není povinen
platit náhradu škody v souladu s článkem 7, jestliže může
prokázat, že zrušení bylo způsobeno mimořádnými okolnostmi a že
tomuto zrušení nebylo možné zabránit, i kdyby byla přijata všechna
přiměřená opatření. Na mimořádné okolnosti se lze
odvolávat jen v případě, že mají vliv na dotčený let nebo
předchozí let uskutečněný stejným letadlem.“;
c)           doplňuje se nový odstavec 5,
který zní:
„5. Na letištích, jejichž roční objem
přepravy činil za poslední tři po sobě následující roky
nejméně tři miliony cestujících, řídící orgán letiště
zajistí, aby provoz letiště a uživatelů letiště, zejména
leteckých dopravců a poskytovatelů služeb pozemního odbavení, byl
koordinován na základě řádného pohotovostního plánu, který řeší
možné situace mnohočetného zrušení a/nebo zpoždění letů, v
jejichž důsledku by mohl být na letišti zdržen značný počet
cestujících, mimo jiné v případě platební neschopnosti letecké
společnosti nebo odebrání její provozní licence. Pohotovostní plán musí
být vypracován tak, aby byly zdrženým cestujícím zajištěny odpovídající
informace a pomoc. Řídící orgán letiště pohotovostní plán a veškeré
jeho změny oznámí vnitrostátnímu subjektu odpovědnému za prosazování
určenému podle článku 16. Na
letištích, která výše uvedeného mezního objemu přepravy nedosahují,
řídící orgán letiště v těchto situacích vynaloží veškeré
přiměřené úsilí ke koordinaci uživatelů letiště a
poskytnutí pomoci a informací zdrženým cestujícím.“
5.           Článek 6 se nahrazuje
tímto:
„Článek
6
Významné
zpoždění
1.       Jestliže provozující letecký dopravce
důvodně předpokládá, že let bude oproti původně
plánovanému času odletu zpožděn, nebo pokud provozující letecký
dopravce původně plánovaný čas odletu odloží, nabídne
cestujícím:
i)        v případě, že zpoždění
trvá nejméně dvě hodiny, pomoc stanovenou v čl. 9 odst. 1 písm.
a) a čl. 9 odst. 2;
ii)       v případě, že zpoždění
trvá nejméně pět hodin a zahrnuje jednu nebo několik nocí, pomoc
stanovenou v čl. 9 odst. 1 písm. b) a c) a
iii)      v případě, že zpoždění
trvá nejméně pět hodin, pomoc stanovenou v čl. 8
odst. 1 písm. a).
2.       Cestující mají právo požadovat od
provozujícího leteckého dopravce náhradu škody v souladu s článkem 7,
pokud do cílového místa určení přiletí:
a) pět nebo více hodin po plánovaném
času příletu u všech cest uvnitř Společenství a u cest do
třetích a ze třetích zemí na vzdálenost do 3 500 kilometrů;
b) devět nebo více hodin po plánovaném
času příletu u cest do třetích a ze třetích zemí na
vzdálenost od 3 500 km do 6 000 kilometrů;
c) dvanáct nebo více hodin po plánovaném času
příletu u cest do třetích a ze třetích zemí na vzdálenost od 6
000 kilometrů.
3.       Odstavec 2 se použije i v
případě, že provozující letecký dopravce změnil plánovaný
čas odletu a příletu tak, že v porovnání s původně
plánovaným časem příletu způsobil zpoždění, není-li
cestující o změně letového řádu informován více než patnáct dní
před původně plánovaným časem odletu.
4.       Provozující letecký dopravce není povinen
platit náhradu škody v souladu s článkem 7, může-li prokázat, že
zpoždění nebo změna letového řádu byly způsobeny
mimořádnými okolnostmi a že tomuto zpoždění ani změně
letového řádu nebylo možné zabránit, i kdyby byla přijata všechna
přiměřená opatření. Na mimořádné okolnosti se lze
odvolávat jen v případě, že mají vliv na dotčený let nebo
předchozí let uskutečněný stejným letadlem.
5.       S výhradou bezpečnostních omezení
poskytne provozující letecký dopravce v případě, že zdržení na
odbavovací ploše trvá déle než hodinu, bezplatný přístup k toaletám a
pitné vodě, zajistí dostatečné vytápění nebo chlazení kabiny pro
cestující a dále to, aby byla v případě potřeby dostupná
odpovídající lékařská péče. Pokud zdržení na odbavovací ploše dosáhne
maximální možné doby pěti hodin, letadlo se vrátí k bráně nebo jinému
vhodnému místu výstupu z letadla, v němž je cestujícím dovoleno
vystoupit a využít stejné pomoci, jaká je uvedena v odstavci 1, s výjimkou
případů, kdy důvody spojené s bezpečností nebo ochranou
před protiprávními činy letadlu brání v tom, aby své místo na
odbavovací ploše opustilo.“
6.           Vkládá se nový článek,
který zní:
„Článek
6a
Zmeškání
navazujícího letu
1.       Pokud cestující zmešká navazující let v
důsledku zpoždění nebo změny letového řádu předchozího
letu, letecký dopravce Společenství provozující navazující let ve stejném
směru cestujícímu nabídne:
i) pomoc stanovenou v čl. 9 odst. 1 písm. a)
a čl. 9 odst. 2, jestliže se doba, po kterou cestující na navazující spoj
čeká, prodlouží nejméně o dvě hodiny;
ii) přesměrování podle ustanovení
čl. 8 odst. 1 písm. b) a
iii) v případě, že plánovaný čas
odletu náhradního letu nebo čas odjezdu jiného druhu dopravy nabídnutého
podle článku 8 je nejméně pět hodin po plánovaném času
odletu zmeškaného letadla a doba zpoždění zahrne jednu nebo více nocí,
pomoc stanovenou v čl. 9 odst. 1 písm. b) a c).
