               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 4.2.2019
            COM(2019) 72 final
            2019/0034(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě Mezinárodní organizace pro civilní letectví, pokud jde o přijetí změny č. 17 přílohy 13

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie v Radě Mezinárodní organizace pro civilní letectví (dále též „ICAO“) v souvislosti s plánovaným přijetím změny č. 17 přílohy 13 Chicagské úmluvy na 216. zasedání Rady ICAO.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o mezinárodním civilním letectví

               Úmluva o mezinárodním civilním letectví (dále jen „Chicagská úmluva“) má za cíl regulovat mezinárodní leteckou dopravu. Chicagskou úmluvou, která vstoupila v platnost dne 4. dubna 1947, byla zřízena Mezinárodní organizace pro civilní letectví.

               Stranami Chicagské úmluvy jsou všechny členské státy EU.

               2.2.Mezinárodní organizace pro civilní letectví

               Mezinárodní organizace pro civilní letectví je specializovaná agentura Organizace spojených národů. Jejím cílem je rozvíjet zásady a techniky mezinárodního leteckého provozu a podporovat plánování a rozvoj mezinárodní letecké dopravy.

               Rada ICAO je stálým orgánem této organizace, jehož členy je 36 smluvních států zvolených shromážděním ICAO na dobu tří let. V období 2016–2019 zastupuje Evropskou unii v radě sedm jejích členských států.

               Podle článku 54 Chicagské úmluvy je v povinné působnosti Rady ICAO přijmout mezinárodní standardy a doporučené postupy, které jsou označovány jako přílohy Chicagské úmluvy.

               2.3.Zamýšlený akt Mezinárodní organizace pro civilní letectví

               Na svém 216. zasedání má Rada ICAO přijmout změnu č. 17 přílohy 13 Chicagské úmluvy týkající se hlášení a včasného šetření nehod a incidentů (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je změnit přílohu 13 Chicagské úmluvy – Odborné zjišťování příčin leteckých nehod a incidentů, a to na základě doporučení vydaných na třetím zasedání Komise pro šetření nehod (AIGP/3) a na druhé konferenci o bezpečnosti na vysoké úrovni (HLS2015). Změny se provádějí v těchto oblastech: včasné šetření nehod a vážných incidentů a zveřejnění závěrečné zprávy, definice „zplnomocněného představitele“, sladění ustanovení týkajících se oznamování a šíření závěrečných zpráv, umožnění vstupu inspektorů, práva a oprávnění odborníků, nahlížení do návrhů bezpečnostních doporučení, seznam příkladů vážných incidentů a pověření šetřením.

               Navrhovaná změna přílohy 13 má vstoupit v platnost od července 2019 a měla by být účinná od 5. listopadu 2020.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               3.1.Hlavní změny a jejich vztah ke stávajícím pravidlům Unie

               Hlavní novinka, kterou návrh na změnu č. 17 přílohy 13 (dále jen „návrh“) přináší, se týká včasného šetření nehod a vážných incidentů a vydání závěrečné zprávy. Zakládá se na doporučení z druhé konference o bezpečnosti na vysoké úrovni (HLSC2015). V minulosti došlo totiž k nehodám, u kterých stát události neprovedl šetření ani nesouhlasil s tím, že pověří jiný stát, ačkoli podle stanoviska státu provozovatele nebo státu výroby/projekce bylo nutné událost vyšetřit. Je třeba upozornit, že existují standardy a doporučené postupy, podle kterých má stát události právo pověřit šetřením jiný stát, ovšem neexistují žádné standardy a doporučené postupy či jakákoli jiná kritéria, podle nichž by státy měly právo žádat, aby byly šetřením pověřeny. HLSC2015 konstatovala, že některá šetření nemusí vést stát události, a doporučila, aby ICAO přezkoumala příslušná ustanovení v příloze 13 s náležitým ohledem na případy, kdy stát události neprovede šetření požadované v příloze 13 ani nemá v úmyslu tímto šetřením pověřit jiný stát. Zároveň je třeba připomenout, že podle přílohy 13 stát události šetření provádět musí. Tento návrh se má vztahovat pouze na situace, kdy tyto povinnosti nebyly splněny, přičemž to má důsledky pro bezpečnost.

               Navrhované doporučené postupy
                  1
                se týkají případu, kdy stát odpovědný podle přílohy 13 za šetření (stát události nebo stát zápisu do rejstříku) neplní své povinnosti. Jiné státy pak mohou za stanovených podmínek požádat, aby byly šetřením pověřeny. Pokud odpovědný stát nekoná, jak požaduje příloha 13, v doporučeních se uvádí, že žádající stát „by měl zahájit a provádět šetření na základě informací, které jsou k dispozici“. Může však nastat situace, že stát události zamítne žádost jiného státu, aby jej pověřil šetřením, a žádající stát pak nemůže šetření vést.

               Mezi členskými státy Unie by problém, který vedl k této změně, neměl za normálních okolností vzniknout. Článek 5 nařízení (EU) č. 996/2010 stanoví povinnosti provádět šetření, vymezuje předmět a rozsah šetření a definuje, který členský stát je v daném případě odpovědný. Jestliže by členský stát tyto povinnosti nesplnil, jednalo by se o porušení práva Unie a Komise by mohla zahájit řízení o nesplnění povinnosti. Pokud by však navrhovaná změna byla přijata, v závislosti na daném případě by skutečnost, že členský stát nesplnil povinnost provádět šetření (tj. podle nařízení (EU) č. 996/2010 a podle přílohy 13 Chicagské úmluvy), mohla vést k přijetí opatření podle nových bodů 5.1.3 a 5.3.2 přílohy 13.

               Dalším problémem v souvislosti s včasným šetřením je, že někdy je závěrečná zpráva vydána opožděně nebo není vydána vůbec. Z přezkumu 1 157 smrtelných nehod letadel o maximální schválené vzletové hmotnosti větší než 5 700 kg, k nimž došlo mezi lety 1990 a 2016, vyplývá, že 59 % závěrečných zpráv nebylo veřejně dostupných. Absence těchto závěrečných zpráv je velmi znepokojivá, protože nejsou k dispozici relevantní bezpečnostní informace pro provádění bezpečnostních opatření. V některých případech státy účastnící se šetření sice měly informace o bezpečnostních problémech, avšak nemohly je zveřejnit, protože odpovědnost za zveřejnění informací, buď v závěrečné zprávě, nebo předběžném prohlášení, měl stát provádějící šetření.

               V tomto ohledu by podle navrhovaného doporučeného postupu
                  2
                měly státy účastnící se šetření právo žádat stát provádějící šetření o souhlas s tím, že vydají prohlášení o bezpečnostních otázkách, pokud stát provádějící šetření nezveřejní závěrečnou zprávu nebo předběžné prohlášení v rozumné lhůtě. Tento druh mechanismu není obsažen v nařízení (EU) č. 996/2010 a ani není nutný (viz vysvětlení výše ohledně pověření šetřením).

               Je třeba uvést, že zmíněné dva body, předkládané jako doporučené postupy, mění právní postavení stran v této věci, neboť mají vliv na rozdělení úkolů mezi státy ICAO oproti existujícím standardům.

               Komise pro šetření nehod (AIGP/3) doporučila provést v rámci navrhované změny č. 17 přílohy 13 úpravy také v těchto oblastech: definice „zplnomocněného představitele“, sladění ustanovení týkajících se oznamování a šíření závěrečných zpráv, usnadnění vstupu inspektorů, práva a oprávnění odborníků, nahlížení do návrhů bezpečnostních doporučení, seznam příkladů vážných incidentů a pověření šetřením.

               Pokud jde o změnu definice „zplnomocněného představitele“, odpovídá navrhované znění definici „zplnomocněného představitele“ v čl. 2 bodě 2 nařízení (EU) č. 996/2010, v níž se uvádí, že členský stát určí zplnomocněného představitele z orgánu pro šetření. Stálý a nezávislý úřad pro šetření leteckých nehod zřídily všechny členské státy Unie.

               Pokud jde o sladění ustanovení týkajících se oznamování a šíření závěrečných zpráv, navrhovaná změna slaďuje některá ustanovení přílohy 13 se zbytkem přílohy. Vliv těchto změn na pravidla Unie by se musel posoudit a případný rozdíl by se mohl oznámit.

               Navrhovaná změna poznámky 2 v článku 5.24 týkající se usnadnění vstupu inspektorů má za cíl připomenout členským státům, že uzavření předběžných dohod mezi orgány pro šetření nehod a celními orgány v rámci jednoho státu může urychlit vstup inspektorů a vybavení pro šetření.  Článek 12 nařízení (EU) č. 996/2010 přispívá k plnění tohoto cíle tím, že stanoví předem uzavřená ujednání, jež by se měla uzavřít s ostatními orgány, které se mohou podílet na činnostech spojených s šetřením, aby bylo umožněno důkladné a účinné vedení šetření po technické stránce.

               Aby se předešlo případným nejasnostem ohledně práv a oprávnění odborníka a zplnomocněného představitele, navrhuje se vypustit slovo „účast“ z nadpisu článku 5.27, protože je podobný článkům 5.18 a 5.23, podle nichž jsou zúčastněné státy oprávněny jmenovat zplnomocněné představitele k účasti na šetření. Vliv těchto změn na pravidla Unie by se musel posoudit a případný rozdíl by se mohl oznámit.

