               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Unie zaujat ve Smíšeném výboru EU-Kanada pro celní spolupráci v souvislosti s plánovaným přijetím rozhodnutí týkajícího se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat ve Smíšeném výboru EU-Kanada pro celní spolupráci v souvislosti s plánovaným přijetím rozhodnutí týkajícího se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Dohoda mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci a vzájemné pomoci v celních otázkách a Dohoda mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci v záležitostech týkajících se bezpečnosti dodavatelského řetězce

               Cílem Dohody mezi Evropským společenstvím a Kanadou o celní spolupráci a vzájemné pomoci v celních otázkách (dále jen „dohoda o spolupráci v celních otázkách“) je rozvíjet dvoustrannou celní spolupráci, která zahrnuje všechny záležitosti týkající se uplatňování celních předpisů, a poskytnout právní základ pro vzájemnou správní pomoc. Dohoda o spolupráci v celních otázkách vstoupila v platnost v roce 1998.

               2.2.Dohoda mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci v záležitostech týkajících se bezpečnosti dodavatelského řetězce

               Dohoda mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci v záležitostech týkajících se bezpečnosti dodavatelského řetězce (dále jen „dohoda o spolupráci v oblasti bezpečnosti“) má posílit postupy pro bezpečnost dodavatelského řetězce, které by zvýšily účinnost spojenou s celním řízením k zajištění bezpečnosti celého dodavatelského řetězce a usnadnění zákonného dvoustranného obchodu. Dohoda o spolupráci v oblasti bezpečnosti vstoupila v platnost v roce 2014.

               2.3.Smíšený výbor pro celní spolupráci

               Smíšený výbor pro celní spolupráci (dále jen „smíšený výbor“), zřízený podle článku 20 dohody o spolupráci v celních otázkách, se skládá ze zástupců celních orgánů EU a Kanady. Podle článku 5 dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti je smíšený výbor zmocněn přijímat rozhodnutí týkající se vzájemného uznávání metod řízení rizik, norem v oblasti rizik, bezpečnostních kontrol a programů obchodního partnerství.

               2.4.Zamýšlený akt Smíšeného výboru pro celní spolupráci

               Na svém pátém zasedání, které je naplánováno na podzim 2020, má smíšený výbor přijmout rozhodnutí týkající se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je posílit celkovou bezpečnost mezinárodních dodavatelských řetězců tím, že se celním orgánům umožní provádět účinnější hraniční kontroly, přičemž je zároveň usnadněn zákonný obchod.

               Zamýšlený akt se pro smluvní strany stane závazným v souladu s článkem 5 dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti ve spojení s článkem 20 dohody o spolupráci v celních otázkách.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Právní předpisy EU týkající se oprávněného hospodářského subjektu (AEO) byly zavedeny změnou celního kodexu Evropské unie (nařízení č. 648/2005, které bylo přijato v dubnu 2005). Stávající právní rámec pro program oprávněných hospodářských subjektů (dále jen „program AEO“) je obsažen v celním kodexu Unie a jeho prováděcích předpisech (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013; prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/2447 ze dne 24. listopadu 2015; nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/2446 ze dne 28. července 2015) a je doplněn pokyny pro oprávněné hospodářské subjekty, které byly přijaty a jsou pravidelně aktualizovány v rámci skupiny celních odborníků. Cílem programů obchodního partnerství, jako je program AEO, je usnadnit činnost obchodníkům, kteří prokáží úsilí o zabezpečení své části v rámci mezinárodního dodavatelského řetězce. Podle databáze oprávněných hospodářských subjektů EU obdrželo do konce roku 2019 povolení AEO pro bezpečnost a zabezpečení více než 9 000 společností v EU.

               Vzájemné uznávání programů obchodního partnerství zvyšuje bezpečnost celého dodavatelského řetězce a zároveň usnadňuje obchod. Upevňuje přístup dohodnutý v rámci norem pro zabezpečení a zjednodušení obchodu („rámec SAFE“) Světové celní organizace (WCO). Reaguje na požadavek podniků v EU i po celém světě, aby byly normy uplatňovány stejným způsobem a aby se zabránilo rozšiřování zvláštních požadavků a postupů jednotlivých zemí.

               Vzájemné uznávání programů obchodního partnerství EU a Kanady je dlouhodobým projektem dvoustranné celní spolupráce, který podporují podniky z EU zapojené do transatlantického obchodu s Kanadou, jakož i členské státy EU a Kanada. Práci na vzájemném uznávání zahájily Komise a Agentura kanadské pohraniční služby (Canadian Border Services Agency, CBSA) v roce 2014, kdy vstoupila dohoda o spolupráci v oblasti bezpečnosti v platnost. Bylo provedeno důkladné porovnání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie, včetně několika společných ověřovacích návštěv v EU a v Kanadě. V roce 2015 bylo dokončeno posouzení rovnocennosti kanadského programu „Partners in Protection“ s programem oprávněných hospodářských subjektů EU a závěry o rovnocennosti programů byly znovu potvrzeny v roce 2019, kdy se obě strany vzájemně informovaly o nejnovějším vývoji v oblasti programů obchodního partnerství.

               Ve společném prohlášení ze summitu EU-Kanada konaného ve dnech 17. a 18. července 2019 bylo uvedeno, že EU a Kanada uvítaly pokrok v jednáních o vzájemném uznávání programů oprávněných hospodářských subjektů a že jsou odhodlány urychleně uzavřít dohodu o vzájemném uznávání. Dále se v něm uvádělo, že by vzájemné uznávání zjednodušilo postupy na hranicích a zvýšilo bezpečnost dodavatelského řetězce pro registrované kanadské a evropské podniky a že bude fungovat společně s komplexní hospodářskou a obchodní dohodou uzavřenou mezi EU a Kanadou za účelem dalšího usměrnění oboustranného obchodu přes Atlantik.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, jimiž se stanoví „postoje, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, jímž se dotyčný orgán řídí. Tento pojem zahrnuje rovněž nástroje, jež podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnění na stávající případ

               Smíšený výbor pro celní spolupráci je orgán zřízený dohodou, konkrétně dohodou o spolupráci v celních otázkách.

               Akt, který má smíšený výbor přijmout, představuje akt s právními účinky.

               Zamýšlený akt bude závazný podle mezinárodního práva v souladu s článkem 5 dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti ve spojení s článkem 20 dohody o spolupráci v celních otázkách.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody o spolupráci v celních otázkách.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Uplatnění na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 207 SFEU, zejména čl. 207 odst. 4 první pododstavec.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 207 SFEU, zejména čl. 207 odst. 4 první pododstavec, ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2020/0294 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Unie zaujat ve Smíšeném výboru EU-Kanada pro celní spolupráci v souvislosti s plánovaným přijetím rozhodnutí týkajícího se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dohoda mezi Evropským společenstvím a Kanadou o celní spolupráci a vzájemné pomoci v celních otázkách (dále jen „dohoda o spolupráci v celních otázkách“) byla uzavřena Unií rozhodnutím Rady 98/18/ES ze dne 27. listopadu 1997
                  2
                a vstoupila v platnost dne 1. ledna 1998.

               (2)Článek 2 dohody o spolupráci v celních otázkách vyzývá celní orgány, aby rozvíjely celní spolupráci v co nejširším rozsahu.

               (3)Podle článku 20 dohody o spolupráci v celních otázkách se zřizuje Smíšený výbor pro celní spolupráci (dále jen „smíšený výbor“), který může přijímat opatření nezbytná pro celní spolupráci.

               (4)Dohoda mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci v záležitostech týkajících se bezpečnosti dodavatelského řetězce (dále jen „dohoda o spolupráci v oblasti bezpečnosti“) byla uzavřena Unií rozhodnutím Rady 2014/941/EU ze dne 27. června 2013 a vstoupila v platnost v roce 2014.

               (5)Podle článku 5 dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti je smíšený výbor zmocněn přijímat rozhodnutí o vzájemném uznávání metod řízení rizik, norem pro rizika, bezpečnostních kontrol a programů obchodního partnerství.

               (6)Navrhuje se, aby smíšený výbor na svém pátém zasedání přijal rozhodnutí týkající se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie.