2.       Pokud cestující zmešká navazující let v
důsledku zpoždění předchozího navazujícího letu, má právo
požadovat od leteckého dopravce Společenství, který tento předchozí
let provozoval, náhradu škody v souladu s čl. 6 odst. 2. Pro tyto
účely se zpoždění vypočítá s ohledem na plánovaný čas
příletu do cílového místa určení.
3. Odstavcem 2 nejsou dotčena žádná ujednání
o odškodnění uzavřená mezi dotčenými leteckými dopravci.
4. Odstavce 1 a
2 se použijí i na letecké dopravce ze třetích zemí provozující navazující
let na letiště nebo z letiště EU.“
7.           Článek 7 se mění
takto:
a)           v odstavci 1 se výraz „letů“
nahrazuje výrazem „cest“;
b)           odstavce 2, 3 a 4 se nahrazují
tímto:
2. Pokud se cestující rozhodne pokračovat v
cestě podle čl. 8 odst. 1 písm. b), právo na náhradu škody mu
během jeho cesty do cílového místa určení vzniká pouze jednou, a to i
v případě, že by v rámci přesměrovaného letu došlo k novému
zrušení nebo zmeškání navazujícího spoje.
3. Náhrada škody uvedená v odstavci 1 se vyplácí v
hotovosti, elektronickým bankovním převodem, bankovními příkazy nebo
bankovními šeky.
4. Vzdálenosti uvedené v odstavci 1 se
měří metodou ortodromické dráhy letu.
5. Letecký dopravce může s cestujícím
uzavřít dobrovolnou dohodu, která nahrazuje ustanovení o náhradě
škody uvedená v odstavci 1, za předpokladu, že tato dohoda je stvrzena
dokumentem, který cestující podepsal a který ho informuje o jeho právech na
náhradu škody podle tohoto nařízení.“
8.           Článek 8 se nahrazuje
tímto:
„Článek
8
Právo na
proplacení výdajů nebo přesměrování
1. Odkazuje-li se na tento článek, je
cestujícímu bezplatně nabídnuta možnost trojí volby mezi:
a)       - proplacením ceny letu do sedmi dnů
od podání žádosti cestujícího způsobem stanoveným v čl. 7
odst. 3, a to za část nebo části neuskutečněné cesty a za
část nebo části již uskutečněné cesty, jestliže let nadále
neslouží účelu vztahujícímu se k původnímu cestovnímu plánu
cestujícího, spolu s případným
- zpátečním letem do původního místa odletu
při nejbližší příležitosti;
b)       pokračováním v cestovním plánu
cestujícího jeho přesměrováním do cílového místa určení při
nejbližší příležitosti za srovnatelných dopravních podmínek anebo
c)       přesměrováním cestujícího do
jeho cílového místa určení v pozdější době podle jeho přání
za srovnatelných dopravních podmínek s výhradou dostupnosti míst.
2. Ustanovení odst. 1 písm. a) se rovněž
použije na cestující, jejichž lety jsou součástí souboru služeb, s
výjimkou práva na proplacení výdajů, pokud toto právo vzniká podle
směrnice 90/314/EHS.
3. Jestliže provozující letecký dopravce nabídne
cestujícímu let na letiště nebo z letiště, které je jiné než
letiště uvedené v rezervaci, provozující letecký dopravce nese náklady na
transfer cestujícího z tohoto jiného letiště na letiště uvedené
v rezervaci nebo – s ohledem na letiště místa přistání – do
jiného sousedního místa určení, na němž se s cestujícím dohodne.
4. Pokud s tím cestující souhlasí, může být k
uskutečnění zpátečního letu či letů podle odst. 1
písm. a) nebo k přesměrování podle odst. 1 písm. b) nebo c) využito
služeb jiného leteckého dopravce, jiné trasy nebo jiného způsobu dopravy.
5. Pokud si cestující zvolí možnost uvedenou v
odst. 1 písm. b) a jestliže provozující letecký dopravce nemůže s využitím
vlastních služeb dopravit cestující do jejich cílového místa určení do
dvanácti hodin od plánovaného času příletu, mají s výhradou
dostupnosti právo na přesměrování prostřednictvím jiného
leteckého dopravce nebo jiného druhu dopravy. Aniž je dotčen čl. 22
odst. 1 nařízení (ES) č. 1008/2008[23], tento jiný letecký
provozovatel nebo provozovatel jiného druhu dopravy neúčtuje smluvnímu
přepravci cenu převyšující průměrnou cenu, kterou za
rovnocenné služby účtoval během posledních tří měsíců
svým cestujícím.