               Navrhovaná poznámka k článku 6.8 má za cíl informovat stát provádějící šetření o možnosti zkoordinovat návrh bezpečnostních doporučení se státy, které se účastnily šetření. Toto znění je v souladu s článkem 17 nařízení (EU) č. 996/2010, podle něhož orgány pro šetření ve kterékoli fázi šetření zašlou po odpovídající konzultaci se zúčastněnými stranami veškerá bezpečnostní doporučení, jež považují za nezbytná.

               Navrhované změny dodatku C „Přehled událostí v leteckém provozu, které jsou považovány za vážný incident“ mají usnadnit orgánům pro šetření v letectví hodnocení, zda je určitá událost nehodou, vážným incidentem či pouze incidentem. Tento seznam není vyčerpávající a v budoucnu se bude vyvíjet s ohledem na nová rizika, jako jsou bezpilotní letadla nebo narušení počítačové bezpečnosti. Obsahuje také stručný návod, jak mají orgány pro šetření provádět analýzu rizik při rozhodování, zda jde o vážný incident. Navrhuje se začlenit do dodatku C zjednodušenou verzi matice pro klasifikaci rizika události (Event Risk Classification, ERC), která je složkou metodologie ARMS (Aviation Risk Management Solutions, AMRS) pro hodnocení rizik v leteckých organizacích.

               Příloha „Seznam příkladů vážných incidentů“ k nařízení (EU) č. 996/2010 obsahuje typické příklady incidentů, u nichž se pravděpodobně jedná o vážné incidenty. Seznam není vyčerpávající a slouží pouze jako vodítko pro definici vážného incidentu. Unie vítá každou iniciativu, která harmonizovaným způsobem pomůže pojem vážný incident vymezit. Navrhovaná doplnění sice nemají odpovídající protějšek v příloze nařízení (EU) č. 996/2010, jeví se však jako přiměřená a ve stejném duchu jako již uvedená ustanovení. Pokud by však jedno či více z těchto ustanovení působilo problémy, lze rozdíly oznámit později.

               Navrhovaná změna dodatku F „Dohody o pověření šetřením“ se týká dohod o úplném nebo částečném pověření k šetření leteckých nehod. Návrh zohledňuje, že je důležité rozlišovat mezi orgánem, vedením šetření a odpovědností státu, který je šetřením pověřen. Zavádí možnost pověřit šetřením regionální organizaci pro šetření nehod a incidentů.

               Nařízení (EU) č. 996/2010 obsahuje několik článků zabývajících se touto otázkou. Článek 6 se týká spolupráce mezi orgány pro šetření a dává orgánu pro šetření možnost na základě vzájemné dohody pověřit šetřením nehody nebo vážného incidentu jiný orgán pro šetření. Článkem 7 se zřizuje Evropská síť orgánů pro šetření v civilním letectví, kterou podporuje Evropská komise a jež má např. poskytovat vhodnou pomoc na žádost orgánů pro šetření za účelem uplatňování článku 6. Tato pomoc zahrnuje mimo jiné poskytnutí seznamu inspektorů pro šetření, vybavení a kapacit dostupných v jiných členských státech, jež může případně využít orgán vedoucí šetření. Pro informaci je třeba uvést, že síť již figuruje jako regionální organizace pro šetření nehod a incidentů v rejstříku ICAO. Nařízení (EU) č. 996/2010 však neumožňuje, aby na ni byly přeneseny pravomoci z orgánu pro šetření.

               3.2.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Navrhovaný postoj, který má být zaujat jménem Unie, je podpořit celou navrhovanou změnu.

               Přestože v mnoha bodech jsou právní předpisy Unie již v souladu s úpravami navrženými ve změně č. 17, v některých harmonizace chybí nebo není jednoznačná.

               Ve prospěch podpoření této změny v předkládané podobě však hovoří významné argumenty, neboť rozhodnutí o tom, zda je třeba změnit některé drobnosti v nařízení (EU) č. 996/2010, anebo zda mají být podle článku 38 Chicagské úmluvy oznámeny rozdíly, lze přijmout až v pozdější fázi.

               Prvním důvodem k podpoření této změny je, že představuje mezinárodní konsensus dosažený odborníky, kteří pocházejí z nejrůznějších členských států ICAO, včetně řady odborníků z členských států Evropské unie. Společným cílem různých prvků tohoto pozměňovacího návrhu je zlepšit mezinárodní systém šetření leteckých nehod a incidentů. Postoj, kdy by navrhovaná změna nebyla členskými státy Unie podpořena, by ohrozil úsilí mezinárodního společenství v tomto směru. Za druhé je zásadní, aby změna č. 17 byla podpořena v celém rozsahu, protože zavádí řadu vzájemně propojených novinek. Rozhodnutí podpořit změnu č. 17 pouze částečně by narušilo její vnitřní logiku a mohlo by prohloubit nesourodost pravidel uvedených v příloze 13. Dále je třeba poznamenat, že evropský právní rámec v oblasti šetření v letectví lze považovat za komplexní a účinný, což však neplatí pro řadu dalších členských států ICAO.

               Jak bylo uvedeno výše, tím není vyloučena možnost, že v pozdější fázi může být provedeno posouzení, zda by Unie neměla změnit svá pravidla anebo rozhodnout o oznámení rozdílů. V obou případech by Komise podnikla nezbytné kroky. Konkrétně pokud by naznala, že je nutné oznámit určitý rozdíl, předložila by odpovídající návrh rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem orgánu nebo stranou dohody
                  3
               .

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou […] rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  4
               .

               4.1.2.Použití na stávající případ

               Mezinárodní organizace pro civilní letectví je subjekt zřízený dohodou, konkrétně Úmluvou o mezinárodním civilním letectví.

               Akt, který má Mezinárodní organizace pro civilní letectví přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt má právní účinky, protože mění řadu norem, které mohou uložit závaznou právní povinnost podle mezinárodního práva.

               Pozměňovací návrh dále zavádí řadu změn označených jako „doporučení“. Navzdory svému označení mají tato „doporučení“ povahu, která mění právní postavení stran existující podle nyní platných norem.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel nebo složka.

               4.2.2.Použití na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné dopravní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 100 odst. 2 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 100 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2019/0034 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě Mezinárodní organizace pro civilní letectví, pokud jde o přijetí změny č. 17 přílohy 13

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva o mezinárodním civilním letectví („Chicagská úmluva“), jež reguluje mezinárodní leteckou dopravu, vstoupila v platnost dne 4. dubna 1947. Zřídila Mezinárodní organizaci pro civilní letectví („ICAO“).

               (2)Členské státy jsou smluvními státy Chicagské úmluvy a členy ICAO, přičemž Unie má v některých orgánech ICAO status pozorovatele.

               (3)Podle článku 54 Chicagské úmluvy může Rada ICAO přijmout mezinárodní standardy a doporučené postupy.

               (4)Rada ICAO má na svém 216. zasedání, jež bude zahájeno 14. února 2019, přijmout změnu č. 17 přílohy 13 Chicagské úmluvy o podávání zpráv a včasném šetření nehod a incidentů.

               (5)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě ICAO, protože navrhovaná změna má právní účinek a je zcela nebo zčásti schopna rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah práva Unie, konkrétně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010
                  5
               .

               (6)Účelem tohoto pozměňovacího návrhu je provést změny v následujících oblastech: včasné šetření nehod a vážných incidentů a zveřejnění závěrečné zprávy, definice „zplnomocněného představitele“, sladění ustanovení týkajících se oznamování a šíření závěrečných zpráv, usnadnění vstupu inspektorů, práva a oprávnění odborníků, nahlížení do návrhů bezpečnostních doporučení, seznam příkladů vážných incidentů a pověření šetřením.

               (7)Unie důrazně podporuje úsilí ICAO o zlepšení bezpečnosti letectví zajištěním vysoké úrovně účinnosti, rychlosti a kvality šetření v letectví.

               (8)Postoj Unie vyjádří její členské státy, které jsou členy Rady ICAO,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie na 216. zasedání Rady Mezinárodní organizace pro civilní letectví („ICAO“), je podpořit navrhovanou změnu č. 17 přílohy 13 Úmluvy o mezinárodním civilním letectví („Chicagská úmluva“), aniž je dotčeno právo oznámit rozdíly podle článku 38 Chicagské úmluvy.

               Článek 2

               Postoj uvedený v článku 1 vyjádří členské státy Unie, které jsou členy Rady ICAO.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Budou uvedeny jako body 5.1.3 a 5.3.2 přílohy 13 Chicagské úmluvy.

                     (2)

                        Bude uveden jako bod 6.6.1 přílohy 13 Chicagské úmluvy.

                     (3)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (4)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (5)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 996/2010 ze dne 20. října 2010 o šetření a prevenci nehod a incidentů v civilním letectví a o zrušení směrnice 94/56/ES (Úř. věst. L 295, 12.11.2010, s. 35).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            2019/0018(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EHP ke změnám přílohy IX (Finanční služby) Dohody o EHP[nařízení o kapitálových požadavcích (EU) č. 575/2013 (CRR) a směrnice o kapitálových požadavcích 2013/36/EU (CRD IV)]
            (Text s významem pro EHP)

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

                  Cílem předlohy rozhodnutí Smíšeného výboru EHP (připojené k navrhovanému rozhodnutí Rady) je změnit přílohu IX (Finanční služby) Dohody o EHP tak, aby do ní bylo začleněno nařízení o kapitálových požadavcích (EU) č. 575/2013 a směrnice o kapitálových požadavcích 2013/36/EU
                     1
                  .