               (7)Je vhodné stanovit postoj, který má být jménem Unie zaujat ve smíšeném výboru, neboť rozhodnutí týkající se vzájemného uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie bude mít právní účinky,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat na zasedání Smíšeného výboru pro celní spolupráci zřízeného Dohodou mezi Evropským společenstvím a Kanadou o celní spolupráci a vzájemné pomoci v celních otázkách s ohledem na vzájemné uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie, je založen na připojeném návrhu rozhodnutí Smíšeného výboru pro celní spolupráci.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014 ve věci Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Úř. věst. L 7, 13.1.1998, s. 37.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            on postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat ve Smíšeném výboru EU-Kanada pro celní spolupráci, pokud jde o přijetí rozhodnutí o vzájemném uznávání kanadského programu „Partners in Protection“ a programu oprávněných hospodářských subjektů Evropské unie

               NÁVRH

               ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EU-KANADA PRO CELNÍ SPOLUPRÁCI č. [.../2020] O VZÁJEMNÉM UZNÁVÁNÍ KANADSKÉHO PROGRAMU „PARTNERS IN PROTECTION“ A PROGRAMU OPRÁVNĚNÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SUBJEKTŮ EVROPSKÉ UNIE

               SMÍŠENÝ VÝBOR PRO CELNÍ SPOLUPRÁCI (DÁLE JEN „SMÍŠENÝ VÝBOR“),

               s ohledem na Dohodu mezi Evropským společenstvím a Kanadou o celní spolupráci a vzájemné pomoci v celních otázkách, podepsanou v Ottawě dne 4. prosince 1997 (dále jen „dohoda o spolupráci v celních otázkách“), a zejména na článek 20 této dohody, kterým se zřizuje smíšený výbor složený ze zástupců celních orgánů smluvních stran dohody o spolupráci v celních otázkách,

               s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií a Kanadou o celní spolupráci v záležitostech týkajících se otázek souvisejících s ochranou dodavatelského řetězce, uzavřenou v Bruselu dne 4. března 2013 (dále jen „dohoda o spolupráci v oblasti bezpečnosti“), a zejména na článek 5 a ustanovení týkající se vzájemného uznávání programů bezpečnosti dodavatelského řetězce a příslušné výměny informací a údajů podle čl. 4 písm. c), d) a f);

               uznávaje, že Evropská unie (dále jen „EU“) a Kanada (dále jen „smluvní strany“) jsou odhodlány posilovat svou celní spolupráci v souladu s dohodou o spolupráci v celních otázkách a dohodou o spolupráci v oblasti bezpečnosti;

               potvrzuje závazek smluvních stran usnadňovat obchod a zvyšovat bezpečnost dodavatelského řetězce prostřednictvím programů obchodního partnerství;

               potvrzuje, že bezpečnost a zabezpečení a usnadnění činnosti dodavatelského řetězce v oblasti mezinárodního obchodu lze významně posílit vzájemným uznáváním příslušných programů obchodního partnerství, konkrétně programu „Partners in Protection“ (dále jen „program PIP“) v Kanadě a programu oprávněných hospodářských subjektů (dále jen „program AEO“) v EU;

               potvrzuje, že programy AEO a PIP jsou založeny na mezinárodně uznávaných bezpečnostních normách doporučených v rámci norem SAFE pro zabezpečení a zjednodušení celosvětového obchodu, které přijala Světová celní organizace v červnu 2005;

               s vědomím, že návštěvy na místě a společné hodnocení programu AEO v EU a programu PIP v Kanadě ukázaly, že jejich kvalifikační normy pro účely bezpečnosti a zabezpečení jsou slučitelné a vedou k rovnocenným výsledkům;

               s vědomím, že vzájemné uznávání umožní smluvním stranám poskytovat úlevy a výhody hospodářským subjektům, které investovaly do bezpečnosti dodavatelského řetězce a získaly povolení v rámci příslušných programů,

               ROZHODL TAKTO:

               Článek 1

               Definice

               Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:

               „celním orgánem“ celní orgán ve smyslu článku 1 dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti, dále společně jen „celní orgány“ a jednotlivě „celní orgán“;

               „hospodářským subjektem“ strana, která se podílí na mezinárodním pohybu zboží;

               „osobními údaji“ veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné osobě;

               „programem“:

               a) v EU: program AEO zahrnující oprávněné hospodářské subjekty pro bezpečnost a zabezpečení (povolení) a kombinované oprávněné hospodářské subjekty pro celní zjednodušení / bezpečnost a zabezpečení (AEOC/AEOS) (povolení);

               b) v Kanadě: program PIP a

               „členy programu“ hospodářské subjekty, které mají v EU status člena programu AEO a v Kanadě status člena programu PIP, jak je uvedeno v definici „programu“, pokud se na ně odkazuje společně.

               Článek 2

               Vzájemné uznávání a provádění rozhodnutí

               1. Každá smluvní strana prostřednictvím svého celního orgánu uznává program druhé smluvní strany jako slučitelný s jejím programem a rovnocenný jejímu programu a zachází se členy programu druhé smluvní strany způsobem, který je v souladu s článkem 4.

               2. Smluvní strany provádějí toto rozhodnutí prostřednictvím svých příslušných celních orgánů.

               Článek 3

               Slučitelnost

               Celní orgány spolupracují na zachování slučitelnosti a rovnocennosti svých programů, zejména pokud jde o tyto záležitosti:

               a) postup podávání žádostí o členství;

               b) posuzování žádostí a

               c) přiznání členství a správa statusu členství.

               Článek 4

               Výhody

               1. Každý celní orgán poskytne členům programu celního orgánu druhé strany výhody, které jsou srovnatelné s výhodami, jež poskytuje členům svého programu.

               2. Výhody uvedené v odstavci 1 zahrnují:

               a) příznivé zohledňování statusu oprávněného člena programu celního orgánu druhé strany při posuzování rizik za účelem možného omezení inspekcí nebo kontrol a případně v rámci dalších opatření souvisejících s bezpečností a zabezpečením;

               b) příznivé zohledňování statusu oprávněného člena programu celního orgánu druhé strany při posuzování požadavků na obchodní partnery u žadatelů na základě svého vlastního programu;

               c) snaha o zohlednění statusu oprávněného člena programu celního orgánu druhé strany při zajišťování přednostního zacházení pro členy programu a jejich zásilky, jak celní orgán poskytující výhody uzná za vhodné, což může zahrnovat přednostní posouzení, urychlené zpracování a zrychlené propuštění zásilek se vztahem k členům programu, a

               d) snaha o zavedení mechanismu pro zajištění kontinuity obchodní činnosti k zajištění urychleného odbavení u členů programu a jejich zásilek, jak celní orgán poskytující výhody považuje za vhodné, při obnovení služeb po události, kdy dojde k přerušení mezinárodního obchodu z důvodu zvýšení stupně bezpečnostní pohotovosti, uzavření hranic nebo přírodních katastrof, nebezpečných mimořádných událostí či jiných závažných incidentů.

               3. V návaznosti na proces přezkumu uvedený v čl. 7 odst. 2 mohou celní orgány každé smluvní strany ve spolupráci s ostatními orgány státní správy na svém území poskytovat v co největším možném rozsahu další výhody a úlevy, jež mohou zahrnovat zjednodušení procesů a zlepšení předvídatelnosti pohybu na hranicích.

               4. Každý celní orgán:

               a) může pozastavit poskytování výhod členům programu celního orgánu druhé strany podle tohoto rozhodnutí;

               b) v přiměřené lhůtě oznámí celnímu orgánu druhé strany pozastavení podle písmene a) a sdělí mu důvody pozastavení a

               c) může přistoupit k pozastavení podle písmene a) pouze z důvodů, které odpovídají důvodům, kvůli nimž by pozastavil poskytování výhod členům svého programu.

               5. Pokud to považuje za vhodné, oznámí každý celní orgán celnímu orgánu druhé strany nesrovnalosti týkající se členů programu celního orgánu druhé strany, aby byla zajištěna okamžitá analýza přiměřenosti výhod a statusu přiznaných celním orgánem druhé strany.

               6. V zájmu větší jistoty se uvádí, že toto rozhodnutí nebrání smluvní straně ani celnímu orgánu v tom, aby si vyžádaly informace podle dohody o spolupráci v celních otázkách či jiného platného nástroje mezi smluvními stranami či mezi celními orgány.

               Článek 5

               Výměna informací a komunikace

               1. Celní orgány zlepší svou komunikaci za účelem účinného provádění tohoto rozhodnutí tím, že:

               a) si poskytují navzájem podrobné informace o členech svých programů podle čl. 5 odst. 3;

               b) včas si poskytují aktuální informace o fungování a rozvoji svých programů;

               c) vyměňují si informace o politice a trendech v oblasti bezpečnosti dodavatelského řetězce a

               d) zajišťují účinnou komunikaci mezi příslušnými útvary Evropské komise a celním orgánem Kanady za účelem zlepšení postupů řízení rizik s ohledem na bezpečnost dodavatelského řetězce.