6. Pokud je podle odstavce 1 cestujícím nabídnuto
úplné nebo částečné přesměrování prostřednictvím
jiného druhu dopravy, toto nařízení se použije na přepravu
uskutečněnou tímto jiným druhem dopravy tak, jako by byla
uskutečněna letadlem s pevnými křídly.“
9.           Článek 9 se mění
takto:
a)           v odstavci 1 se písmeno c) nahrazuje
tímto:
„c) přeprava mezi letištěm a místem
ubytování (hotelem, místem pobytu cestujícího nebo jiným zařízením).“;
b)           doplňují se nové odstavce,
které znějí:
„4. Jestliže provozující letecký dopravce
může prokázat, že zrušení, zpoždění nebo změna letového
řádu byly způsobeny mimořádnými okolnostmi a že tomuto zrušení,
zpoždění ani změně letového řádu nebylo možné zabránit, i
kdyby byla přijata všechna přiměřená opatření,
může omezit celkovou cenu za ubytování poskytované podle odst. 1 písm. b)
na 100 EUR za noc a cestujícího, a to nejvýše na tři noci. Jestliže se
provozující letecký dopravce rozhodne toto omezení uplatnit, poskytne
nicméně cestujícím informace o dostupných možnostech ubytování i po
uplynutí těchto tří nocí a nadále plní své povinnosti poskytovat
informace podle článku 14.
5. Povinnost nabídnout ubytování podle odst. 1
písm. b) se neuplatní, není-li dotčený let delší než 250 km a je-li
naplánován letadlem s maximální kapacitou 80 sedadel nebo menší, s
výjimkou případů, kdy se jedná o let navazující. Jestliže provozující
letecký dopravce tuto výjimku uplatní, poskytne nicméně cestujícím
informace o dostupných možnostech ubytování.
6. Pokud se cestující rozhodne na letišti odletu,
na němž začal svou cestu, pro proplacení výdajů podle čl. 8
odst. 1 písm. a) nebo rozhodne-li se pro přesměrování
v pozdější době podle čl. 8 odst. 1 písm. c), nemá v
souvislosti s příslušným letem žádná další práva z hlediska péče
podle čl. 9 odst. 1.“
10.         V čl. 10 odst. 2 písm.
a), b) a c) se výraz „ceny letenky“ nahrazuje výrazem „ceny letu“.
11.         V článku 11 se
doplňuje nový odstavec, který zní:
„3. Provozující letecký dopravce neuplatní omezení
stanovená v čl. 9 odst. 4 a 5, je-li cestujícím osoba s omezenou
pohyblivostí nebo její doprovod, dítě bez doprovodu, těhotná žena
nebo osoba, která potřebuje zvláštní lékařskou péči, jestliže
letecký dopravce či jeho zástupce nebo organizátor byl o zvláštních
požadavcích tohoto cestujícího na péči informován alespoň 48 hodin
před plánovaným časem odletu letadla. Má se za to, že tyto informace
se vztahují na celou cestu i na zpáteční cestu, pokud byly obě cesty
smluveny se stejným leteckým dopravcem.“
12.         Článek 13 se nahrazuje
tímto:
„Článek
13
Právo na
odškodné
Jestliže provozující letecký dopravce vyplatí
náhradu škody nebo dostojí jiným povinnostem, které mu toto nařízení
ukládá, nelze žádné ustanovení tohoto nařízení nebo vnitrostátních
právních předpisů vykládat jako omezení jeho práva požadovat náhradu
škody za náklady, jež mu v souvislosti s tímto nařízením vznikly, od
jakékoli třetí strany, která ke vzniku události, jež k náhradě škody
nebo nutnosti dostát jiným povinnostem vedla, napomohla.“
13.         Článek 14 se nahrazuje
tímto:
„Článek
14
Povinnosti
informovat cestující
1. Řídící orgán letiště a provozující
letecký dopravce zajistí, aby u odbavovací přepážky (a samoobslužných
odbavovacích kiosků) a u brány pro nástup na palubu bylo způsobem
zřetelně viditelným pro cestující zobrazeno jasně čitelné
upozornění v tomto znění: „Pokud Vám byl odepřen nástup na
palubu nebo má-li Váš let nejméně dvouhodinové zpoždění, požádejte u
odbavovací přepážky nebo u brány pro nástup na palubu o upozornění, v
němž jsou uvedena Vaše práva, zejména Vaše právo na pomoc a případnou
náhradu škody.“
2. Odepře-li provozující letecký dopravce
nástup na palubu nebo zruší-li let, předá každému dotčenému
cestujícímu písemné upozornění, v němž jsou uvedena pravidla pro
náhradu škody a pomoc v souladu s tímto nařízením, včetně
informací o možných omezeních podle čl. 9 odst. 4 a 5. Stejné
upozornění poskytne i každému cestujícímu dotčenému zpožděním
nebo změnou letového řádu v délce nejméně dvou hodin. Cestujícím
se v písemné podobě poskytnou také kontaktní údaje příslušných
subjektů odpovědných za vyřizování stížností určených podle
článku 16a.
3. Při uplatnění tohoto článku na
nevidomé a zrakově postižené osoby se použijí jiné vhodné prostředky.
4. Řídící orgán letiště zajistí, aby
všeobecné informace o právech cestujících byly jasně a viditelně zobrazeny
v prostorách letiště určených pro cestující. Rovněž zajistí, aby
cestující přítomní na letišti byli informováni o zrušení svého letu a o
svých právech v případě, kdy letecká společnost náhle
ukončí činnost, např. upadne-li do platební neschopnosti nebo
je-li jí odebrána provozní licence.