                  Úpravy uvedené v připojené předloze rozhodnutí Smíšeného výboru EHP překračují rámec úprav, které lze považovat za úpravy pouze technické povahy ve smyslu nařízení Rady č. 2894/94. Postoj Unie proto zaujme Rada.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Připojená předloha rozhodnutí Smíšeného výboru EHP rozšiřuje stávající politiku EU na státy ESVO EHP (Norsko, Island a Lichtenštejnsko).

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Rozšíření acquis EU na státy ESVO EHP jeho začleněním do Dohody o EHP probíhá v souladu s cíli a zásadami uvedené dohody, jejímž cílem je vytvoření dynamického a jednotného Evropského hospodářského prostoru založeného na společných pravidlech a rovných podmínkách hospodářské soutěže.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

                  Právní předpisy, které mají být začleněny do Dohody o EHP, jsou založeny na článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie.

                  Podle čl. 1 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2894/94 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o EHP zaujímá postoj Unie k takovým rozhodnutím Rada na návrh Komise.

                  Evropská služba pro vnější činnost spolu s útvary Komise předkládá předlohy rozhodnutí Smíšeného výboru EHP Radě, aby je Rada přijala jako postoj Unie. Evropská služba pro vnější činnost doufá, že je bude moci předložit Smíšenému výboru EHP co nejdříve.

               •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Návrh je v souladu se zásadou subsidiarity z tohoto důvodu:

                  cíle tohoto návrhu, kterým je zejména zajistit jednotnost vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu účinků lépe dosaženo na úrovni Unie.

                  Proces začleňování acquis EU do Dohody o EHP probíhá v souladu s nařízením Rady (ES) č. 2894/94 ze dne 28. listopadu 1994 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru, které přijatý přístup potvrzuje.

               •Proporcionalita

                  V souladu se zásadou proporcionality nepřekračuje tento návrh rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jeho cíle.

               •Volba nástroje

                  V souladu s článkem 98 Dohody o EHP je zvoleným nástrojem rozhodnutí Smíšeného výboru EHP. Smíšený výbor EHP zajišťuje účinné provádění a fungování Dohody o EHP. Za tímto účelem přijímá rozhodnutí v případech stanovených v Dohodě o EHP.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Neočekávají se žádné důsledky pro rozpočet vyplývající ze začlenění výše uvedeného nařízení do Dohody o EHP.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

               Obezřetnostní posuzování navrhovaných nabyvatelů, kteří nejsou rezidenty, (společné prohlášení k rozhodnutí Smíšeného výboru) s ohledem na směrnici 2013/36/EU

               Dohoda o EHP v zásadě nemá upravovat vztahy smluvních stran s třetími zeměmi (viz zejména 16. bod odůvodnění preambule Dohody o EHP). Dohoda o EHP nestanoví liberalizaci kapitálových toků ani neuděluje práva týkající se svobody usazování nebo účasti na kapitálu podniků, pokud jde o nerezidenty (viz články 31 a 34, 40 a 124 Dohody o EHP).

               Společné prohlášení k rozhodnutí Smíšeného výboru proto uvádí, že smluvní strany sdílejí názor, že začleněním směrnice 2013/36/EU do Dohody o EHP nejsou dotčena vnitrostátní pravidla s obecnou působností týkající se prověrek přímých zahraničních investic z hlediska bezpečnosti nebo veřejného pořádku.

               Osvobození některých islandských veřejných úvěrových institucí (úprava e) s ohledem na směrnici 2013/36/EU)

               Ustanovení čl. 2 odst. 5 směrnice o kapitálových požadavcích IV (dále též „CRD IV“) vyjímá některé veřejné instituce z oblasti působnosti směrnice. Na základě uvedeného ustanovení mají být z působnosti směrnice o kapitálových požadavcích IV vyjmuty tři islandské instituce.

               Byggðastofnun (Islandský institut pro regionální rozvoj) je nezávislou institucí ve vlastnictví islandského státu. Jeho hlavní funkcí je přispívat k regionálnímu rozvoji prováděním regionálních strategií vlády. Jeho činnosti jsou zaměřeny na podporu osad ve venkovských oblastech prostřednictvím podpory životaschopných, dlouhodobých projektů s diverzifikovaným ekonomickým základem. Institut podporuje a posiluje místní rozvoj poskytováním úvěrů a jiných forem finanční podpory s cílem zlepšit hospodářské a životní podmínky, zejména v regionech ohrožených úbytkem obyvatelstva. Institut poskytuje dodatečnou finanční podporu prostřednictvím půjček za stanovených podmínek společnostem, jednotlivcům a obcím, které jim umožňují podílet se na obecném hospodářském rozvoji a které podporují inovace. Za závazky institutu ručí islandský stát.Íbúðalánasjóður je nástupcem instituce Byggingarsjóđir ríkisins, která byla v souladu s bodem 14 písm. a) přílohy IX Dohody o EHP vyňata z oblasti působnosti směrnice 2006/48/ES.

               Lánnasjóður sveitarfélaga ohf. je úvěrová instituce pro zvláštní účely. Vlastnictví instituce je právními předpisy omezeno na obce (v současné době se jedná o 75 obcí). Účel instituce je ze zákona omezen na poskytování úvěrů obcím a institucím v jejich výhradním vlastnictví a pouze na investice, které mají široký hospodářský význam. Instituce je obdobná dánské instituci KommuneKredit, která je vyňata z působnosti směrnice o kapitálových požadavcích IV podle čl. 2 odst. 5 bodu 5.

               Národní zacházení s pobočkami třetích zemí a spolupráce s orgány třetích zemí (úpravy g) a h) s ohledem na směrnici 2013/36/EU )

               Podle čl. 47 odst. 3 směrnice o kapitálových požadavcích IV je Unii svěřena pravomoc uzavírat se třetími zeměmi dohody, které poskytnou pobočkám jejich úvěrových institucí rovné zacházení na území Unie.

               V kontextu EHP se smluvní strany dohodly, že Dohoda o EHP v zásadě nemá upravovat jejich vztahy s třetími zeměmi (viz zejména 16. bod odůvodnění preambule Dohody o EHP). Začleněním směrnice o kapitálových požadavcích IV do Dohody o EHP státy ESVO nepřenášejí na Unii žádné pravomoci, pokud jde o jednání o přístup na trh pro pobočky ze třetích zemí. Úprava g) proto, pokud jde o státy ESVO, ruší použitelnost čl. 47 odst. 3 a upřesňuje, že státy ESVO mohou s třetími zeměmi uzavírat dvoustranné dohody týkající se přístupu na trh pro pobočky.

               V zájmu sbližování politik mezi Unií a státy ESVO vůči třetím zemím však úprava g) rovněž stanoví, že smluvní strany Dohody o EHP se o jednání o dohodách se třetími zeměmi vzájemně informují a vedou vzájemné konzultace v rámci Smíšeného výboru EHP.

               Úprava g) je založena na řešeních dohodnutých mezi Unií a státy ESVO v rámci režimu Solventnost II a MiFID (viz bod 1 písm. d) a e) a bod 31ba písm. b) přílohy IX Dohody o EHP).

               Článek 48 CRD IV obsahuje pravidla pro uzavírání dohod o dohledu týkajících se dohledu na konsolidovaném základě mezi Unií a třetími zeměmi. Tyto dohody musí orgánům dohledu ze třetích zemí umožnit, aby získávaly informace od příslušných vnitrostátních nebo odvětvových orgánů EU, a musí umožnit Evropskému orgánu pro bankovnictví (dále též „EBA“), aby shromažďoval informace, které příslušné vnitrostátní orgány EU obdržely od orgánů dohledu třetích zemí. Vzhledem k tomu, že Evropská unie nemůže uzavírat dohody zavazující příslušné vnitrostátní orgány ESVO k předávání informací orgánům dohledu třetích zemí, úprava h) ruší použitelnost článku 48 CRD IV (podobně jako v případě schváleného řešení, které bylo nalezeno v souvislosti s čl. 75 odst. 2 a 3 nařízení o infrastruktuře evropských trhů – viz bod 31bc písm. zc) přílohy IX Dohody o EHP).

               Aby se umožnilo předávání informací, které příslušné vnitrostátní orgány ESVO získaly od orgánů dohledu třetích zemí, Evropskému orgánu pro bankovnictví, v případech kdy je to nutné pro plnění jeho technických úkolů, pokud jde o státy ESVO, úprava h) také stanoví, že státy ESVO budou rovněž usilovat o to, aby do dohod o dohledu zahrnuly ustanovení, která jejich příslušným vnitrostátním orgánům umožní předat podstatné informace orgánu EBA.

               Výhrada budoucích právních předpisů Unie (úpravy k) a o) s ohledem na směrnici 2013/36/EU)

               V souladu s článkem 7 Dohody o EHP jsou pro státy ESVO EHP závazné pouze akty, které byly začleněny do Dohody o EHP. Úprava k) proto přizpůsobuje znění článku 89 odst. 5 CRD IV tak, aby odráželo tu skutečnost, že v kontextu EHP se článek 89 stane nepoužitelným pouze tehdy, když se nové právní předpisy Unie týkající se povinnosti zveřejňování informací stanou použitelnými v EHP.

               Podobně úprava o) přizpůsobuje znění čl. 151 odst. 1 tak, aby odráželo tu skutečnost, že přechodná opatření obsažená v hlavě XI kapitole 1 CRD IV jsou použitelná pouze do doby, než vstoupí v platnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP, které začlení akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 460 nařízení (EU) č. 575/2013.