               2. Výměna informací a komunikace v rámci tohoto rozhodnutí probíhá mezi příslušnými útvary Evropské komise a kanadským celním orgánem, není-li o výměně informací a komunikaci předem vzájemně rozhodnuto jinak.

               3. Po obdržení souhlasu od člena svého programu zašle každý celní orgán celnímu orgánu druhé strany o dotyčném členu programu přesně tyto informace:

               a) název;

               b) adresa;

               c) status členství, konkrétně oprávnění, pozastavení, zrušení nebo zneplatnění;

               d) datum potvrzení nebo povolení, je-li k dispozici;

               e) jedinečné identifikační číslo (například: čísla PIP, EORI nebo AEO) a

               f) další podrobnosti, které mohou být vzájemně stanoveny mezi celními orgány, případně za použití nezbytných ochranných opatření.

               V zájmu větší jistoty se uvádí, že údaje v písmenu c) nezahrnují důvody pozastavení, zrušení nebo zneplatnění.

               4.  Celní orgány si vyměňují informace uvedené v odstavci 3 systematicky elektronickou cestou.

               Článek 6

               Nakládání s informacemi

               1. Každý celní orgán:

               a) používá veškeré informace, včetně osobních údajů, které byly obdrženy podle tohoto rozhodnutí, pouze pro účely jeho provádění, včetně monitorování a podávání zpráv, není-li v tomto rozhodnutí stanoveno jinak, a

               b) bez ohledu na písmeno a) obdrží od celního orgánu, který informace zaslal, předchozí písemný souhlas s použitím informací pro jiné účely. Takovéto použití pak podléhá omezením stanoveným tímto orgánem.

               2. Každý celní orgán:

               a) zachází s informacemi obdrženými podle tohoto rozhodnutí jako s důvěrnými a

               b) zajistí přinejmenším stejnou úroveň ochrany informací obdržených podle tohoto rozhodnutí, jakou poskytuje v případě informací obdržených od členů svého programu.

               3. Bez ohledu na odst. 1 písm. a) může celní orgán použít informace obdržené podle tohoto rozhodnutí v jakémkoli soudním nebo správním řízení zahájeném kvůli nedodržení celních předpisů své smluvní strany, včetně v záznamech o důkazech, zprávách a svědeckých výpovědích. Celní orgán, který informace obdržel, před takovýmto použitím uvědomí celní orgán, který tyto informace zaslal.

               4. Každý celní orgán:

               a) zveřejní informace obdržené podle tohoto rozhodnutí pouze k účelu, pro nějž byly obdrženy, a

               b) aniž je dotčeno písmeno a), pokud musí celní orgán zveřejnit informace v soudním nebo správním řízení nebo pokud to vyžadují právní předpisy jeho smluvní strany, informuje o poskytnutí informací předem a písemně celní orgán, který informace zaslal, nebrání-li mu v tom právní předpisy nebo probíhající vyšetřování. V takovém případě o tom informuje zasílající celní orgán co nejdříve po zveřejnění.

               5. Každý celní orgán:

               a) zajistí, aby informace, které zasílá, byly přesné a byly pravidelně aktualizovány;

               b) přijme nebo zachová vhodné postupy pro výmaz;

               c) neprodleně vyrozumí celní orgán druhé strany, pokud shledá, že informace, které zaslal celnímu orgánu druhé strany, jsou nepřesné, neúplné, nespolehlivé, nebo pokud je jejich přijetí nebo další použití v rozporu s tímto rozhodnutím;

               d) přijme veškerá opatření, která považuje za vhodná, včetně doplnění, výmazu nebo opravy informací uvedených v písmenu c), aby bylo zaručeno, že na tyto informace nebude mylně spoléháno, a

               e) uchovává informace obdržené podle tohoto rozhodnutí pouze po dobu nezbytně nutnou pro účely provádění tohoto rozhodnutí, nevyžaduje-li se podle právních předpisů jeho smluvní strany nebo pro účely soudního či správního řízení jinak.

               6. V návaznosti na odstavce 4 a 5 každý celní orgán zejména zajistí, aby:

               a) byla zavedena bezpečnostní ochranná opatření (včetně elektronických ochranných opatření), jejichž prostřednictvím se přístup k informacím získaným podle tohoto rozhodnutí od celního orgánu druhé strany řídí zásadou „vědět jen to nejnutnější“;

               b) informace získané od celního orgánu druhé strany podle tohoto rozhodnutí byly chráněny před neoprávněným přístupem, šířením, pozměněním, výmazem nebo zničením;

               c) informace obdržené od celního orgánu druhé strany podle tohoto rozhodnutí nebyly zpřístupněny soukromé osobě nebo straně, státnímu nebo mezinárodnímu subjektu, který není stranou dohody o spolupráci v celních otázkách ani dohody o spolupráci v oblasti bezpečnosti, ani jinému orgánu veřejné správy v EU nebo Kanadě, s výjimkou případů, kdy je to vyžadováno v soudním nebo správním řízení, nebo pokud to vyžadují právní předpisy jeho smluvní strany, a

               d) informace obdržené od celního orgánu druhé strany podle tohoto rozhodnutí byly vždy uchovávány v zabezpečených systémech pro uchovávání v elektronické a/nebo papírové podobě a aby byl zaprotokolován nebo zdokumentován veškerý přístup k informacím získaným od celního orgánu druhé strany, jakož i jejich zpřístupnění a použití.

               7. Každý celní orgán:

               a) zajistí, aby se s osobními údaji člena programu celního orgánu druhé strany s ohledem na přístup k těmto údajům, opravu a její načasování, nebo dočasné pozastavení používání zacházelo způsobem, který je přinejmenším rovnocenný způsobu zacházení s osobními údaji člena jeho programu, a

               b) zveřejní údaje, které informují členy jeho programu o příslušném postupu pro podávání žádostí uvedených v písmenu a) podle právních předpisů jeho smluvní strany.

               8. Každý celní orgán zajistí, aby měli členové programu s ohledem na své osobní údaje přístup k správním opravným prostředkům nebo soudnímu přezkumu bez ohledu na svou státní příslušnost nebo zemi pobytu.

               9. Celní orgány zveřejní údaje, které informují členy programu o možnostech požádat o správní opravné prostředky nebo o soudní přezkum.

               10. Dodržování ustanovení článku 6 každým celním orgánem podléhá přezkumu ze strany příslušného orgánu, který zajišťuje přijímání, prošetření a zodpovězení stížností týkajících se nedodržení předpisů při nakládání s informacemi a zjednání vhodné nápravy. Těmito orgány jsou:

               a) v EU: evropský inspektor ochrany údajů nebo jeho nástupce a úřady členských států EU pro ochranu údajů;

               b) v Kanadě: ředitelství pro opravné prostředky (Recourse Directorate) nebo jeho nástupce v rámci kanadského celního orgánu.

               Článek 7

               Konzultace a přezkum

               1. Celní orgány řeší veškeré otázky související s prováděním tohoto rozhodnutí prostřednictvím konzultací pod záštitou smíšeného výboru.

               2. Smíšený výbor provádění tohoto rozhodnutí pravidelně přezkoumává. Tento proces přezkumu může zahrnovat zejména:

               a) společná ověřování k určení silných a slabých stránek vzájemného uznávání;

               b) výměny názorů ohledně vyměněných informací a výhod poskytovaných členům programu, včetně případných budoucích informací nebo výhod v souladu s článkem 4;

               c) výměny názorů na bezpečnostní opatření, jako jsou protokoly, které je třeba dodržovat během závažného bezpečnostního incidentu a po jeho skončení (obnovení činnosti), nebo pokud podmínky odůvodňují pozastavení vzájemného uznávání;

               d) přezkum pozastavení poskytování výhod uvedených v článku 4 a

               e) přezkum provádění článku 6.

               Článek 8

               Obecné ustanovení

               Toto rozhodnutí zakládá pouze práva a povinnosti mezi Kanadou a EU podle mezinárodního práva veřejného.

               Článek 9

               Závěrečná ustanovení

               1. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po dni, k němuž Kanada oznámí EU dokončení postupů nezbytných pro vstup tohoto rozhodnutí v platnost.

               2. Smíšený výbor může toto rozhodnutí pozměnit. Změna vstoupí v platnost postupem podle odstavce 1.

               3. Celní orgán může spolupráci podle tohoto rozhodnutí kdykoli pozastavit tím, že tuto skutečnost oznámí písemně celnímu orgánu druhé strany nejméně třicet (30) dní předem. Toto oznámení podávají nebo přijímají příslušné útvary Evropské komise resp. celní orgán Kanady. Bez ohledu na pozastavení platnosti tohoto rozhodnutí dodržují celní orgány nadále ustanovení čl. 6 odst. 1, 2 a 4 až 6, aby byla zajištěna ochrana údajů.