5. V případě zrušení letu nebo
zpoždění při odletu informuje provozující letecký dopravce cestující
o vzniklé situaci co nejdříve, v každém případě však do 30 minut
po plánovaném času odletu, a o předpokládaném času odletu,
jakmile tyto informace získá, pokud tento letecký dopravce od cestujících
obdržel kontaktní údaje v souladu s odstavci 6 a 7 v případě, že
letenku zakoupili od zprostředkovatele.
6. Pokud si cestující nezakoupí letenku přímo
od provozujícího leteckého dopravce, ale od zprostředkovatele usazeného v
Unii, tento zprostředkovatel poskytne leteckému dopravci kontaktní údaje
cestujících pod podmínkou, že k tomu cestující udělí výslovný a písemný
souhlas. Tento souhlas může být udělen jen na základě svobodné
vůle. Letecký dopravce může tyto kontaktní údaje použít výhradně
za účelem splnění povinnosti poskytnout informace podle tohoto
článku, a nikoli pro účely marketingové a do 72 hodin po splnění
přepravní smlouvy tyto kontaktní údaje vymaže. Zpracování těchto
údajů, přístup k nim a jejich uchovávání se provádí v souladu se
směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o ochraně fyzických
osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu
těchto údajů[24].

7. Ustanovení odstavce 6 se nevztahuje na
zprostředkovatele, může-li prokázat, že existuje alternativní systém,
který zajistí informovanost cestujících i bez toho, že by jejich příslušné
kontaktní údaje musely být předány.“
14.         Článek 16 se nahrazuje
tímto:
„Článek
16
Prosazování
1. Každý členský stát určí vnitrostátní
subjekt odpovědný za prosazování tohoto nařízení, pokud jde o lety z
letišť nacházejících se na jeho území a lety ze třetí země na
tato letiště. Subjekt, který byl v souladu s tímto odstavcem určen,
oznámí členské státy Komisi.
2. Vnitrostátní subjekt odpovědný za
prosazování důkladně sleduje soulad s požadavky tohoto
nařízení a přijímá opatření nezbytná k zajištění toho, aby
byla dodržována práva cestujících. Za tímto účelem letečtí dopravci a
řídící orgány letišť poskytují vnitrostátnímu subjektu
odpovědnému za prosazování na jeho žádost příslušné dokumenty. Aby
vnitrostátní subjekt odpovědný za prosazování mohl plnit své úkoly,
zohlední rovněž informace, jež mu předložil subjekt určený podle
článku 16a. Může také rozhodnout o přijetí opatření v
oblasti prosazování na základě stížností, které mu subjekt určený
podle článku 16a předal.
3. Sankce stanovené členskými státy za
porušení tohoto nařízení musí být účinné, přiměřené a
odrazující.
4. Jestliže se subjekty určené podle článku
16 a 16a liší, stanoví se mechanismy pro podávání zpráv, které mezi
různými orgány zajistí výměnu informací, s cílem pomoci
vnitrostátnímu subjektu odpovědnému za prosazování s plněním jeho
úkolů v oblasti dohledu a prosazování a subjektu určenému podle
článku 16a se shromažďováním informací nezbytných k
prověřování jednotlivých stížností.
5. Vnitrostátní subjekty odpovědné za
prosazování zveřejní za každý rok nejpozději na konci dubna
následujícího kalendářního roku statistické údaje o své činnosti,
včetně uplatněných sankcí.
6. Letečtí dopravci sdělí vnitrostátním
subjektům odpovědným za prosazování v členských státech, ve
kterých provozují svou činnost, své kontaktní údaje pro potřeby
záležitostí, na něž se vztahuje toto nařízení.“
15.         Vkládají se nové články,
které znějí:
„Článek
16a
Nároky a
stížnosti cestujících
1. V okamžiku rezervace poskytnou letečtí
dopravci cestujícím informace o postupech vyřizování jejich
nároků a stížností v souvislosti s právy stanovenými v tomto
nařízení, a příslušné kontaktní adresy, včetně adres
elektronických, na které cestující mohou své nároky a stížnosti zasílat.
Letecký dopravce cestující informuje rovněž o subjektu či subjektech
příslušných pro vyřizování stížností cestujících.
2. Chce-li cestující podat leteckému dopravci v
souvislosti se svými právy podle tohoto nařízení stížnost, předloží
ji ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy byl nebo měl
být uskutečněn příslušný let. Dopravce cestujícímu potvrdí
přijetí stížnosti do sedmi dnů od jejího obdržení. Do dvou
měsíců ode dne přijetí stížnosti dopravce cestujícímu zašle
úplnou odpověď.
3. V souladu s příslušnými unijními a
vnitrostátními právními předpisy každý členský stát určí
vnitrostátní subjekt či subjekty odpovědné za mimosoudní řešení
sporů mezi leteckými dopravci a cestujícími v souvislosti s právy, na
něž se vztahuje toto nařízení.
4. Každý cestující může kterémukoli
vnitrostátnímu subjektu určenému podle odstavce 3 podat stížnost na údajné
porušení tohoto nařízení na jakémkoli letišti, které se nachází na území
členského státu, nebo na jakýkoli let ze třetí země na
letiště nacházející se na tomto území. Tyto stížnosti lze podat
nejdříve dva měsíce ode dne, kdy byla stížnost podána dotčenému
dopravci, jestliže dopravce stěžovateli dosud neposkytl konečnou
odpověď.