               Pravomoc schvalovat kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika (úprava n) s ohledem na směrnici 2013/36/EU)

               Podle čl. 133 odst. 14 CRD IV musí příslušné vnitrostátní orgány EU v určitých případech vyčkat na stanovisko Komise před přijetím opatření, která stanoví nebo upraví kapitálovou rezervu pro krytí systémového rizika. Je-li stanovisko záporné, tyto příslušné vnitrostátní orgány se buď tímto stanoviskem řídí, nebo poskytnou vysvětlení, proč tak neučiní.

               Podle čl. 133 odst. 15 CRD IV přijme Komise, pokud je přesvědčena o tom, že kapitálová rezerva pro krytí systémového rizika nemá neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jiných členských států nebo Unie, a s ohledem na případné hodnocení ze strany ESRB, prováděcí akt, kterým se příslušný vnitrostátní orgán zmocňuje k přijetí kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika. Své stanovisko může Komisi rovněž předložit EBA.

               V rámci systému zřízeného body 31f a 31g přílohy IX Dohody o EHP mohou ESRB a EBA vydávat doporučení týkající se situace ve státech ESVO a EBA může rovněž podle článku 19 nařízení o EBA provádět nezávazné zprostředkování v případech neshod týkajících se státu ESVO. Pravomoc přijímat závazná rozhodnutí v pilíři ESVO je podle článku 19 nařízení o EBA svěřena Kontrolnímu úřadu ESVO.

               Funkce Komise v rámci postupů pro ověřování nebo schvalování souladu opatření přijatých státy ESVO s pravidly obsaženými v Dohodě o EHP však mají být prováděny subjektem v pilíři ESVO v souladu s odst. 4 písm. d) protokolu 1 k Dohodě o EHP. S ohledem na význam a složitost rozhodnutí týkajících se kapitálových rezerv pro krytí systémového rizika bude tato pravomoc, pokud jde o státy ESVO, svěřena Stálému výboru států ESVO.

               Úprava n) proto stanoví pravomoc Stálého výboru států ESVO, pokud jde o vydávání stanovisek nebo doporučení v zájmu jasnosti (jelikož tyto pravomoci nejsou jasně stanoveny v odst. 4 písm. d) protokolu 1 Dohody o EHP), a zároveň zajišťuje, aby ESRB a EBA v patřičných případech zaslaly svá posouzení podle čl. 133 odst. 14 a 15 CRD IV uvedenému stálému výboru.

               Definice „obytné nemovitosti“ v Norsku (úprava e) s ohledem na nařízení (EU) č. 575/2013)

               Běžným typem bydlení v Norsku jsou bytová družstva. Podílníci drží podíl v družstvu, které vlastní nebo spravuje budovu/budovy a nemovitost, v níž bydlí. Každý podílník má právo obývat určitou jednotku.

               Ochrana věřitele ve vztahu k bytu v bytovému družstvu se v Norsku obecně vykládá jako ekvivalentní přímé kapitálové investici. V zájmu právní jistoty by však mělo být vyjasněno, že právo obývat byt v bytových družstvech v Norsku je zahrnuto v definici „obytné nemovitosti“ v nařízení o kapitálových požadavcích (dále též „CRR“). Úprava e) proto upravuje znění čl. 4 odst. 1 bodu 75, který se týká Švédska, tak, aby zahrnoval norskou situaci.

               Pravomoc Komise přijímat limity velkých expozic a pravomoc Rady povolit přísnější vnitrostátní opatření v případě makroobezřetnostního nebo systémového rizika (úpravy i) a j) s ohledem na nařízení (EU) č. 575/2013)

               Podle článku 395 nařízení o kapitálových požadavcích musí v určitých případech příslušné vnitrostátní orgány členského státu EU získat souhlas Komise před přijetím strukturálních opatření, která požadují, aby úvěrové instituce povolené v daném členském státě omezily své expozice vůči různým právním subjektům. Komise může na základě stanoviska EBA zamítnout vnitrostátní opatření pouze v případě, pokud má nepřiměřeně nepříznivé dopady na finanční systém v dalších členských státech nebo v Unii.

               Podle článku 458 nařízení o kapitálových požadavcích musí členské státy v určitých případech získat povolení Rady před přijetím určitých přísnějších opatření na vnitrostátní úrovni, jejichž cílem je čelit makroobezřetnostnímu a systémovému riziku s důsledky pro vnitrostátní finanční systém a reálnou ekonomiku. Komise je pověřena, aby Radě předložila návrh opatření, které povoluje nebo zamítá dané vnitrostátní opatření. Rada zamítne vnitrostátní opatření pouze za určitých okolností, přičemž zohlední stanoviska ESRB a EBA. Ostatní členské státy mohou vnitrostátní opatření stanovená podle článku 458 nařízení o kapitálových požadavcích uznat a uplatnit na pobočky nacházející se v členském státě, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.

               V rámci systému zřízeného body 31f a 31g přílohy IX Dohody o EHP mohou ESRB a EBA vydávat stanoviska týkající se situace ve státech ESVO.

               Funkce Komise v rámci postupů pro ověřování nebo schvalování souladu opatření přijatých státy ESVO s pravidly obsaženými v Dohodě o EHP však mají být prováděny subjektem v pilíři ESVO v souladu s odst. 4 písm. d) protokolu 1 k Dohodě o EHP. S ohledem na význam a složitost rozhodnutí týkajících se strukturálních opaření omezujících velké expozice podle článku 395, bude tato pravomoc, pokud jde o státy ESVO, svěřena Stálému výboru států ESVO.

               Obdobně bude, pokud jde o státy ESVO, funkce svěřené Radě podle článku 458 nařízení o kapitálových požadavcích vykonávat Stálý výbor států ESVO. Toto rozhodnutí by však mělo vycházet z návrhu Kontrolního úřadu ESVO a odrážet tak rámec platný v EU.

               V zájmu jasnosti proto úpravy i) ii) a j) ii) stanoví pravomoc Stálého výboru států ESVO přijímat taková rozhodnutí (jelikož tyto pravomoci nejsou v pilíři ESVO jasně stanoveny v odst. 4 písm. d) protokolu 1 Dohody o EHP) a zároveň zajišťují, aby EBA a v patřičných případech ESRB předaly svá stanoviska podle čl. 395 odst. 8 nebo čl. 458 odst. 4 nařízení o kapitálových požadavcích Stálému výboru států ESVO (úpravy i) iii) a j) iii)).

               Uplatňování přechodných ustanovení o úrovni Basilej I (6. bod odůvodnění s ohledem na nařízení (EU) č. 575/2013)

               Článek 500 nařízení o kapitálových požadavcích zavádí tzv. „úroveň Basilej I“, která byla stanovena v části 2–1–C (body 45 až 47) dohody Basel II. Platnost článku skončila na konci roku 2017. Článek 152 směrnice 2006/48/ES, který předcházel článku 500 nařízení (EU) č. 575/2013, omezil možnosti neoprávněného snížení kapitálu za použití interních modelů. I když článek 500 pozbyl platnosti, příslušné orgány se musí nadále zabývat uvedeným rizikem použití modelů.

               V 6. bodě preambule se připomíná, že v daném rámci existuje několik ustanovení, která příslušným orgánům umožňují zabývat se touto otázkou, včetně možnosti přijmout opatření s cílem vyvážit neodůvodněné snížení objemu rizikově vážených expozic a uložit obezřetnostní konzervativní marže při kalibraci interních modelů.

               2019/0018 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EHP ke změnám přílohy IX (Finanční služby) Dohody o EHP

                  [nařízení o kapitálových požadavcích (EU) č. 575/2013 (CRR) a směrnice o kapitálových požadavcích 2013/36/EU (CRD IV)]

               (Text s významem pro EHP)

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2894/94 ze dne 28. listopadu 1994 o některých prováděcích pravidlech k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru
                  2
               , a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dohoda o Evropském hospodářském prostoru
                  3
                (dále jen „Dohoda o EHP“) vstoupila v platnost dne 1. ledna 1994.

               (2)Podle článku 98 Dohody o EHP může Smíšený výbor EHP rozhodnout mimo jiné o změně přílohy IX Dohody o EHP, která obsahuje ustanovení o finančních službách.

               (3)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013
                  4
                a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU
                  5
                by měly být začleněny do Dohody o EHP.

               (4)Příloha IX Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (5)Postoj Unie ve Smíšeném výboru EHP by proto měl vycházet z připojené předlohy rozhodnutí,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru EHP k navrhované změně přílohy IX (Finanční služby) Dohody o EHP, vychází z předlohy rozhodnutí Smíšeného výboru EHP připojeného k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012, ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 68 a Úř. věst. L 321, 30.11.2013, s. 6.Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES, ve znění opravy v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73.

                     (2)

                        Úř. věst. L 305, 30.11.1994, s. 6.

                     (3)

                        Úř. věst. L 1, 3.1.1994, s. 3.

                     (4)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 68, Úř. věst. L 321, 30.11.2013, s. 6 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 2.