               4. Kterákoli smluvní strana může platnost tohoto rozhodnutí kdykoli ukončit po vyrozumění druhé smluvní strany diplomatickou cestou. Platnost tohoto rozhodnutí skončí třicet (30) dní od obdržení písemného oznámení druhou smluvní stranou. Bez ohledu na pozastavení platnosti tohoto rozhodnutí dodržují celní orgány nadále ustanovení čl. 6 odst. 2, 4 a 6, aby byla zajištěna ochrana údajů.

               V... dne... 20.. ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém a francouzském, přičemž obě znění mají stejnou platnost.

               Za SMÍŠENÝ VÝBOR EU-KANADA PRO CELNÍ SPOLUPRÁCI

               jménem EU

                     jménem Kanady

               (spolupředsedové)


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření Protokolu, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, jménem Evropské unie

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

                  V souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2020/[DOPLNIT REFERENČNÍ číslo] (
                     1
                  ) podepsala Unie dne […2020] Protokol, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, s výhradou jeho pozdějšího uzavření.

                  Místní působnost dohody Interbus je omezena na členské země Evropské konference ministrů dopravy (ECMT) a na země uvedené v čl. 30 odst. 2 dohody Interbus. Kromě Evropské unie jsou v současnosti smluvními stranami této dohody Albánská republika, Andorrské knížectví, Bosna a Hercegovina, Moldavská republika, Černá Hora, Republika Severní Makedonie, Turecká republika a Ukrajina.

               K dohodě Interbus mohou přistoupit země, které jsou řádnými členy ECMT.

               Marocké království řádným členem není, má však v ECMT status pozorovatele.

               Dohoda Interbus by měla stanovit jasný právní základ pro přistoupení Marockého království.

                  Protokol doplňuje Marocké království na seznam zemí uvedených v čl. 30 odst. 2, které mohou přistoupit k dohodě Interbus. V čl. 30 odst. 2 jsou již uvedeny Republika San Marino, Andorrské knížectví a Monacké knížectví.

                  Případné přistoupení Marockého království (
                     2
                  ) k dohodě Interbus přispěje k dalšímu rozvoji vztahů v oblasti mezinárodní osobní dopravy, cestovního ruchu a kulturní výměny i mimo země, které jsou v současné době smluvními stranami dohody Interbus, a usnadní jejich organizaci.

                  Je třeba připomenout, že mezinárodní přeprava cestujících autokary a autobusy je důležitým odvětvím, které evropským občanům poskytuje mobilitu s přijatelnou cenovou strukturou. Z dalšího rozvoje tohoto odvětví za hranice EU by těžili jak občané EU, tak i zahraniční turisté, odvětví cestovního ruchu a evropské regiony.

                  Marockému království by měl být nabídnut přístup na trh na základě ustanovení dohody Interbus s výhradou provádění acquis EU v oblasti silniční přepravy cestujících, včetně bezpečnosti silničního provozu, technických ustanovení, kvalifikací řidičů, sociálních předpisů, práv cestujících, životního prostředí a přístupu k povolání.

                  Aby se předešlo problémům v oblasti správy, měly by všechny smluvní strany dohody Interbus podepsat a schválit nebo ratifikovat protokol o Marockém království dříve, než tato země bude moci přistoupit.

                  Aby smluvní strany dohody Interbus mohly protokol podepsat a uzavřít, je vhodné, aby protokol nestanovoval konkrétní lhůtu, během něhož je otevřen k podpisu.

                  Protokol vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po měsíci, kdy jej podepsaly a schválily nebo ratifikovaly všechny smluvní strany dohody Interbus.

                  Jedna smluvní strana změnila svůj název na Republika Severní Makedonie, což by mělo být v protokolu rovněž zohledněno.

                  V protokolu se nyní rovněž uvádí, že Andorrské knížectví se stalo smluvní stranou dohody Interbus.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Protokol je v souladu s politikou EU v oblasti silniční dopravy a doplňuje ji. Podporuje přístup sousedních zemí EU na trh přepravy cestujících v EU (a naopak) a vytváří právní rámec pro organizaci přeshraničního cestovního ruchu v obou směrech.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Návrh je v souladu s politikou EU v oblasti politiky sousedství a vnějších vztahů.

               2.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací a posouzení dopadů

                  Očekávají se celkové pozitivní dopady: otevřením dohody Interbus pro další zemi by pro stávající smluvní strany i pro Marocké království vznikly nové příležitosti. Vzhledem k tomu, že dohoda umožňuje rozšíření acquis EU v oblasti přepravy cestujících na uvedenou zemi, bude mít pozitivní dopad na technické, hospodářské a sociální podmínky, za nichž se příslušné přepravní operace provádějí. Celkový dopad na životní prostředí by byl omezený.

                  Stejně jako doposud mohou být provozovateli malé a střední podniky s menším vozovým parkem autokarů nebo autobusů nebo větší společnosti s větším vozovým parkem.

               •Zjednodušení

                  Rozšíření místní působnosti pravidel platných pro služby příležitostné autokarové a autobusové přepravy cestujících v rámci dohody Interbus přispěje ke zjednodušení provádění těchto operací s další třetí zemí.

               3.PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU

               Právní základ

               Právním základem je Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), a to zejména její hmotněprávní základ, článek 91 Smlouvy o fungování EU ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) Smlouvy o fungování EU.

               •Volba nástroje

                  Podle čl. 218 odst. 6 písm. a) Smlouvy o fungování EU je použitelným nástrojem rozhodnutí Rady.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

               Žádné.

               5.NEPOVINNÉ PRVKY

               •Monitorování, hodnocení a podávání zpráv

               Fungování dohody Interbus bude každých pět let hodnotit smíšený výbor zřízený podle článku 23 dohody.

               Další postup

               Komise má za to, že je nezbytné zahájit postup za účelem uzavření protokolu. Komise proto předkládá Radě tento návrh rozhodnutí Rady o uzavření Protokolu, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, jménem Unie.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

               Zvláštní ustanovení navrhovaného rozhodnutí Rady:

               ·Článek 1 rozhodnutí Rady stanoví uzavření Protokolu, kterým se mění dohoda Interbus rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, jménem Unie.

               ·Článek 2 se týká zmocnění k uzavření protokolu.

               ·Článek 3 stanoví vstup rozhodnutí Rady v platnost.

               Zvláštní ustanovení protokolu:

               ·Článek 1 stanoví změnu dohody Interbus o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy, kterou Marocké království získává možnost přistoupení k dohodě.

               ·Články 2 až 6 upravují správní postupy pro vstup protokolu v platnost, stanoví, že všechny smluvní strany musí protokol podepsat a přistoupit k němu nebo jej ratifikovat dříve, než vstoupí v platnost, a Marocké království tedy může k dohodě přistoupit, a obsahují ustanovení o jazykovém režimu.

               ·Článek 7 stanoví, že protokol nahrazuje protokol o Marockém království, který byl otevřen k podpisu od 16. července 2018 do 16. dubna 2019.

               2020/0341 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o uzavření Protokolu, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, jménem Evropské unie

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)V souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2020/[DOPLNIT REFERENČNÍ číslo]
                  3
                podepsala Unie dne [datum] 2020 Protokol, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království (dále jen „protokol“), s výhradou jeho pozdějšího uzavření.

               (2)Aby se předešlo problémům z hlediska řízení, měly by všechny smluvní strany dohody Interbus podepsat a schválit nebo ratifikovat protokol o Marockém království dříve, než vstoupí v platnost a uvedená země bude moci přistoupit. Není stanovena žádná konkrétní lhůta, během níž bude protokol otevřen k podpisu. Protokol vstoupí v platnost prvním dnem měsíce následujícího po ratifikaci všemi smluvními stranami.

               (3)Protokol navíc zohledňuje změnu názvu smluvní strany, Severní Makedonie. V protokolu se nyní také odkazuje na Andorrské knížectví, které se stalo smluvní stranou dohody Interbus.

               (4)Kvůli jasnosti a usnadnění podpisu protokolu a jeho vstupu v platnost bylo uznáno za vhodné vypracovat nový protokol o Marockém království nahrazující protokol o Marockém království, který byl otevřen k podpisu od 16. července 2018 do 16. dubna 2019.

               (5)Případné přistoupení Marockého království k dohodě Interbus by mělo přispět k rozvoji vztahů v oblasti mezinárodní osobní dopravy, cestovního ruchu a kulturní výměny i mimo země, které jsou v současné době smluvními stranami dohody Interbus. Případné přistoupení Marockého království k dohodě Interbus by mělo rovněž přispět k rozšíření acquis Unie v oblasti přepravy cestujících na tuto zemi. To by mělo mít pozitivní dopad na technické, ekonomické a sociální podmínky, za nichž se příslušné operace provádějí. Marockému království, které má v rámci Evropské konference ministrů dopravy status pozorovatele, by tudíž měla být poskytnuta příležitost k dohodě Interbus přistoupit.