5. Určený subjekt potvrdí stěžovateli
přijetí stížnosti do sedmi dnů od jejího obdržení a zašle kopii
příslušnému vnitrostátnímu subjektu odpovědnému za prosazování.
Lhůta pro zaslání konečné odpovědi stěžovateli nesmí být
delší než tři měsíce od přijetí stížnosti. Kopie konečné
odpovědi se zasílá i vnitrostátnímu subjektu odpovědnému za
prosazování.
Článek
16b
Spolupráce
mezi členskými státy a Komisí
1. Komise podporuje dialog členských
států týkající se výkladu a uplatňování tohoto nařízení v
jednotlivých členských státech prostřednictvím výboru uvedeného
v článku 16c.
2. Členské státy podávají
každoročně Komisi zprávu o své činnosti nejpozději na konci
dubna následujícího kalendářního roku. Komise může o otázkách, které
mají být v těchto zprávách řešeny, rozhodnout prostřednictvím
prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají postupem
podle článku 16c.
3. Členské státy zasílají pravidelně
příslušné informace o výkladu a uplatňování tohoto nařízení
Komisi, která je zpřístupní v elektronické podobě ostatním
členským státům.
4. Komise na žádost členského státu nebo z
vlastního podnětu přezkoumá případy, kdy nastanou rozdíly v
uplatňování a prosazování některého ustanovení tohoto nařízení,
zejména pak rozdíly ve výkladu mimořádných okolností, a vyjasní ustanovení
tohoto nařízení s cílem podpořit společný přístup. Za tímto
účelem může Komise po konzultaci výboru uvedeného v článku 16c
přijmout doporučení.
5. Vnitrostátní subjekty odpovědné za
prosazování prověří na žádost Komise konkrétní případy
podezřelého jednání jednoho nebo několika leteckých dopravců a o
svém zjištění podají Komisi zprávu do čtyř měsíců ode
dne, kdy Komise žádost podala.
Článek
16c
Postup
projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro práva
cestujících, sestávající ze dvou zástupců každého členského státu, z
nichž alespoň jeden zastupuje vnitrostátní subjekt odpovědný za
prosazování. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU)
č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se
článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.“
16.         Článek 17 se nahrazuje
tímto:
„Článek
17
Zpráva
Komise předloží Evropskému parlamentu a
Radě do 1. ledna 2017 zprávu o uplatňování a výsledcích tohoto
nařízení, zejména s ohledem na dopad náhrady škody za významná
zpoždění a omezení týkajících se ubytování za dlouhotrvajících
mimořádných okolností. Komise rovněž podá zprávu o posílené
ochraně cestujících v letecké dopravě využívajících lety ze
třetích zemí, které provozují dopravci ze třetích zemí, v rámci
mezinárodních dohod o letecké dopravě. Ke zprávě v případě
potřeby přiloží legislativní návrhy.“
17.         Příloha 1 tohoto
nařízení se doplňuje jako příloha 1 nařízení (ES) č.
261/2004.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 2027/97 se
mění takto:
1.           V článku 3 se odstavec 2
nahrazuje tímto:
„2. Letecký dopravce Společenství dá na
letišti k dispozici formulář, který cestujícímu umožní podat okamžitou
stížnost na poškozená nebo zpožděná zavazadla. Tento formulář, který
může mít podobu hlášení o problému se zavazadly (PIR), přijme letecký
dopravce na letišti jako stížnost podle čl. 31 odst. 2 Montrealské úmluvy.
Touto možností není dotčeno právo cestujícího podat stížnost jinými
prostředky ve lhůtách stanovených Montrealskou úmluvou.“
2.           V článku 5 se odstavec 2
nahrazuje tímto:
„2. Aniž je dotčen odstavec 1, nesmí být
zálohová platba v případě smrti nižší než částka v eurech
odpovídající 18 096 ZPČ na jednoho cestujícího. Komise je
prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu
s článkem 6c zmocněna tuto částku upravit s ohledem na
rozhodnutí přijaté Mezinárodní organizací pro civilní letectví v souladu s
čl. 24 odst. 2 Montrealské úmluvy. Úpravou výše uvedené částky se
rovněž mění odpovídající částka v příloze.“
3.           V čl. 6 odst. 1 se
doplňuje nová věta, která zní:
„Komise je prostřednictvím aktů v
přenesené pravomoci v souladu s článkem 6c zmocněna upravovat
částky uvedené v příloze, s výjimkou částky uvedené v čl. 5
odst. 2, s ohledem na rozhodnutí přijaté Mezinárodní organizací pro
civilní letectví v souladu s čl. 24 odst. 2 Montrealské úmluvy.“
4.           Vkládají se nové články,
které znějí:
„Článek
6a
1. Při přepravě odbavených
invalidních vozíků nebo jiného vybavení umožňujícího pohyb či
pomocného vybavení letecký dopravce a jeho zástupci nabídnou vždy každé
osobě s omezenou schopností pohybu a orientace, definované v čl. 2
bodu a) nařízení (ES) č. 1107/2006[25],
při rezervaci a nejpozději v okamžiku, kdy je toto vybavení
předáno dopravci, možnost bezplatně učinit zvláštní prohlášení o
zájmu podle čl. 22 odst. 2 Montrealské úmluvy.