                     (5)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 1.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            PŘÍLOHA

            rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EHP ke změnám přílohy IX (Finanční služby) Dohody o EHP[nařízení o kapitálových požadavcích (EU) č. 575/2013 (CRR) a směrnice o kapitálových požadavcích 2013/36/EU (CRD IV)]

               PŘÍLOHA

               ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EHP
                  č.

               ze dne 0.0.0

               kterým se mění příloha IX (Finanční služby) Dohody o EHP

               SMÍŠENÝ VÝBOR EHP,

               s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 98 této dohody,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012
                  1
               , ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 68, Úř. věst. L 321, 30.11.2013, s. 6 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 2, by mělo být začleněno do Dohody o EHP.

               (2)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2395 ze dne 12. prosince 2017, kterým se mění nařízení (EU) č. 575/2013, pokud jde o přechodná opatření pro zmírnění dopadu zavedení IFRS 9 na kapitál a pro zacházení s některými expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru denominovanými v národní měně kteréhokoli členského státu jako s velkými expozicemi
                  2
               , by mělo být začleněno do Dohody o EHP.

               (3)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES
                  3
               , ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 1, by mělo být začleněno do Dohody o EHP.

               (4)Nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU obsahují odkazy na „mateřské instituce v EU“, „mateřské finanční holdingové společnosti v EU“ a „mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU“, jež jsou v kontextu Dohody o EHP chápány jako odkazy na subjekty, které splňují příslušné definice stanovené v nařízení, jsou usazeny ve smluvní straně EHP a nejsou dceřinými podniky žádné jiné instituce usazené v žádné jiné smluvní straně EHP.

               (5)Směrnicí 2013/36/EU se zrušují směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES
                  4
                a 2006/49/ES
                  5
               , které jsou začleněny do Dohody o EHP a které by proto měly být v Dohodě o EHP zrušeny.

               (6)Možnosti neodůvodněného snižování kapitálových požadavků za použití interních modelů byly mimo jiné omezeny vnitrostátními právními předpisy provádějícími článek 152 směrnice 2006/48/ES, který byl koncem roku 2017 nahrazen článkem 500 nařízení (EU) č. 575/2013. Nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU však obsahují několik dalších ustanovení, která příslušným orgánům umožňují zabývat se touto otázkou, včetně možnosti přijmout opatření s cílem vyvážit neodůvodněné snižování objemu rizikově vážených expozic, viz například článek 104 směrnice 2013/36/EU, a uložit obezřetnostní konzervativní marže při kalibraci interních modelů, viz například článek 144 nařízení (EU) č. 575/2013 a článek 101 směrnice 2013/36/EU.

               (7)Příloha IX Dohody o EHP by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

               PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Příloha IX Dohody o EHP se mění takto:

               1.Bod 14 (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES) se nahrazuje tímto:

               „32013 L 0036: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 1.

               Pro účely této dohody se uvedená směrnice upravuje takto:

               a)Bez ohledu na ustanovení protokolu 1 k této dohodě a není-li v této dohodě stanoveno jinak, se má za to, že se „členskými státy“ a „příslušnými orgány“ rozumí kromě významu stanoveného ve směrnici také státy ESVO a jejich příslušné orgány.

               b)Odkazy na „centrální banky ESCB“ nebo „centrální banky“ je třeba chápat tak, že vedle významu stanoveného ve směrnici zahrnují také národní centrální banky států ESVO.

               c)Odkazy na jiné akty ve směrnici se použijí v rozsahu a podobě, v jakých jsou příslušné akty začleněny do této dohody.

               d)Odkazy na pravomoci orgánu EBA podle článku 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ve směrnici se v případech, které jsou uvedeny v bodě 31g této přílohy a které jsou s tímto bodem v souladu, považují za odkazy na pravomoci Kontrolního úřadu ESVO, pokud jde o státy ESVO.

               e)V čl. 2 odst. 5 se vkládá nový bod, který zní:

               „11a)na Islandu na činnost „Byggðastofnun“, „Íbúðalánasjóður“ a „Lánasjóður sveitarfélaga ohf.“;“.

               f)V čl. 6 písm. a) se doplňuje nový pododstavec, který zní:

               „Příslušné orgány států ESVO spolupracují na základě důvěry a plného vzájemného respektu, zejména při zajišťování výměny příslušných a spolehlivých informací mezi nimi a stranami ESFS a s Kontrolním úřadem ESVO. Příslušné orgány členských států EU spolupracují stejným způsobem s příslušnými orgány států ESVO.“

               g)Pokud jde o státy ESVO se čl. 47 odst. 3 nepoužije. Každý stát ESVO může v dohodách uzavřených s jednou nebo více třetími zeměmi sjednat použití ustanovení, jež poskytnou pobočkám úvěrové instituce, která má skutečné sídlo ve třetí zemi, rovné zacházení na území daného státu ESVO.

               Před uzavřením dohod s třetími zeměmi na základě čl. 47 odst. 3 nebo prvního odstavce tohoto bodu se smluvní strany vzájemně informují a konzultují.

               Kdykoliv Evropská unie vede jednání s jednou nebo více třetími zeměmi o uzavření dohody na základě čl. 47 odst. 3 a uvedená dohoda se týká získání národního zacházení nebo účinného přístupu na trh pro pobočky úvěrových institucí, které mají skutečné sídlo v členském státě Evropské unie, v dotčených třetích zemích, usiluje Evropská unie o zajištění rovného zacházení pro pobočky úvěrových institucí se skutečným sídlem v některém státě ESVO.

               h)Článek 48 se nepoužije. Pokud stát ESVO uzavře s jednou nebo více třetími zeměmi dohodu o způsobech výkonu dohledu na konsolidovaném základě nad institucemi, jejichž mateřské podniky mají skutečné sídlo ve třetí zemi, a institucemi se sídlem ve třetích zemích, jejichž mateřské podniky, ať se jedná o instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, mají své skutečné sídlo na území tohoto státu ESVO, bude uvedená dohoda usilovat o zajištění toho, aby byl orgán EBA schopen získat od příslušného orgánu daného státu ESVO informace poskytnuté vnitrostátními orgány třetích zemí v souladu s článkem 35 nařízení (EU) č. 1093/2010.

               i)V čl. 53 odst. 2 se před slova „v souladu s touto směrnicí“ vkládají nová slova, která znějí: „nebo případně Kontrolnímu úřadu ESVO“.

               j)V čl. 58 odst. 1 písm. d) se za zkratku „ESMA“ vkládají nová slova, která znějí: „nebo případně Kontrolnímu úřadu ESVO“.

               k)V čl. 89 odst. 5 se slovo „Unie“ nahrazuje slovy „použitelných podle Dohody o EHP, jejichž ustanovení jdou“.

               l)V čl. 114 odst. 1 se v případě Lichtenštejnska slova „centrální banka ESCB“ nahrazují slovy „příslušný orgán“.

               m)V čl. 117 odst. 1 druhém pododstavci se za zkratku „EBA“ vkládají nová slova, která znějí: „nebo případně Kontrolním úřadem ESVO“.

               n)V čl. 133 odst. 14 a 15 se za slova „Komise“ nebo „Komisi“ vkládají nová slova „nebo, pokud jde o státy ESVO, Stálý výbor států ESVO“ v odpovídajícím mluvnickém tvaru.

               o)V čl. 151 odst. 1, pokud jde o státy ESVO, se slova „v souladu s akty v přenesené pravomoci přijatými“ nahrazují slovy „v souladu s rozhodnutím Smíšeného výboru EHP obsahujícím akt v přenesené pravomoci přijatý“.

               2.Za bod 14 (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU) se doplňuje nový bod, který zní:

               „14a32013 R 0575: Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 176, 27. 6. 2013, s. 1), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2. 8. 2013, s. 68, Úř. věst. L 321, 30. 11. 2013, s. 6 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 2, ve znění oprav:

               -32017 R 2395: nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2395 ze dne 12. prosince 2017 (Úř. věst. L 345, 27. 12. 2017, s. 27).

               Pro účely této dohody se uvedené nařízení upravuje takto:

               a)Bez ohledu na ustanovení protokolu 1 k této dohodě a není-li v této dohodě stanoveno jinak, se má za to, že se „členskými státy“ a „příslušnými orgány“ rozumí kromě významu stanoveného v nařízení také státy ESVO a jejich příslušné orgány.

               b)Odkazy na „centrální banky ESCB“ nebo „centrální banky“ je třeba chápat tak, že vedle významu stanoveného v nařízení zahrnují také národní centrální banky států ESVO.

               c)Odkazy na jiné akty v nařízení se použijí v rozsahu a podobě, v jakých jsou příslušné akty začleněny do této dohody.

               d)Odkazy na pravomoci orgánu EBA podle článku 19 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010, které jsou v nařízení uvedeny, se v případech, které jsou zmíněny v bodě 31g této přílohy a které jsou s tímto bodem v souladu, považují za odkazy na pravomoci Kontrolního úřadu ESVO, pokud jde o státy ESVO.

               e)V čl. 4 odst. 1 bodě 75) se před slova „ve Švédsku“ vkládají slova „v Norsku a“.

               f)V čl. 31 odst. 1 písm. b), pokud jde o státy ESVO, se slovo „Komise“ nahrazuje slovy „Kontrolní úřad ESVO“.

               g)V čl. 80 odst. 1 se za slovo „Komisi“ vkládají nová slova „nebo v případě státu ESVO Kontrolní úřad ESVO“; v čl. 80 odst. 2 se za slovo „Komise“ vkládají nová slova „nebo v případě státu ESVO Kontrolního úřadu ESVO“;

               h)V článcích 329 odst. 4, 352 odst. 6 a 358 odst. 4, pokud jde o státy ESVO, se slova „technických norem uvedených“ nahrazují slovy „rozhodnutí Smíšeného výboru EHP obsahujících technické normy uvedené“; v čl. 344 odst. 2 a čl. 416 odst. 5, pokud jde o státy ESVO, se slova „technické normy uvedené“ nahrazují slovy „rozhodnutí Smíšeného výboru EHP obsahující technické normy uvedené“.