               (6)Protokol by proto měl být schválen jménem Unie,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Protokol, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, se schvaluje jménem Unie.

               Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Předseda Rady určí osobu zmocněnou provést jménem Evropské unie uložení listiny o schválení uvedené v článku 3 protokolu s cílem vyjádřit souhlas Evropské unie být tímto protokolem vázána.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí
                  4
               .

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        (Úř. věst. L […], […], s. […]).

                     (2)

                        Vzhledem k judikatuře Soudního dvora ve věcech C-266/16, C-104/16 P, T-275/18 a T-180/14 bude dohoda použitelná na území Marockého království, nikoli však na nesamosprávném území Západní Sahary.

                     (3)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2020/[DOPLNIT REFERENČNÍ číslo] ze dne [datum] o podpisu Protokolu, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království (Úř. věst. L, .2020, s.).

                     (4)

                        Den vstupu protokolu v platnost zveřejní generální sekretariát Rady v Úředním věstníku Evropské unie.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            PŘÍLOHA
            návrhu
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření Protokolu, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království, jménem Evropské unie

               PROTOKOL,

               KTERÝM SE MĚNÍ DOHODA O MEZINÁRODNÍ PŘÍLEŽITOSTNÉ PŘEPRAVĚ CESTUJÍCÍCH AUTOKARY A AUTOBUSY (DOHODA INTERBUS) ROZŠÍŘENÍM MOŽNOSTI PŘISTOUPENÍ NA MAROCKÉ KRÁLOVSTVÍ

               SMLUVNÍ STRANY,

               S OHLEDEM na dohodu o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus)
                  1
                a na její vstup v platnost dne 1. ledna 2003
                  2
               ;

               S OHLEDEM na přání dále rozvíjet vztahy v oblasti mezinárodní osobní dopravy, cestovního ruchu a kulturní výměny i mimo země, které jsou v současnosti způsobilé pro přistoupení;

               PŘEJÍCE SI otevřít dohodu Interbus za účelem přistoupení Marockého království;

               BEROUCE NA VĚDOMÍ, že Protokol, kterým se mění dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) rozšířením možnosti přistoupení na Marocké království (dále jen „protokol o Marockém království“), byl otevřen k podpisu v Bruselu od 16. července 2018 do 16. dubna 2019;

               UVĚDOMUJÍCE SI, že během výše uvedené lhůty nepodepsaly protokol o Marockém království všechny smluvní strany;

               PŘEJÍCE SI umožnit podpis protokolu všem smluvním stranám;

               BEROUCE NA VĚDOMÍ, že by bylo vhodnější, aby protokol o Marockém království vstoupil v platnost až poté, co protokol ratifikují všechny smluvní strany dohody Interbus,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dohoda Interbus je otevřena k přistoupení pouze členům Evropské konference ministrů dopravy (ECMT) a některým dalším evropským zemím, jak je stanoveno v uvedené dohodě.

               (2)Marocké království má sice v ECMT status pozorovatele, není však jejím členem a v této fázi není ani jinak oprávněné přistoupit k dohodě Interbus.

               (3)Aby se umožnilo přistoupení Marockého království k dohodě Interbus, měla by být dohoda Interbus změněna,

               SE ROZHODLY odpovídajícím způsobem změnit dohodu Interbus a

               DOHODLY SE TAKTO:

               Článek 1

               V článku 30 dohody o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus) se odstavec 2 nahrazuje tímto:

               „Tato dohoda je rovněž otevřena k přistoupení Republiky San Marino, Andorrského knížectví, Monackého knížectví a Marockého království.“

               VŠEOBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

               Článek 2

               Tento protokol je otevřen k podpisu smluvním stranám dohody Interbus na Generálním sekretariátu Rady Evropské unie, který vykonává funkci depozitáře tohoto protokolu.

               Článek 3

               Tento protokol signatáři podepíší, schválí nebo ratifikují v souladu se svými vlastními postupy. Listiny o schválení nebo ratifikační listiny se uloží u depozitáře protokolu, který informuje všechny ostatní smluvní strany.

               Článek 4

               Tento protokol vstupuje v platnost k prvnímu dni měsíce následujícího po měsíci, kdy všechny smluvní strany uložily schvalovací nebo ratifikační listiny u Generálního sekretariátu Rady Evropské unie.

               Článek 5

               Tento protokol, vypracovaný v jazyce anglickém, francouzském a německém, přičemž všechna znění mají stejnou platnost, se uloží u depozitáře, který předá jeho ověřený opis každé ze smluvních stran.

               Článek 6

               Každá smluvní strana zajistí řádný překlad tohoto protokolu do svého úředního jazyka (jazyků), který je jiný než jazyky uvedené v článku 5, v nichž je sepsáno závazné znění. Kopie každého z těchto překladů se uloží u depozitáře, který předá všem smluvním stranám kopii všech těchto překladů.

               Článek 7

               Tento protokol nahrazuje protokol k dohodě o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (dohoda Interbus), kterým se rozšiřuje možnost přistoupení na Marocké království a který byl otevřen k podpisu od 16. července 2018 do 16. dubna 2019. Předchozí protokol tímto pozbývá právní hodnoty.

               V Bruselu dne

                  NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci k tomuto protokolu své podpisy.

               Otevřen k podpisu v Bruselu.

               Za Evropskou unii

               Za Albánskou republiku

               Za Andorrské knížectví

               Za Bosnu a Hercegovinu

               Za Moldavskou republiku

               Za Černou Horu

               Za Republiku Severní Makedonie

               Za Tureckou republiku

               Za Ukrajinu

                     (1)

                        Úř. věst. L 321, 26.11.2002, s. 13.

                     (2)

                        Úř. věst. L 321, 26.11.2002, s. 44.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé k prodloužení priorit partnerství EU–Libanon do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé v souvislosti se zamýšleným přijetím rozhodnutí o prodloužení priorit partnerství EU–Libanon do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Dohoda o přidružení

               Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda o přidružení“) byla podepsána dne 17. června 2002 a vstoupila v platnost dne 1. dubna 2006. Dohoda o přidružení tvoří právní základ pro bilaterální vztahy mezi EU a Libanonem. Cílem dohody je:

               –poskytnout vhodný rámec pro politický dialog mezi stranami, který umožní rozvoj úzkých vztahů ve všech oblastech, které strany považují za vhodné pro tento dialog,

               –vytvořit podmínky pro postupnou liberalizaci obchodu se zbožím, službami a kapitálem,

               –podporovat obchod a rozšiřování harmonických hospodářských a sociálních vztahů mezi stranami, zejména prostřednictvím dialogu a spolupráce, a podpořit tak rozvoj a prosperitu Libanonu a jeho lidu, podporovat hospodářskou, sociální, kulturní, finanční a měnovou spolupráci a podporovat spolupráci v dalších oblastech společného zájmu.

               2.2.Rada přidružení

               Dohoda o přidružení zřizuje Radu přidružení, která má pravomoc přijímat rozhodnutí za účelem dosažení cílů dohody v případech v ní uvedených. Rozhodnutí jsou pro obě strany závazná. Rada přidružení může vydávat také doporučení. Radě přidružení podle jednacího řádu předsedá střídavě po dobu dvanácti měsíců EU a Libanon. Rada přidružení se schází pravidelně jednou ročně na úrovni ministrů. Mimořádná zasedání Rady přidružení se mohou konat po dohodě stran na žádost kterékoli ze stran.

               2.3.Zamýšlený akt Rady přidružení

               Rada přidružení má přijmout rozhodnutí o prodloužení priorit partnerství EU–Libanon na období 2016–2020 do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty. V souladu s článkem 10 jednacího řádu Rady přidružení bude rozhodnutí přijato písemným postupem.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Postoj, který má Evropská unie zaujmout v Radě přidružení zřízené prozatímní dohodou o přidružení k přijetí rozhodnutí o prodloužení priorit partnerství EU–Libanon, vychází ze znění rozhodnutí v příloze tohoto rozhodnutí.

               Rozhodnutím Rady přidružení č. 1/2016 ze dne 11. listopadu 2016 se EU a Libanon dohodly na prioritách partnerství, jimiž se bude partnerství řídit v období 2016–2020.