2. V případě zničení, ztráty nebo
poškození pomůcek umožňujících pohyb je odpovědnost leteckého
dopravce omezena na částku, již dotčená osoba uvedla
v prohlášení při předání odbaveného vybavení umožňujícího
pohyb leteckému dopravci Společenství.
3. V případě zničení, ztráty,
poškození nebo zpoždění přepravy odbavených invalidních vozíků
nebo jiného vybavení umožňujícího pohyb či pomocného vybavení je
letecký dopravce Společenství povinen zaplatit částku, která
nepřevyšuje částku uvedenou cestujícím v prohlášení, pokud ovšem
neprokáže, že nárokovaná částka je vyšší než skutečný zájem osoby na
doručení do místa určení.
Článek
6b
1. Vnitrostátní subjekt odpovědný za
prosazování určený podle článku 16 nařízení (ES) č.
261/2004 zajistí dodržování tohoto nařízení. Za tímto účelem tento
subjekt sleduje:
- podmínky smluv o letecké dopravě,
- automatické nabízení zvláštního prohlášení o
zájmu u odbaveného vybavení umožňujícího pohyb a vyplácení odpovídající
výše náhrady škody způsobené na tomto vybavení,
- úhrady případných zálohových plateb podle
čl. 5 odst. 1,
- používání článku 6.
2. Pro účely sledování ochrany cestujících s
omezenou schopností pohybu a orientace a cestujících se zdravotním postižením v
případě, že dojde k poškození jejich vybavení umožňujícího
pohyb, vnitrostátní subjekt odpovědný za prosazování rovněž
přezkoumá a zohlední informace uvedené ve stížnostech, které byly
v souvislosti s vybavením umožňujícím pohyb podány
subjektům určeným podle článku 16a nařízení (ES) č.
261/2004.
3. Sankce stanovené členskými státy za
porušení tohoto nařízení musí být účinné, přiměřené a
odrazující.
4. Vnitrostátní subjekty odpovědné za
prosazování ve svých výročních zprávách podle čl. 16 odst. 6
nařízení (ES) č. 261/2004 rovněž zveřejní statistické údaje
o své činnosti a o sankcích uplatněných v souvislosti s
uplatňováním tohoto nařízení.
Článek
6c
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené
pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto
článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené
pravomoci uvedená v čl. 6 odst. 1 je svěřena Komisi na
dobu neurčitou od data vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou
přenesení pravomoci uvedené v čl. 6 odst. 1 kdykoli zrušit.
Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm
blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po
zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie,
nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se
platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci
Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý
podle čl. 6 odst. 1 vstupuje v platnost, pouze pokud proti němu
Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou
měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský
parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že
námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato
lhůta prodlouží o dva měsíce.“
Článek
6d
1. Přestože si letečtí dopravci mohou
zcela svobodně stanovit obchodní podmínky, na jejichž základě
povolují přepravu zavazadel, udají při rezervaci a u odbavovacích
přepážek (včetně samoobslužných odbavovacích kiosků)
maximální povolené vlastnosti zavazadel, která cestující smějí v rámci
jednotlivých letů zahrnutých do jejich rezervace přepravovat v kabině
a nákladovém prostoru letadla, včetně jakéhokoliv omezení počtu
kusů, které se v rámci maximálních povolených vlastností zavazadel v daném
případě uplatní. Jsou-li za přepravu zavazadel účtovány
další poplatky, letečtí dopravci o nich jasně udají podrobné
informace při rezervaci nebo na požádání na letišti.
2. Pokud mimořádné okolnosti, např.
bezpečnostní důvody nebo změna typu letadla, po provedení
rezervace zabrání tomu, aby předměty zahrnuté do povolených
příručních zavazadel byly přepraveny v kabině, letecký
dopravce je může přepravit v nákladovém prostoru letadla, avšak
nesmí za to cestujícímu účtovat žádné další poplatky.
3. Těmito právy
nejsou dotčena omezení týkající se příručních zavazadel
stanovená předpisy EU a mezinárodními předpisy v oblasti ochrany
před protiprávními činy, např. nařízení (ES) č.
300/2008 a (ES) č. 820/2008.
Článek
6e
1. Letecký dopravce Společenství povolí
cestujícímu přepravit hudební nástroj v kabině letadla
určené pro cestující s výhradou platných bezpečnostních pravidel a
technických specifikací a omezení dotčeného letadla. Hudební nástroje jsou
k přepravě v kabině letadla přijaty za
předpokladu, že tyto nástroje lze v kabině bezpečně uložit
do vhodného prostoru pro zavazadla nebo pod vhodné sedadlo pro cestující.
Letecký dopravce může stanovit, že hudební nástroj je součástí
povoleného příručního zavazadla cestujícího a že jako další zavazadlo
vedle tohoto povoleného zavazadla jej přepravit nelze.