               i)V článku 395:

               i)v odstavcích 7 a 8 se, pokud jde o státy ESVO, slova „Radě“ a „Radu“ nepoužijí;

               ii)pokud jde o státy ESVO, nahrazuje se odst. 8 první pododstavec tímto:

               „Pravomoc přijmout rozhodnutí za účelem přijetí nebo odmítnutí navrhovaného vnitrostátního opatření podle odstavce 7 je svěřena Stálému výboru států ESVO.“;

               iii)v odst. 8 druhém pododstavci se první věta nahrazuje tímto:

               „EBA zašle do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 7 Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu, nebo pokud se její stanovisko týká vnitrostátních opatření navržených státem ESVO, Stálému výboru států ESVO a dotčenému státu ESVO, své stanovisko k bodům zmíněným v uvedeném odstavci.“

               j)V článku 458:

               i)pokud jde o státy ESVO, nahrazuje se odst. 2 první pododstavec tímto:

               „Pokud orgán určený podle odstavce 1 zjistí, že ve finančním systému došlo ke změnám velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika, které mohou mít závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém a reálnou ekonomiku v konkrétním státě ESVO a které by podle názoru orgánu určeného podle odstavce 1 bylo lepší řešit prostřednictvím přísnějších opatření na vnitrostátní úrovni, uvědomí o této skutečnosti Stálý výbor států ESVO, Kontrolní úřad ESVO, ESRB a EBA a předloží příslušné kvantitativní nebo kvalitativní důkazy všech níže uvedených skutečností:“;

               ii)pokud jde o státy ESVO, nahrazuje se odst. 4 první pododstavec tímto:

               „Pravomoc přijmout prováděcí akt s cílem zamítnout navrhovaná vnitrostátní opatření podle odst. 2 písm. d) je svěřena Stálému výboru států ESVO, který jedná na základě návrhu Kontrolního úřadu ESVO.“;

               iii)v odst. 4 druhém pododstavci se doplňuje nová věta, která zní:

               „Pokud se jejich stanoviska týkají návrhů vnitrostátních opatření státu ESVO, zašlou ESRB a EBA svá stanoviska Stálému výboru států ESVO, Kontrolnímu úřadu ESVO a dotčenému státu ESVO.“;

               iv)pokud jde o státy ESVO, nahrazuje se odst. 4 třetí až osmý pododstavec tímto:

               „Pokud existují spolehlivé, silné a podrobné důkazy, že příslušné opatření bude mít negativní dopad na vnitřní trh, jenž převáží přínosy v oblasti finanční stability vyplývající ze snížení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika, Kontrolní úřad ESVO zohlední co nejvíce stanoviska uvedená v druhém pododstavci a ve lhůtě jednoho měsíce může navrhnout Stálému výboru států ESVO, aby navrhovaná vnitrostátní opatření zamítl.

               Pokud Kontrolní úřad ESVO v uvedené lhůtě jednoho měsíce nepředloží žádný návrh, může dotčený stát ESVO okamžitě přijmout navrhovaná vnitrostátní opatření na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.

               Stálý výbor států ESVO přijme rozhodnutí o návrhu předloženém Kontrolním úřadem ESVO během jednoho měsíce po obdržení návrhu a uvede důvody zamítnutí nebo nezamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření

               Stálý výbor států ESVO zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že bude toho názoru, že nejsou splněny tyto podmínky:

               a)změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika jsou takové povahy, že ohrožují finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;

               b)články 124 a 164 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;

               c)navrhovaná vnitrostátní opatření jsou pro vyřešení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika vhodnější a nemají neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných smluvních stranách nebo v EHP jako celku tím, že by bránila fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářela překážky bránící jeho fungování;

               d)problém se týká pouze jednoho státu ESVO  a

               e)rizika dosud nejsou řešena jinými opatřeními stanovenými v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU.

               Stálý výbor států ESVO ve svém posouzení zohlední stanovisko ESRB a EBA a vychází z důkazů, které v souladu s odstavcem 2 předložil orgán určený podle odstavce 1.

               Pokud Stálý výbor států ESVO nepřijme rozhodnutí o zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření ve lhůtě jednoho měsíce po obdržení návrhu Kontrolního úřadu ESVO, může příslušný stát ESVO přijmout příslušná opatření a uplatňovat je po dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.“;

               v)pokud jde o státy ESVO, nahrazuje se odstavec 6 tímto:

               „Pokud stát ESVO uzná opatření stanovená v souladu s tímto článkem, vyrozumí o této skutečnosti Stálý výbor států ESVO, Kontrolní úřad ESVO, orgán EBA, ESRB a smluvní stranu Dohody o EHP, která získala povolení k uplatňování těchto opatření.“

               k)V čl. 467 odst. 2, pokud jde o státy ESVO, se slova „dokud Komise nepřijme nařízení“ nahrazují slovy „dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí Smíšeného výboru EHP obsahující nařízení přijaté“.

               l)Pokud jde o státy ESVO, článek 497 se mění takto:

               i)v odstavcích 1 a 2 se slova „poslední z regulačních technických norem uvedených“ nahrazují slovy „posledního rozhodnutí Smíšeného výboru EHP obsahujícího regulační technické normy uvedené“;

               ii)v odstavci 1 se slova „byly přijaty“ nahrazují slovy „se v EHP staly použitelnými“.

               3.V bodě 31bc (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012):

               a)se doplňuje se nová odrážka, která zní:

               „-32013 R 0575: Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 68, Úř. věst. L 321, 30.11.2013, s. 6 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 2.“

               b)v úpravě zh) se doplňuje nová položka, která zní:

               „v)v odstavci 5a, pokud jde o státy ESVO, se slova „poslední z regulačních technických norem uvedených“ nahrazují slovy „posledního rozhodnutí Smíšeného výboru EHP obsahujícího regulační technické normy uvedené“.“

               4.V bodu 31ea (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES) se doplňuje tato odrážka:

               „-32013 L 0036: směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 (Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338), ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 1.“

               5.Bod 31 (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES) se zrušuje.

               Článek 2

               Znění nařízení (EU) č. 575/2013, ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 68, Úř. věst. L 321, 30.11.2013, s. 6 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 2 a nařízení (EU) 2017/2395 a směrnice 2013/36/EU, ve znění oprav v Úř. věst. L 208, 2.8.2013, s. 73 a Úř. věst. L 20, 25.1.2017, s. 1 v islandském a norském jazyce, která mají být zveřejněna v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie, jsou platná.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem […] za předpokladu, že jsou učiněna veškerá oznámení podle čl. 103 odst. 1 Dohody o EHP*.

                  6Článek 4

               Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.

               V Bruselu dne,  .

                     Za Smíšený výbor EHP

                     předseda/předsedkyně

                     tajemníci
                     Smíšeného výboru EHP

               Společné prohlášení smluvních stran

               Společné prohlášení smluvních stran k rozhodnutí č. [...], kterým se směrnice 2013/36/ES začleňuje do Dohody o EHP

               [k přijetí společně s rozhodnutím a ke zveřejnění v Úředním věstníku]

               Smluvní strany sdílejí názor, že začleněním směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a o zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES nejsou dotčena vnitrostátní pravidla s obecnou působností týkající se prověrek přímých zahraničních investic z hlediska bezpečnosti nebo veřejného pořádku.

                     (1)

                        Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1.

                     (2)

                        Úř. věst. L 345, 27.12.2017, s. 27.

                     (3)

                        Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338.

                     (4)

                        Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 1.

                     (5)

                        Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 201.

                     (6)
                  *
                        [Nebyly oznámeny žádné ústavní požadavky.] [Byly oznámeny ústavní požadavky.]


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 17.5.2019
            COM(2019) 242 final
            2019/0116(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě ministrů AKT-EU, pokud jde o delegování pravomocí, jež se týkají rozhodnutí přijmout přechodná opatření k prodloužení platnosti Dohody o partnerství AKT-EU, na Výbor velvyslanců AKT-EU

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Platnost Dohody o partnerství mezi EU a skupinou afrických, karibských a tichomořských států („AKT“) (dále jen „dohoda o partnerství z Cotonou“)
                  1
               , která byla podepsána v Cotonou dne 23. června 2000, skončí dne 29. února 2020. Tento návrh Komise se týká rozhodnutí Rady o postoji, který má být zaujat jménem Unie v Radě ministrů AKT-EU v souvislosti se zamýšleným přijetím rozhodnutí týkajícím se delegování pravomocí na Výbor velvyslanců AKT-EU pro účely případného uplatnění přechodných opatření k prodloužení platnosti Dohody o partnerství AKT-EU.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.„Dohoda o partnerství z Cotonou“

               Dohoda o partnerství z Cotonou (dále jen „dohoda“ nebo „dohoda o partnerství z Cotonou“) od roku 2000 tvoří rámec pro vztahy EU se 79 zeměmi AKT. Dohoda byla uzavřena na dobu 20 let, od 1. března 2000 do 29. února 2020. Byla následně revidována v roce 2005 a 2010.