               V rámci probíhajícího procesu obnovy partnerství EU s jižním sousedstvím a po přijetí víceletého finančního rámce na období 2021–2027 a nového nástroje pro sousedství a rozvojovou a mezinárodní spolupráci (NDICI) je na rok 2021 plánována příprava a přijetí nových aktualizovaných společných dokumentů se zeměmi jižního sousedství, včetně Libanonu. V tomto rámci a s cílem zabránit prodlevě mezi skončením platnosti priorit partnerství EU–Libanon a přijetím nových priorit je v zájmu stran prodloužit stávající priority partnerství do doby, než budou přijaty nové aktualizované priority.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se dotyčný orgán řídí. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  1
               .

               4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Rada přidružení je orgán zřízený dohodou, a to Evropsko-středomořskou dohodou.

               Akt, který má Rada přidružení přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt má právní účinky, neboť prodlouží stávající priority partnerství do doby, než budou přijaty nové aktualizované společné dokumenty.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v souvislosti s nímž se postoj jménem Unie zaujímá. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu souvisí se spoluprací s třetí zemí v rámci dohody o přidružení a evropské politiky sousedství.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 217.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Zveřejnění zamýšleného aktu

               Vzhledem k tomu, že akt Rady přidružení změní dobu platnosti priorit partnerství EU–Libanon, je namístě tento akt po jeho přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

               2021/0229 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé k prodloužení priorit partnerství EU–Libanon do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé byla podepsána dne 17. června 2002 a vstoupila v platnost dne 1. dubna 2006
                  2
               .

               (2)Priority partnerství EU–Libanon přijala Rada přidružení v listopadu 2016 a platí do konce roku 2020
                  3
               .

               (3)Obě strany se výměnou dopisů dohodly na zachování platnosti priorit partnerství EU–Libanon jako dokumentu, jímž se řídí konsolidace jejich partnerství do doby, než budou přijaty nové aktualizované společné dokumenty.

               (4)Podle článku 76 Evropsko-středomořské dohody může Rada přidružení přijímat rozhodnutí pro účely dosažení cílů dohody.

               (5)Rada přidružení má přijmout písemným postupem rozhodnutí o prodloužení priorit partnerství do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty.

               (6)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě přidružení, neboť rozhodnutí bude pro Unii závazné,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé k prodloužení priorit partnerství EU–Libanon do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty, je založen na návrhu rozhodnutí Rady přidružení EU–Libanon připojeného k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, věc C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (Úř. věst. L 143, 30.5.2006).

                     (3)

                        Rozhodnutí Rady přidružení EU–Libanon č. 1/2016 ze dne 11. listopadu 2016 o prioritách partnerství (Úř. věst. L 350, 22.12.2016, s. 114).

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            PŘÍLOHA

            návrhu ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé k prodloužení priorit partnerství EU–Libanon do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty

               PŘÍLOHA

               ROZHODNUTÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU–LIBANON č. xx/2021

               ze dne [dd/mm/rrrr]

               o dohodě o prodloužení priorit partnerství EU–Libanon

               RADA PŘIDRUŽENÍ EU–LIBANON,

               s ohledem na Evropsko-středomořskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonem na straně druhé (dále jen „Evropsko-středomořská dohoda“),

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé byla podepsána dne 17. června 2002 a vstoupila v platnost dne 1. dubna 2006
                  1
               .

               (2)Podle článku 76 Evropsko-středomořské dohody může Rada přidružení přijímat rozhodnutí pro účely dosažení cílů dohody.

               (3)Podle článku 86 dohody mají strany přijmout všechna obecná či zvláštní opatření pro splnění svých závazků vyplývajících z dohody a dbát na to, aby bylo cílů vytčených v dohodě dosaženo.

               (4)Rozhodnutím Rady přidružení č. 1/2016 ze dne 11. listopadu 2016 se EU a Libanon dohodly na prioritách partnerství, jimiž se bude řídit jejich partnerství v období 2016–2020 s cílem podpořit a posílit odolnost a stabilitu Libanonu a současně také usilovat o řešení dopadu vleklého konfliktu v Sýrii
                  2
               .

               (5)Obě strany se výměnou dopisů dohodly na zachování platnosti priorit partnerství EU–Libanon jako dokumentu, jímž se řídí konsolidace partnerství do doby, než budou přijaty nové aktualizované společné dokumenty.

               (6)Článek 10 jednacího řádu Rady přidružení stanoví možnost přijímat rozhodnutí písemným postupem mezi zasedáními, jestliže se tak smluvní strany dohodnou,

               ROZHODLA TAKTO:

               Článek 1

               Rada přidružení přijímá písemným postupem rozhodnutí, kterým se priority partnerství EU–Libanon připojené k jejímu rozhodnutí č. 1/2016 ze dne 11. listopadu 2016 prodlužují do doby, než EU a Libanon přijmou nové aktualizované společné dokumenty.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V xx [den měsíc rok].

                  Za Radu přidružení

                     (1)

                        Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (Úř. věst. L 143, 30.5.2006).

                     (2)

                        Rozhodnutí Rady přidružení EU–Libanon č. 1/2016 ze dne 11. listopadu 2016 o prioritách partnerství EU–Libanon (Úř. věst. L 350, 22.12.2016, s. 114).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 22.1.2020
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190)

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.PŘEDMĚT NÁVRHU

               Navrhované rozhodnutí Rady umožní členským státům pro účely záležitostí spadajících do pravomoci Unie ratifikovat úmluvu Mezinárodní organizace práce (MOP) k zabránění násilí a obtěžování ve světě práce, na kterou lze odkazovat jako na úmluvu o násilí a obtěžování, z roku 2019 (č. 190) (dále jen „úmluva“).

               2.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Jak bylo nedávno zdůrazněno prostřednictvím hnutí #metoo a souvisejících hnutí, násilí a obtěžování ve světě práce, včetně násilí a obtěžování na základě pohlaví, jsou ve světě všudypřítomná. Je třeba zvýšit úsilí v oblasti prevence a chránit oběti.

               Za tímto účelem přijala 108. (stoletá) Mezinárodní konference práce dne 21. června 2019 úmluvu MOP o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190) spolu s doporučením o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 206) (dále jen „doporučení“).

               Úmluva je prvním mezinárodním nástrojem, který uvádí konkrétní, celosvětově platné normy pro boj proti obtěžování a násilí v souvislosti s prací a specifikuje opatření, jež musí jednotlivé státy a další příslušní aktéři přijmout. Cílem úmluvy a doporučení je vytvořit inkluzivní, integrovaný a genderově citlivý přístup k prevenci a odstraňování násilí a obtěžování ve světě práce.

               Evropská unie (EU) je odhodlána prosazovat lidská práva a důstojnou práci, včetně bezpečných a zdravých pracovních podmínek, rovnosti žen a mužů a odstranění diskriminace, a to jak interně, tak v rámci svých vnějších vztahů.

               V EU uzavřeli evropští sociální partneři v roce 2007 „rámcovou dohodu proti obtěžování a násilí v práci“
                  1
               , která vychází z konzultací Komise s evropskými sociálními partnery ohledně násilí na pracovišti a jeho dopadů na bezpečnost a ochranu zdraví při práci
                  2
               . Tato dohoda poskytuje zaměstnavatelům, pracovníkům a jejich zástupcům akčně orientovaný rámec, který napomůže při identifikaci, předcházení a zvládání problémů obtěžování a násilí v práci.

               Je v zájmu EU podporovat provádění mezinárodního nástroje pro boj proti násilí a obtěžování ve světě práce v souladu s jejím vnitřním rámcem, protože úmluva se zabývá některými oblastmi práva Unie a Evropská unie k ní nemůže přistoupit. Podstata úmluvy nevyvolává obavy s ohledem na stávající acquis EU. Je proto v zájmu EU, aby úmluvu ratifikovaly členské státy EU. Za tímto účelem a s ohledem na pravomoc EU v oblastech, jimiž se úmluva zabývá, je nezbytné odstranit veškeré právní překážky na úrovni EU, které brání ratifikaci úmluvy členskými státy EU.

               2.1Obsah úmluvy

               Obsah úmluvy MOP o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190) lze shrnout takto:

               Preambule úmluvy:

               ·uznává právo každého člověka na svět práce bez násilí a obtěžování,

               ·uznává, že násilí a obtěžování ve světě práce může představovat porušení nebo zneužití lidských práv a že násilí a obtěžování představuje hrozbu pro rovné příležitosti a je nepřijatelné a neslučitelné s důstojnou prací,

               ·uznává, že násilí a obtěžování ve světě práce ovlivňuje duševní, fyzické a sexuální zdraví člověka, jeho důstojnost, rodinu a sociální prostředí a může bránit určitým osobám, zejména ženám, v přístupu na trh práce, setrvání a postupu na tomto trhu.