2. Je-li hudební nástroj příliš velký, než
aby mohl být v kabině bezpečně uložen do vhodného prostoru pro
zavazadla nebo pod vhodné sedadlo pro cestující, letecký dopravce může
požadovat uhrazení druhého tarifu, pokud je tento hudební nástroj
přepravován jako příruční zavazadlo na druhém sedadle. Pokud je
v takovém případě druhé místo zakoupeno, letecký dopravce by se
měl v přiměřené míře vynasnažit, aby
dotčeného cestujícího a jeho hudební nástroj umístil vedle sebe. Je-li to
možné, měly by být hudební nástroje na požádání přepravovány ve
vyhřívané části nákladového prostoru letadla s výhradou platných
bezpečnostních předpisů, prostorových omezení a technických
specifikací příslušného letadla. Letecký dopravce musí ve svých podmínkách
jasně uvést, na základě jakých pravidel a za jaké aktuálně účtované
poplatky hudební nástroje přepravuje.“
5.           Článek 7 se nahrazuje
tímto:
„Článek
7
Komise do 1. ledna 2017 předloží Evropskému
parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a výsledcích tohoto
nařízení. Ke zprávě v případě potřeby přiloží
legislativní návrhy.“
6.           Příloha nařízení
(ES) č. 2027/97 se nahrazuje přílohou 2 tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost
dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda                                                        předseda
Příloha 1
„Příloha: Nevyčerpávající seznam
okolností pokládaných pro účely tohoto nařízení za mimořádné
1. Tyto okolnosti se považují za mimořádné:
i) přírodní katastrofy znemožňující
bezpečný provoz letu;
ii) technické problémy, které nejsou vlastní
běžnému provozu letadla, např. zjištění závady během
příslušného letu, která brání v jeho normálním pokračování, nebo skrytá výrobní vada odhalená výrobcem či
příslušným úřadem, která má dopad na bezpečnost letu;
iii) rizika spojená s ochranou před
protiprávními činy, sabotáž nebo teroristický čin znemožňující
bezpečný provoz letu;
iv) život ohrožující zdravotní rizika nebo akutní
zdravotní problémy, které si vynucují přerušení nebo odchýlení
příslušného letu;
v) omezení vyplývající z uspořádání letového
provozu nebo uzavření vzdušného prostoru či letiště;
vi) povětrnostní podmínky neslučitelné s
bezpečností letu a
vii) pracovněprávní spory u provozujícího
leteckého dopravce nebo u poskytovatelů služeb zásadního významu, jako
jsou letiště a poskytovatelé letových navigačních služeb.
2. Tyto okolnosti se nepovažují za mimořádné:
i) technické problémy spojené s normálním provozem
letadla, např. problém, který byl zjištěn při běžné
údržbě nebo během předletové prohlídky letadla nebo který vznikl
v důsledku nesprávného provedení běžné údržby nebo předletové
prohlídky, a
ii) nedostupnost letové posádky nebo palubních
průvodčích (není-li způsobena pracovněprávními spory).“
Příloha 2
„PŘÍLOHA
Odpovědnost
leteckého dopravce za cestující a jejich zavazadla
Toto upozornění shrnuje pravidla
odpovědnosti používaná leteckými dopravci Společenství na
základě požadavků právních předpisů EU a Montrealské
úmluvy.
Náhrada
škody v případě smrti nebo zranění
Neexistují žádné finanční limity
odpovědnosti za smrt nebo zranění cestujícího, které jsou
způsobeny při nehodě na palubě letadla nebo během
některé operace spojené s nástupem do letadla nebo výstupem z letadla.
Při škodě do výše 113,100 ZPČ (odpovídající částka
v místní měně) nemůže dopravce svou odpovědnost
vyloučit ani omezit. Nad rámec této částky letecký dopravce
odpovědný není, prokáže-li, že se nejednalo o jeho nedbalost ani jiné
zavinění nebo že škoda byla výhradně způsobena nedbalostí nebo jiným
zaviněním třetí strany.
Zálohové
platby
V případě smrti nebo zranění
cestujícího musí letecký dopravce poskytnout zálohovou platbu na pokrytí
bezprostředních ekonomických potřeb do patnácti dnů od
určení osoby oprávněné k náhradě škody. V případě
smrti nesmí být tato zálohová platba nižší než 18 096 ZPČ
(odpovídající částka v místní měně).
Zpoždění
při přepravě cestujících
V případě zpoždění při
přepravě cestujících odpovídá letecký dopravce za škodu, ledaže by
přijal všechna přiměřená opatření k zamezení této
škodě nebo pokud tato opatření přijmout nemohl. Pro
odpovědnost za zpoždění při přepravě cestujících je
stanoven limit 4 694 ZPČ (odpovídající částka v místní
měně).
Ztráta,
poškození nebo zpoždění zavazadel
V případě ztráty, poškození nebo
zpoždění zavazadel odpovídá letecký dopravce za škodu do výše 1 113
ZPČ (odpovídající částka v místní měně), přičemž
limit náhrady škody je stanoven za cestujícího, a nikoli za jeden kus
odbaveného zavazadla, pokud ovšem nebyl mezi dopravcem a cestujícím sjednán
prostřednictvím zvláštního prohlášení o zájmu limit vyšší. Za poškození
či ztrátu zavazadla letecký dopravce neodpovídá, jestliže toto poškození
nebo ztráta byly způsobeny některou vlastností nebo vadou zavazadla.
Za zpoždění zavazadel letecký dopravce neodpovídá, pokud přijal
všechna přiměřená opatření k zamezení škodě, která ze
zpoždění zavazadel plyne, nebo pokud tato opatření přijmout
nemohl. V případě příručních zavazadel, včetně
osobních věcí, je letecký dopravce odpovědný pouze tehdy, vznikne-li
škoda v důsledku jeho pochybení.