               2.2.Rada ministrů AKT-EU

               Rada ministrů AKT-EU je orgán ministerské úrovně zřízený dohodou (článek 15 dohody o partnerství z Cotonou). Tvoří ji členové Rady Evropské unie a Evropské komise na straně jedné a na straně druhé členové vlád jednotlivých států AKT.

               Úřad předsedy Rady ministrů zastává střídavě člen Rady Evropské unie a člen vlády státu AKT. Rada ministrů se zpravidla schází jednou ročně z iniciativy předsedy, a kdykoli se to zdá nezbytné, ve formě a zeměpisném složení přiměřeném problémům, jež se mají řešit.

               Mezi funkce Rady ministrů patří mimo jiné
                  2
                přijímat rozhodnutí nezbytná pro provádění a plnění dohody o partnerství z Cotonou.

               Rada ministrů přijímá rozhodnutí společnou dohodou stran. Aby byla rozhodnutí platná, musí být přítomna

               –polovina členů Rady Evropské unie (tj. 14 ministrů členských států EU),

               –jeden člen Komise a

               –dvě třetiny členů zastupujících vlády států AKT

               (tj. členů vlád z 55 různých států AKT). Každý člen Rady ministrů, který se nemůže zúčastnit, se může nechat zastoupit. Zástupce vykonává veškerá práva tohoto člena (čl. 15 odst. 3 dohody o partnerství z Cotonou).

               Podle čl. 15 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou může Rada ministrů delegovat pravomoci na Výbor velvyslanců. Rada ministrů může delegovat pravomoc přijímat rozhodnutí závazná pro strany. Toto delegování pravomocí má formu rozhodnutí Rady ministrů.

               2.3.Výbor velvyslanců AKT-EU

               Výbor velvyslanců AKT-EU je zřízen podle článku 16 dohody o partnerství z Cotonou. Tvoří jej stálí zástupci každého členského státu EU a zástupce Komise na jedné straně a vedoucí mise každého státu AKT při Evropské unii na straně druhé. Úřad předsedy Výboru velvyslanců zastává střídavě stálý zástupce členského státu určený Unií a vedoucí mise zastupující stát AKT, určený státy AKT.

               Výbor velvyslanců je nápomocen Radě ministrů při plnění jejích úkolů a plní jakýkoli mandát, který mu Rada svěří (čl. 16 odst. 2 dohody o partnerství z Cotonou). V tomto kontextu může v rámci mandátu, který mu byl svěřen Radou ministrů, přijímat rozhodnutí, jež jsou pro strany závazná.

               Výbor velvyslanců také sleduje provádění této dohody a pokrok při dosahování cílů v ní stanovených. Výbor velvyslanců se schází pravidelně, zejména s cílem připravit se na zasedání Rady, a kdykoli je to nezbytné.

               2.4.Přechodná opatření

               Platnost dohody o partnerství z Cotonou skončí dne 29. února 2020. V souladu s prvním pododstavcem čl. 95 odst. 4 dohody byla jednání o nové dohodě o partnerství AKT-EU zahájena v září 2018. Aby se zabránilo právnímu vakuu ve vztazích mezi EU a státy AKT, je třeba v případě, že nová dohoda nebude do výše uvedeného data konce platnosti připravena k uplatňování, přijmout opatření.

               Druhý pododstavec čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou zní: „Rada ministrů přijme jakákoli přechodná opatření, jež mohou být nezbytná ohledně změněných ustanovení do doby vstupu nové dohody v platnost.“ Podle čl. 95 odst. 4 druhého pododstavce dohody o partnerství z Cotonou lze uplatnit přechodná opatření za účelem prodloužení použitelnosti všech nebo některých částí dohody o partnerství z Cotonou až do data uplatňování nové dohody (prozatímního uplatňování nebo vstupu v platnost po ratifikaci všemi smluvními stranami).

               Pokud by nová dohoda nebyla použitelná před skončením platnosti stávajícího právního rámce, je v zájmu zachování právní kontinuity vztahů se státy AKT nezbytné přijmout přechodná opatření za účelem prodloužení uplatňování stávající dohody.

               Rozhodnutí o přechodných opatřeních (tj. která(é) část(i) dohody bude (budou) přechodně použitelná(é) a do kdy) může přijmout Rada ministrů sama, nebo může pravomoc k přijetí takového rozhodnutí delegovat na Výbor velvyslanců.

               2.5.Zamýšlený akt Rady ministrů AKT-EU

               Rada ministrů se v souladu se svým jednacím řádem schází jednou ročně. 44. zasedání Rady ministrů se bude konat ve dnech 23.–24. května 2019 v Bruselu. Jelikož obsah ani harmonogram přechodných opatření dosud nebyly projednány se státy AKT, nemůže Rada ministrů přechodná opatření přijmout.

               Jelikož se žádná další zasedání Rady ministrů před skončením platnosti dohody neplánují, je nezbytné, aby bylo rozhodnutí přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 delegováno na Výbor velvyslanců AKT-EU. Výbor velvyslanců může zajistit, aby bylo rozhodnutí o přechodných opatřeních přijato včas.

               Rada ministrů AKT-EU má proto na svém 44. zasedání přijmout rozhodnutí o delegování pravomocí k přijetí přechodných opatření na Výbor velvyslanců AKT-EU (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je delegovat na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoci, jež se týkají rozhodnutí o uplatnění přechodných opatření, v souladu s čl. 15 odst. 4 dohody, který stanoví: „Rada ministrů může delegovat pravomoci na Výbor velvyslanců“. Zamýšlený akt se stane pro strany závazným.

               Až strany stanoví obsah a trvání přechodných opatření, vykoná Výbor velvyslanců pravomoci, které na něj byly delegovány, a přijme rozhodnutí o přechodných opatřeních stanovených v čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou. Příprava uvedeného rozhodnutí Výborem velvyslanců by vyžadovala další rozhodnutí Rady podle čl. 218 odst. 9 SFEU, kterým se vymezí postoj Unie.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je navrhovaným postojem Unie přijmout na 44. zasedání Rady ministrů AKT-EU zamýšlený akt, a svěřit tak Výboru velvyslanců AKT-EU mandát přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství z Cotonou.

               4.Právní základ

               4.1.Procesně právní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale mohou „rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  3
               .

               4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Rada ministrů AKT-EU je orgán zřízený dohodou, konkrétně podle čl. 15 odst. 1 dohody o partnerství AKT-EU podepsané v Cotonou dne 23. června 2000.

               Akt, který má Rada ministrů AKT-EU přijmout, představuje akt s právními účinky. V souladu s čl. 15 odst. 3 dohody bude zamýšlený akt závazný podle mezinárodního práva.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Má-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky, a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek označit jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se obecně týká fungování mezinárodních subjektů zřízených na základě dohody o partnerství z Cotonou a fungování dohody o partnerství z Cotonou jako celku (potenciálně prodlužuje její uplatňování nad rámec předpokládaného skončení platnosti). Hmotněprávní základ rozhodnutí Rady se musí stanovit s ohledem na dohodu o partnerství z Cotonou jako celek
                  4
               .

               Dohoda o partnerství z Cotonou byla uzavřena jako dohoda o přidružení a jako taková byla založena na článku 310 Smlouvy o založení Evropského společenství, ekvivalentu článku 217 SFEU. Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tedy článek 217 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 217 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2019/0116 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě ministrů AKT-EU, pokud jde o delegování pravomocí, jež se týkají rozhodnutí přijmout přechodná opatření k prodloužení platnosti Dohody o partnerství AKT-EU, na Výbor velvyslanců AKT-EU

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Dohoda o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států („AKT“) na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT-EU“)
                  5
                byla podepsána v Cotonou dne 23. června 2000. Dohoda o partnerství AKT-EU vstoupila v platnost dne 1. dubna 2003 a je použitelná do 29. února 2020.

               (2)V souladu s prvním pododstavcem čl. 95 odst. 4 Dohody o partnerství AKT-EU byla jednání o nové dohodě o partnerství AKT-EU zahájena v září 2018. V případě, že nová dohoda nebude do data skončení platnosti stávajícího právního rámce připravena k použití, je nezbytné přijmout přechodná opatření s cílem prodloužit uplatňování stávající dohody.

               (3)Podle druhého pododstavce čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU přijme Rada ministrů přechodná opatření s cílem prodloužit použitelnost všech nebo některých částí dohody o partnerství AKT-EU až do prozatímního uplatňování nebo vstupu nové dohody v platnost.

               (4)Podle čl. 15 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU může Rada ministrů AKT-EU přijmout rozhodnutí delegovat pravomoci na Výbor velvyslanců AKT-EU, včetně pravomocí přijímat rozhodnutí o přechodných opatřeních.

               (5)Rada ministrů AKT-EU má pořádat každoroční řádné zasedání v Bruselu ve dnech 23.–24. května 2019. Přechodná opatření nebyla ještě dohodnuta, a Rada ministrů AKT-EU je proto nemůže na svém běžném zasedání přijmout. Jelikož se žádná další zasedání Rady ministrů AKT-EU před skončením platnosti dohody o partnerství AKT-EU neplánují, je v zájmu včasného přijetí přechodných opatření nezbytné, aby bylo rozhodnutí přijmout přechodná opatření podle čl. 95 odst. 4 Dohody o partnerství AKT-EU delegováno na Výbor velvyslanců AKT-EU.

               (6)Rada ministrů AKT-EU má na svém 44. zasedání přijmout rozhodnutí, kterým se delegují pravomoci k přijetí přechodných opatření na Výbor velvyslanců AKT-EU (dále jen „zamýšlený akt“).