               Podle části I (definice) úmluva:

               ·stanoví jednotnou definici „násilí a obtěžování“, která zahrnuje řadu případů nepřijatelného chování a praktik nebo jejich hrozeb, ať už se jedná o jedinou událost, nebo opakovaný výskyt, jejichž cílem, důsledkem nebo pravděpodobným důsledkem je fyzická, psychologická, sexuální nebo ekonomická újma (čl. 1 písm. a)),

               ·definuje násilí a obtěžování na základě pohlaví (čl. 1 písm. b)),

               ·stanoví, že aniž je dotčena jednotná definice „násilí a obtěžování“, lze toto násilí a obtěžování vymezit ve vnitrostátních právních a správních předpisech jako jediný pojem, nebo jako samostatné pojmy (čl. 1 odst. 2).

               Podle části II (oblasti působnosti) úmluva:

               ·chrání pracovníky a jiné osoby ve světě práce, včetně zaměstnanců, jak je definuje vnitrostátní právo a zvyklosti, jakož i osoby pracující bez ohledu na své smluvní postavení, osoby účastnící se odborné přípravy, včetně stážistů a učňů, pracovníky, jejichž pracovní poměr byl ukončen, dobrovolníky, uchazeče o zaměstnání a zájemce o zaměstnání a osoby zastávající pravomoc, povinnosti nebo odpovědnost zaměstnavatele (článek 2),

               ·vztahuje se na násilí a obtěžování ve „světě práce“, který přesahuje pracoviště a zahrnuje zařízení a komunikační prostředky související s prací, cestování a společenské aktivity, jakož i ubytování poskytované zaměstnavatelem a dojíždění do práce a z práce (článek 3).

               Podle části III (základní zásady) ratifikující státy mimo jiné:

               ·přijmou inkluzivní, integrovaný a genderově citlivý přístup k prevenci a odstraňování násilí a obtěžování ve světě práce, který zahrnuje právně stanovený zákaz násilí a obtěžování (čl. 4 odst. 2),

               ·zajistí, aby příslušné politiky řešily násilí a obtěžování (čl. 4 odst. 2 písm. b)),

               ·přijmou komplexní strategii pro boj proti násilí a obtěžování a zajistí obětem přístup k opravným prostředkům a podpoře (čl. 4 odst. 2 písm. c)),

               ·přijmou právní a správní předpisy a politiky zajišťující právo na rovnost a nediskriminaci v zaměstnání, včetně zranitelných skupin a skupin ve zranitelném postavení (článek 6).

               Podle části IV (ochrana a prevence) ratifikující státy zejména:

               ·přijmou vhodná opatření k předcházení násilí a obtěžování v pracovních souvislostech (článek 8),

               ·přijmou právní a správní předpisy, které vyžadují, aby zaměstnavatelé předcházeli násilí a obtěžování mimo jiné prostřednictvím posuzování rizik násilí a obtěžování, poskytování informací a školení pro dotčené osoby (článek 9).

               Podle části V (vymáhání a opravné prostředky) navíc musí ratifikující státy přijmout vhodná opatření, aby zajistily snadný přístup k vhodným a účinným opravným prostředkům, uznat účinky domácího násilí a, pokud je to proveditelné, zmírňovat jeho dopad na svět práce a zajistit, aby pracovníci měli právo se vymanit z pracovní situace, v níž hrozí bezprostřední a vážné nebezpečí související s násilím a obtěžováním (článek 10).

               Úmluva dále obsahuje ustanovení o poradenství, odborné přípravě a zvyšování informovanosti.

               2.2Právo Unie v oblasti násilí a obtěžování ve světě práce

               Některé aspekty úmluvy doplněné doporučením zahrnují oblasti, na něž se vztahuje právo EU, zejména:

               ·čl. 153 odst. 1 písm. a) a i) a čl. 157 odst. 3 SFEU, podle nichž Unie podporuje a doplňuje činnost členských států v oblasti zlepšování pracovního prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků, a rovnosti příležitostí mezi muži a ženami na trhu práce a rovné zacházení na pracovišti, a rovněž přijímá opatření k uplatnění zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v otázkách práce a zaměstnanosti,

               ·rámcová směrnice 89/391/EHS
                  3
               , která se vztahuje na všechna rizika pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců při práci, včetně psychosociálních rizik, jako je obtěžování a násilí,

               ·„rámcová dohoda evropských sociálních partnerů proti obtěžování a násilí v práci“
                  4
                z roku 2007 uzavřená podle článku 138 Smlouvy o ES (nyní článek 155 SFEU), která zaměstnavatelům, pracovníkům a jejich zástupcům poskytuje akčně zaměřený rámec, který napomůže při identifikaci, předcházení a zvládání problémů obtěžování a násilí v práci,

               ·strategický rámec EU pro ochranu zdraví a bezpečnosti při práci na období 2014–2020
                  5
                a sdělení Komise s názvem „Bezpečnější a zdravější práce pro všechny – Modernizace právních předpisů a politiky EU v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci“
                  6
               , které zdůrazňují význam zlepšení prevence psychosociálních rizik na pracovišti,

               ·směrnice 2006/54/ES, která se zabývá uplatňováním zásady rovného zacházení a rovných příležitostí pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání a obsahuje ustanovení o zákazu obtěžování a sexuálního obtěžování
                  7
               ,

               ·směrnice 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání
                  8
               ,

               ·směrnice 2000/43/ES, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ
                  9
               ,

               ·rozhodnutí Rady ze dne 11. května 2017 o podpisu Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí jménem Unie
                  10
                („Istanbulská úmluva“)
                  11
                a probíhající diskuze v Radě ohledně přistoupení Unie k Istanbulské úmluvě, která obsahuje ustanovení o prevenci násilí na ženách a domácího násilí, včetně sexuálního obtěžování, ochraně obětí tohoto násilí a potrestání pachatelů.

               Některé aspekty úmluvy a doporučení se dále týkají oblastí, na něž se vztahuje právo Unie v oblasti justiční spolupráce a práv obětí
                  12
               , migrace, azylu a svobody pohybu
                  13
               , pokud sekundární právo Unie
                  14
                stanoví práva obětí trestných činů a jejich rodinných příslušníků na to, aby se jim dostalo odpovídajících informací, podpory a ochrany, mohli se účastnit trestního řízení, dostalo se jim uznání a zacházelo se s nimi s respektem a bez diskriminace.

               Úmluva a doporučení obsahují rovněž ustanovení spadající do pravomoci členských států, zejména pokud jde o kolektivní vyjednávání.

               3.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               Nevztahuje se na tento návrh.

               4.ZMOCNĚNÍ K RATIFIKACI ÚMLUVY V ZÁJMU UNIE

               Úmluva se zabývá některými oblastmi práva Unie, jako je bezpečnost a ochrana zdraví při práci, rovnost a nediskriminace, kde stupeň regulace dosáhl pokročilé fáze.

               V souladu s pravidly o vnějších pravomocích, která byla vypracována Soudním dvorem Evropské unie
                  15
               , a konkrétně s pravidly o uzavírání a ratifikaci úmluv MOP
                  16
                nemohou členské státy samotné úmluvu ratifikovat, neboť některé části úmluvy spadají do pravomocí Unie podle čl. 3 odst. 2 SFEU.

               EU však nemůže ratifikovat úmluvu MOP, protože podle ústavy MOP
                  17
                se stranami těchto úmluv mohou stát pouze státy.

               Orgány EU a členské státy proto musí přijmout opatření nezbytná ke spolupráci při ratifikaci úmluvy a provádění závazků, které z ní vyplývají
                  18
               .

               Od roku 2005 již Rada zmocnila členské státy k ratifikaci, v zájmu EU, pěti úmluv MOP a jednoho protokolu MOP, jejichž některé části spadají do oblastí pravomoci EU
                  19
               .

               Hmotněprávní ustanovení úmluvy nevyvolávají obavy s ohledem na stávající acquis. V souladu s čl. 19 odst. 8 ústavy MOP stanoví úmluva minimální pravidla. To znamená, že právo EU může být přísnější než ustanovení úmluvy a naopak
                  20
               .

               Navrhované rozhodnutí Rady proto zmocní členské státy k ratifikaci, v zájmu EU, těch částí úmluvy, které spadají do oblastí pravomoci EU, a doporučí jim, aby tak učinily do konce roku 2022.

               5.PRÁVNÍ ZÁKLAD

               5.1Procesněprávní základ

               Ustanovení čl. 218 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem organizace, která přijala mezinárodní dohodu
                  21
               .