Vyšší limity
odpovědnosti za zavazadla
Cestující může využít výhody vyššího
limitu odpovědnosti za zavazadla, pokud nejpozději při odbavení
učiní zvláštní prohlášení a zaplatí příplatek, je-li o nějaký
požádán. Tento příplatek je stanoven na základě sazby, která je
spojena s vícenáklady na dopravu a pojištění dotčených zavazadel, a
to nad rámec limitu odpovědnosti 1 131 ZPČ. Sazba je cestujícím na
požádání sdělena. Cestujícím se zdravotním postižením a cestujícím s
omezenou schopností pohybu a orientace je automaticky bezplatně nabídnuta
možnost učinit zvláštní prohlášení o zájmu za účelem přepravy
jejich vybavení umožňujícího pohyb.
Lhůta
pro podání stížnosti týkající se zavazadel
Je-li zavazadlo poškozeno, zpožděno,
ztraceno nebo zničeno, musí cestující v každém případě leteckému
dopravci co nejdříve podat písemnou stížnost. V případě
poškozeného zavazadla činí lhůta pro podání stížnosti 7 dní a v
případě zpožděného zavazadla 21 dní s tím, že v obou
případech se tato lhůta počítá ode dne, kdy bylo zavazadlo
předáno cestujícímu. Aby bylo možné tyto lhůty dodržet, musí letecký
dopravce cestujícím nabídnout možnost vyplnit formulář stížnosti již na
letišti. Tento formulář, který může mít podobu hlášení o problému se
zavazadly (PIR), musí letecký dopravce přijmout na letišti jako stížnost.
Odpovědnost
dopravců uzavírajících smlouvu a skutečných dopravců
Pokud letecký dopravce, který
skutečně provádí let, není totožný s leteckým dopravcem uzavírajícím
smlouvu, má cestující právo podat stížnost nebo vznést nárok na náhradu škody
vůči oběma. To se vztahuje i na případy, kdy bylo se
skutečným dopravcem sjednáno zvláštní prohlášení o zájmu na doručení.
Lhůta
pro podání žaloby
Jakákoli soudní žaloba na náhradu škody musí
být podána do dvou let ode dne příletu letadla nebo ode dne, kdy letadlo
přiletět mělo.
Právní
základ tohoto upozornění
Právním základem pro výše popsaná pravidla je
Montrealská úmluva ze dne 28. května 1999, která je ve Společenství
provedena nařízením (ES) č. 2027/97 (ve znění nařízení (ES)
č. 889/2002 a nařízení (EU) č. xxx) a vnitrostátními
právními předpisy členských států.“
[1]               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví
společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké
dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení
nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení
(EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1).
[2]               Nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9.
října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce při letecké
dopravě cestujících a jejich zavazadel (Úř. věst. L 285,
17.10.1997, s. 1) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 889/2002 ze dne 13. května 2002 (Úř. věst. L 140,
30.5.2002, s. 2).
[3]               KOM(2010) 0603 ze dne 16. října 2010.
[4]               Plán jednotného evropského dopravního prostoru –
vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně
využívajícího zdroje, KOM(2011) 144 v konečném znění, viz strana 23: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0144:FIN:CS:PDF
.
[5]               Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě o
uplatňování nařízení (ES) č. 261/2004, kterým se stanoví
společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v
případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného
zpoždění letů (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0174:FIN:CS:PDF),
KOM(2011) 174 v konečném znění.
[6]               Usnesení Evropského parlamentu o fungování a
uplatňování nabytých práv osob v letecké dopravě, 2011/2150 (INI), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0099+0+DOC+XML+V0//CS
.
[7]               Úř. věst. C 364, 18.12.2000, s. 1.
[8]               http://ec.europa.eu/transport/passengers/consultations/2012-03-11-apr_en.htm
.
[9]               http://ec.europa.eu/transport/passengers/events/2012-05-30-stakeholder-conference_en.htm
.
[10]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných
pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (Úř.
věst. L 293, 31.10.2008).
[11]             Viz návrhy Komise: http://ec.europa.eu/consumers/redress_cons/adr_policy_work_en.htm
.
[12]             Úř. věst. C, , s. .
[13]             Úř. věst. C, , s. .
[14]             Úř. věst. L 46, 17.2.2004, s. 1.
[15]             Úř. věst. L 285, 17.10.1997, s. 1;
změněno v Úř. věst. L 140, 30.5.2002, s. 2.
[16]             KOM(2010) 603 v konečném znění.
[17]             Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 59.
[18]             Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13.
[19]             Nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9.
října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce při letecké
dopravě cestujících a jejich zavazadel (Úř. věst. L 285,
17.10.1997, s. 1) ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES)
č. 889/2002 ze dne 13. května 2002 (Úř. věst. L 140,
30.5.2002, s. 2).
[20]             Úř. věst. L 293, 31.10.2008, s. 3.
[21]             Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 59.
[22]             Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 1.
[23]             Úř. věst. L 293, 31.10.2008, s. 3.
[24]             Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.
[25]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
1107/2006 ze dne 5. července 2006 o právech osob se zdravotním postižením
a osob s omezenou schopností pohybu a orientace v letecké dopravě
(Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 1).