               (7)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě ministrů AKT-EU, neboť zamýšlený akt bude pro Unii závazný.

               (8)Postoj Unie, kterým je schválit zamýšlený akt v Radě ministrů AKT-EU, by měl být stanoven v tomto rozhodnutí,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postojem, který má být zaujat jménem Unie na 44. zasedání Rady ministrů AKT-EU, je schválit delegování pravomocí na Výbor velvyslanců AKT-EU v souladu s čl. 15 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU, které se týkají rozhodnutí přijmout podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT-EU jakákoli přechodná opatření, jež mohou být nezbytná do doby vstupu nové dohody v platnost.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 2002 o uzavření Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 65, 8.3.2003, s. 27).

                     (2)

                        Podle čl. 15 odst. 2 dohody o partnerství z Cotonou má Rada ministrů AKT-EU „a) vést politický dialog; b) přijímat politické pokyny a rozhodnutí nezbytná pro provádění ustanovení této dohody, zejména pokud jde o rozvojové strategie ve specifických oblastech stanovených touto dohodou, nebo v jakékoli jiné oblasti, která se ukáže relevantní, a pokud jde o postupy; c) přezkoumat a vyřešit jakýkoli problém, který by mohl zabránit účinnému a účelnému provádění této dohody, nebo který by mohl představovat překážku v dosažení jejích cílů; d) zajistit hladké fungování konzultačních mechanismů.“

                     (3)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (4)

                        Viz zejména rozsudek ve věci C-244/17 Komise v. Rada Evropské unie („Kazachstán“) [ECLI:EU:C:2018:662], bod 40 a judikatura, na niž se v tomto bodě odkazuje.

                     (5)

                        Dohoda (Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3) pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 5.7.2019
            COM(2019) 321 final
            2019/0148(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o zaujetí postoje, který má být jménem Evropské unie přijat na 13. zasedání Konference smluvních stran a který se týká návrhů změn příloh Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie v Úmluvě o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů v souvislosti s předkládáním návrhů na rozhodnutí 13. zasedání Konference smluvních stran o změně příloh úmluvy.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů

               Úmluva o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (dále jen „úmluva“) má za cíl zachovat suchozemské a mořské stěhovavé druhy živočichů a stěhovavé druhy ptáků v celém areálu jejich rozšíření.  Jedná se o mezivládní smlouvu uzavřenou pod záštitou Programu OSN pro životní prostředí, který se zabývá ochranou volně žijících živočichů a přírodních stanovišť v celosvětovém měřítku. Stěhovavé druhy volně žijících živočichů, které jsou chráněny, jsou uvedeny v přílohách I (ohrožené druhy) a II (druhy, které mají být předmětem dohod) úmluvy. Úmluva vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1983.

               Evropská unie je smluvní stranou dohody
                  1
               .

               2.2.Konference smluvních stran

               Konference smluvních stran je rozhodovacím orgánem úmluvy, jenž má pravomoc posuzovat stav stěhovavých druhů z hlediska jejich ochrany a následně měnit přílohy I a II úmluvy. V souladu s článkem XI úmluvy může návrh na změnu učinit jakákoli smluvní strana a přijímá se dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících smluvních stran.

               Třinácté zasedání Konference smluvních stran této úmluvy se bude konat v Gandhinagaru (Indie) ve dnech 15. až 22. února 2020. Sekretariát úmluvy stanovil lhůtu k podávání návrhů na změnu v souladu s čl. XI odst. 3 do 19. září 2019. Je proto nezbytné, aby Rada přijala rozhodnutí s cílem zaujmout postoj, který má být jménem Unie přijato na třináctém zasedání Konference smluvních stran s ohledem na předkládání návrhů na změnu.

               Před třináctým zasedáním Konference smluvních stran může sekretariát úmluvy sdělovat návrhy ostatních smluvních stran na změnu příloh I a II úmluvy, což si může vyžádat další rozhodnutí o zaujetí postoje, který má být s ohledem na tyto návrhy jménem Unie přijat.

               2.3.Zamýšlený akt Konference smluvních stran

               Navrhuje se, aby Unie na třináctém zasedání Konference smluvních stran předložila návrhy na změnu přílohy I úmluvy, aby se zvýšila ochrana jednoho druhu ptáka (Tetrax tetrax), a na změnu přílohy II úmluvy, aby se zvýšila ochrana stejného druhu ptáka (Tetrax tetrax) a také dvou druhů žraloka (Galeorhinus galeus a Sphyrna zygaena), v areálu jejich rozšíření, včetně oblastí mimo Unii.

               Pokud by byl zamýšlený akt přijat, stane se pro strany závazným v souladu s článkem XI úmluvy, kterou změna příloh vstoupí v platnost pro všechny smluvní strany devadesát dní po zasedání Konference smluvních stran, na němž byla přijata, vyjma stran, které uplatní výhradu.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Unijní návrhy na změnu příloh vycházejí z těchto předpokladů: 1) zařazení takových druhů je vědecky odůvodněné; 2) toto zařazení je v souladu s právními předpisy EU a 3) Unie se zavázala k mezinárodní spolupráci při ochraně biologické rozmanitosti.

               Návrh je v souladu se sedmým akčním programem pro životní prostředí
                  2
                a strategií EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020
                  3
               , zejména cílem 6: pomoci odvrátit úbytek celosvětové biologické rozmanitosti. Tento návrh by nevyžadoval žádné změny práva Unie, neboť se týká druhů, na něž se již vztahuje náležitá ochrana v rámci práva Unie, především směrnice o ptácích
                  4
                a společná rybářská politika EU
                  5
               .

               Návrh nevytváří nové požadavky na sledování nebo podávání zpráv. Veškeré plány provádění a monitorování by byly součástí pravidelného plánování a podávání zpráv podle úmluvy. Návrh navíc nemá žádné důsledky pro rozpočet.

               K neformální výměně předběžných stanovisek s členskými státy došlo prostřednictvím písemné konzultace s takovými členskými státy, které jsou členy koordinační skupiny pro biodiverzitu a přírodu, i se skupinou odborníků na směrnici o ochraně ptáků a směrnici o stanovištích.

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat, by proto měl oprávnit Komisi k předložení výše zmíněných návrhů sekretariátu úmluvy.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale mohou „rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  6
               .

               4.1.2.Použití na stávající případ

               Konference smluvních stran je orgánem zřízeným úmluvou, a to Úmluvou o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů.

               Akt, který má Konference smluvních stran přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazným podle mezinárodního práva v souladu s článkem XI Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v souvislosti s nímž je postoj jménem Unie zaujat. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel nebo složka.

               4.2.2.Použití na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týká životního prostředí.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 192 odst. 1.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2019/0148 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o zaujetí postoje, který má být jménem Evropské unie přijat na 13. zasedání Konference smluvních stran a který se týká návrhů změn příloh Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluvu o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (dále jen „úmluva“) uzavřela Unie rozhodnutím Rady 82/461/EHS
                  7
                a úmluva vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1983.

               (2)Podle článku XI úmluvy může Konference smluvních stran přijmout změnu příloh I a II úmluvy.

               (3)Konference smluvních stran během svého třináctého zasedání ve dnech 15. až 22. února 2020 může přijmout takové změny. Sekretariát úmluvy informoval smluvní strany úmluvy o tom, že jakékoli návrhy změn mají být v souladu s čl. XI odst. 3 úmluvy sděleny do 19. září 2019. Unie, jakožto smluvní strana úmluvy, může učinit takovéto návrhy.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie s ohledem na předkládání návrhů na změnu příloh úmluvy, neboť takové změny budou pro Unii závazné.

               (5)Zařazení druhu Tetrax tetrax do přílohy I úmluvy a druhů  Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus a Sphyrna zygaena  do přílohy II by bylo vědecky odůvodněné a v souladu s právními předpisy Unie i s jejím závazkem podílet se na mezinárodní spolupráci v oblasti ochrany biologické rozmanitosti. Komise by proto měla být pověřena předložit za tímto účelem návrhy změn.

               (6)Komise by tyto návrhy měla sdělit sekretariátu úmluvy,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1.
                     S ohledem na třinácté zasedání Konference smluvních stran Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (dále jen „úmluva“) je Komise zmocněna předložit jménem Unie návrh na tyto změny:

               a)
                     změnu přílohy I úmluvy tak, aby byl zařazen druh Tetrax tetrax;

               b)
                     změny přílohy II úmluvy tak, aby byly zařazeny druhy Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus a Sphyrna zygaena.

               2.
                     Komise tyto návrhy uvedené v odstavci 1 sdělí sekretariátu úmluvy.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady 82/461/EHS ze dne 24. června 1982 o uzavření Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (Úř. věst. L 210, 24.6.1982, s. 10).

                     (2)

                        Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1386/2013/EU ze dne 20. listopadu 2013 o všeobecném akčním programu Unie pro životní prostředí na období do roku 2020 „Spokojený život v mezích naší planety“ (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 171).

                     (3)

                        KOM(2011) 244 v konečném znění „Naše životní pojistka, náš přírodní kapitál: strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020“.

                     (4)

                        Směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst L 103, 25.4.1979, s. 1).

                     (5)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné rybářské politice (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 22).

                     (6)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (7)

                        Rozhodnutí Rady 82/461/EHS ze dne 24. června 1982 o uzavření Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (Úř. věst. L 210, 24.6.1982, s. 10).