               5.2Hmotněprávní základ

               5.2.1Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 6 SFEU závisí především na cíli a obsahu mezinárodní dohody, která se ratifikuje v zájmu Unie. Sleduje-li dohoda dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 6 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka. Pokud jde o dohodu, která sleduje několik cílů najednou nebo která má několik složek, jež jsou nerozlučně spjaty, aniž je jedna vůči druhé vedlejší, musí se hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 6 SFEU výjimečně zakládat na různých odpovídajících právních základech.

               5.2.2 Použití na stávající případ (viz rovněž podrobnosti o právu Unie nyní uvedené v bodě 2)

               Ačkoli úmluva obsahuje rovněž prvky týkající se nediskriminace, justiční spolupráce a práv obětí, hlavní cíl a obsah úmluvy se týkají sociální politiky, zejména pokud jde o zlepšování pracovního prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků (čl. 153 odst. 1 písm. a) SFEU), a rovnost příležitostí mezi muži a ženami na trhu práce a rovné zacházení na pracovišti (čl. 153 odst. 1 písm. i) SFEU) v oblastech, u nichž byly přijaty směrnice podle čl. 153 odst. 2 SFEU, a také pokud jde o uplatnění zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v otázkách práce a zaměstnanosti podle čl. 157 odst. 3 SFEU.

               Cíl a obsah úmluvy se týkají doplnění boje proti diskriminaci podle článku 19.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 153 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 153 odst. 1 písm. a) a i) a čl. 157 odst. 3 SFEU.

               6Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 153 odst. 2 SFEU, čl. 153 odst. 1 písm. a) a i) SFEU a čl. 157 odst. 3 SFEU, které představují hlavní právní základ pro právo Unie týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a rovnosti žen a mužů v oblastech práce a zaměstnanosti ve spojení s čl. 218 odst. 6 SFEU.

               2020/0011 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY,

               kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190)

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 153 odst. 2 ve spojení s čl. 153 odst. 1 písm. a) a i), čl. 157 odst. 3 a čl. 218 odst. 6 písm. a) bodem v) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)V roce 2019 přijala Mezinárodní konference práce na svém 108. zasedání Úmluvu Mezinárodní organizace práce k zabránění násilí a obtěžování ve světě práce, na kterou lze odkazovat jako na úmluvu o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190) (dále jen „úmluva“).

               (2)Unie prosazuje ratifikaci mezinárodních úmluv v oblasti práce, které Mezinárodní organizace práce označila za aktuální, s cílem propagovat důstojnou práci pro všechny, bezpečnost a ochranu zdraví při práci a rovnost žen a mužů a rovněž bojovat proti diskriminaci.

               (3)Na některá ustanovení úmluvy se vztahuje acquis Unie v oblastech sociální politiky v souladu s čl. 153 odst. 2, čl. 153 odst. 1 písm. a) a i) a čl. 157 odst. 3 SFEU, pokud jde o bezpečnost a ochranu zdraví při práci a rovnost žen a mužů v oblastech práce a zaměstnanosti
                  22
               . Na některá ustanovení úmluvy se vztahuje acquis Unie v oblasti nediskriminace
                  23
               .

               (4)Proto spadají některé části úmluvy do pravomoci Unie a členské státy nesmějí ve vztahu k uvedeným částem přijímat závazky mimo rámec orgánů Unie
                  24
               .

               (5)Unie úmluvu nemůže ratifikovat, jelikož jejími stranami mohou být pouze státy.

               (6)V této situaci by měly být členské státy zmocněny, aby jednajíce společně v zájmu Unie ratifikovaly ty části úmluvy, které spadají do pravomoci Unie,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Členské státy se zmocňují k ratifikaci úmluvy Mezinárodní organizace práce o násilí a obtěžování z roku 2019 (č. 190), pokud jde o části spadající do pravomoci svěřené Evropské unii v čl. 153 odst. 2, čl. 153 odst. 1 písm. a) a i) a rovněž čl. 157 odst. 3 SFEU.

               Článek 2

               Členské státy by měly učinit nezbytné kroky k tomu, aby co nejdříve, pokud možno do 31. prosince 2022, uložily své ratifikační listiny k úmluvě u generálního ředitele Mezinárodního úřadu práce.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        KOM(2007) 686.

                     (2)

                        C/2004/5220.

                     (3)

                        Směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1).

                     (4)

                        KOM(2007) 686.

                     (5)

                        COM(2014) 332 final.

                     (6)

                        COM(2017) 12 final.

                     (7)

                        Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 23. Podobná ustanovení jsou rovněž obsažena ve směrnici Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (Úř. věst. L 373, 21.12.2004, s. 37), a ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/41/EU ze dne 7. července 2010 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné a o zrušení směrnice Rady 86/613/EHS (Úř. věst. L 180, 15.7.2010, s. 1).

                     (8)

                        Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16.

                     (9)

                        Úř. věst. L 180, s. 22.

                     (10)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2017/865 ze dne 11. května 2017 o podpisu Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí, pokud jde o záležitosti týkající se justiční spolupráce v trestních věcech, jménem Evropské unie (Úř. věst. L 131, 20.5.2017, s. 11); rozhodnutí Rady (EU) 2017/866 ze dne 11. května 2017 o podpisu Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí, pokud jde o azyl a zásadu nenavracení, jménem Evropské unie (Úř. věst. L 131, 20.5.2017, s. 13).

                     (11)

                        Úmluva Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí, Kancelář pro smlouvy Rady Evropy – č. 210, k dispozici na adrese
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        Články 82, 83, 84 a 156 SFEU.

                     (13)

                        Článek 21, článek 46, článek 78 a článek 79 SFEU.

                     (14)

                        Směrnice 2012/29/EU ze dne 25. října 2012, kterou se zavádí minimální pravidla pro práva, podporu a ochranu obětí trestného činu (Úř. věst. L 315, 14.11.2012, s. 57).

                     (15)

                        Rozsudek Evropského soudního dvora ve věci AETR ze dne 31. března 1971 ve věci 22/70, Sb. rozh. 1971, bod 263.

                     (16)

                        Stanovisko Evropského soudního dvora 2/91 ze dne 19. března 1993, Sb. rozh. 1993-I, s. 1061, o Úmluvě Mezinárodní organizace práce o chemických látkách č. 170.

                     (17)

                        Ústava MOP, čl. 1 odst. 2.

                     (18)

                        Stanovisko Soudního dvora 2/91 (tamtéž), body 36, 37 a 38.

                     (19)

                        Rozhodnutí Rady ze dne 14. dubna 2005, kterým se zmocňují členské státy, aby v zájmu Evropského společenství ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o průkazech totožnosti námořníků (Úmluva č. 185) (Úř. věst. L 136, 30.5.2005, s. 1); rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2007, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropského společenství ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o práci na moři z roku 2006 (Úř. věst. L 161, 22.6.2007, s. 63); rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2010, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly úmluvu Mezinárodní organizace práce o práci v odvětví rybolovu z roku 2007 (úmluva č. 188) (Úř. věst. L 145, 11.6.2010, s. 12); rozhodnutí Rady 2014/52/EU ze dne 28. ledna 2014, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o bezpečnosti při používání chemických látek při práci z roku 1990 (úmluva č. 170); rozhodnutí Rady 2014/51/EU ze dne 28. ledna 2014, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011 (úmluva č. 189); rozhodnutí Rady (EU) 2015/2071 ze dne 10. listopadu 2015, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol z roku 2014 k Úmluvě Mezinárodní organizace práce o nucené práci z roku 1930, pokud jde o články 1 až 4 protokolu s přihlédnutím k záležitostem týkajícím se justiční spolupráce v trestních věcech (Úř. věst. L 301, 18.11.2015); rozhodnutí Rady (EU) 2015/2037 ze dne 10. listopadu 2015, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol z roku 2014 k Úmluvě Mezinárodní organizace práce o nucené práci z roku 1930, pokud jde o záležitosti týkající se sociální politiky (Úř. věst. L 298, 14.11.2015).

                     (20)

                        Stanovisko Evropského soudního dvora 2/91 (tamtéž), bod 18.

                     (21)

                        Stanovisko Evropského soudního dvora 2/91 (tamtéž) o Úmluvě o chemických látkách č. 170 a rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (22)

                        Směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1); směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 23) a rovněž směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (Úř. věst. L 373, 21.12.2004, s. 37), a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/41/EU ze dne 7. července 2010 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné a o zrušení směrnice Rady 86/613/EHS (Úř. věst. L 180, 15.7.2010, s. 1).

                     (23)

                        Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16); směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. L 180, 19.7.2000, s. 22).

                     (24)

                        Stanovisko Evropského soudního dvora 2/91 ze dne 19. března 1993, Sb. rozh. 1993-I, s. 1061, bod 26.