				|

		52011PC0779

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o specifických požadavcích na povinný audit subjektů veřejného zájmu /* KOM/2011/0779 v konečném znění - 2011/0359 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           Souvislosti návrhu
Opatření přijatá v Evropě
i jinde ve světě v přímé souvislosti s následky
finanční krize se soustředila především na naléhavou
potřebu stabilizovat finanční systém. Zatímco role bank, hedgeových
fondů, ratingových agentur, dohledu či centrálních bank je často
zpochybňována a byla při mnoha příležitostech podrobena
hloubkové analýze, jen malá pozornost se věnuje nebo dokonce žádná
pozornost se nevěnuje roli, kterou v krizi sehráli auditoři,
respektive roli, kterou v ní sehrát měli. Vzhledem k tomu, že
mnoho bank v letech 2007 až 2009 odhalilo obrovské ztráty
v rozvahových i mimorozvahových pozicích, mnozí občané a
investoři nechápou, jak mohli auditoři v uvedeném období vystavovat
svým klientům (a zejména bankám) kladné zprávy auditora.
Je důležité uvést, že v krizi, v níž bylo
v období od října 2008 do října 2009 věnováno na podporu
bank 4 588,9 miliard EUR z peněz daňových poplatníků a
v níž tato pomoc představovala 39 % HDP EU 27 za rok 2009[1],
je nutné vylepšit všechny součásti finančního systému.
Klíčem k obnovení obecné důvěry
a důvěryhodnosti trhu je důkladný audit. Ten přispívá
k ochraně investorů tím, že jim zajišťuje snadno
přístupné, cenově dostupné a důvěryhodné informace o
účetních závěrkách společností. Potenciálně rovněž
snižuje kapitálové náklady pro samotné společnosti podléhající auditu,
neboť zajišťuje větší transparentnost a spolehlivost
účetních závěrek.
Je rovněž důležité zdůraznit,
že auditoři jsou zákonem pověřeni k provádění
povinných auditů účetních závěrek obchodních společností
s omezeným ručením společníků a/nebo společností,
které jsou držiteli oprávnění poskytovat služby ve finančním sektoru.
Svěření této povinnosti je reakcí na naplnění společenské
úlohy nabídnout výrok o pravdivosti a věrnosti účetních závěrek
takových společností.
EU svými pravidly částečně
reguluje povinné audity od roku 1984, kdy směrnicí (směrnice
1984/253/EHS) harmonizovala proces schvalování auditorů. Směrnice
Evropského parlamentu a Rady č. 2006/43/ES
ze 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných
účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a
83/349/EHS a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS (dále jen směrnice
2006/43/ES) byla přijata v roce 2006 a působnost dřívější směrnice podstatným
způsobem rozšířila.
Finanční krize poukázala na slabiny
povinných auditů, zejména u subjektů veřejného zájmu (SVZ),
tedy subjektů, u nichž existuje značný veřejný zájem
z důvodu oboru, v němž podnikají, jejich velikosti či
počtu zaměstnanců anebo proto, že v důsledku jejich
postavení je u nich široký okruh zainteresovaných osob. Tímto návrhem se proto
stanoví podmínky pro provádění povinného auditu účetních závěrek
SVZ.
2.           VÝSLEDKY Konzultace
zúčastněných stran a posouzení dopadů
Komise prováděla konzultace od 13. října
do 8. prosince 2010[2].
Celkem bylo odevzdáno téměř 700
odpovědí různých zúčastněných stran, včetně
zástupců auditorů, dohledu a investorů, příslušníků
akademické obce, zástupců společností, vládních úřadů,
profesních orgánů i fyzických osob.
Konzultace ukázaly jak chuť ke
změně, tak odolnost vůči ní; nejvíce se proti změnám
staví zúčastněné strany, které jsou v současné době
dobře zavedené. Na druhou stranu menší a střední auditoři a
investoři došli k závěru, že nedávná finanční krize
poukázala na závažné nedostatky. Souhrn odevzdaných odpovědí
veřejnosti najdete na:
http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2010/audit/summary_responses_en.pdf
Další výměnu názorů umožnila
konference na vysoké úrovni o auditu, kterou uspořádala Komise dne 10.
února 2011[3].
Evropský parlament přijal dne 13.
září 2011 na toto téma zprávu z vlastní iniciativy, a to
v reakci na zelenou knihu Komise. Naléhavě žádá Komisi, aby zajistila
větší transparentnost a konkurenci na trhu auditu.[4]
Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) přijal podobnou zprávu dne
16. června 2011.[5]
Na problematiku byly členské státy
upozorněny také na schůzce Výboru pro finanční služby dne 16.
května 2011 a na schůzce Výboru pro právní úpravy auditu dne 24.
června 2011.
V souladu se zásadami „lepší regulace“
identifikuje posouzení dopadů různé problémové oblasti, v nichž
mohou být nezbytné regulační zásahy:
·
Existuje mezera v očekávání mezi tím, co zúčastněné
strany od auditu očekávají a co auditoři skutečně
dělají.
·
Není zajištěna ani není prokazatelná nezávislost,
a to v důsledku situace, kdy se audit stal v podstatě
jednou z mnoha komerčních služeb. Skutečnost, že se auditorské
služby pravidelně nezadávají formou výběrového řízení a
auditorské společnosti se pravidelně neobměňují, sebrala
auditu jeho hlavní ethos: profesní skepticismus.
·
Koncentrace trhu a nemožnost volby: trh je tak
polarizovaný, že jsou vzácné případy, kdy auditorem SVZ není jedna ze
společností z „velké čtyřky“. Ve většině
členských států provádějí společnosti velké
čtyřky audit u více než 85 % velkých obchodních společností
kótovaných na burze.
Výsledkem posouzení
dopadů byly následující preferované možnosti politiky:
·
Měl by být vyjasněn a stanoven rozsah
povinného auditu a auditoři by měli uživatelům, auditovaným
osobám, výborům pro audit a orgánům dohledu poskytovat lepší
informace.
·
Zákaz poskytování neauditorských služeb auditovaným
subjektům a dokonce zákaz poskytování neauditorských služeb obecně by
efektivním způsobem řešil potřebu posílit nezávislost a profesní
skepticismus. Přísnější pravidla v procesu jmenování
auditorů a zavádění povinného střídání auditorských společností
by navíc přispěla k vyšší kvalitě auditů.
·
Aby byla možná objektivní volba poskytovatele
auditu, měla by být zakázána smluvní ustanovení, která omezují volbu
auditorských společností, měla by být zvýšena transparentnost kvality
auditu a auditorských společností a měla by být zavedena certifikace
kvality auditu.
·
Aby se rozšířila volba mezi poskytovateli
auditu, měla by být zrušena omezení související s vlastnictvím.
·
Měly by být posíleny vnitrostátní orgány
dohledu nad auditem a iniciována celoevropská spolupráce v rámci Evropského
orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA).
Zprávu o posouzení dopadů k tomuto
návrhu najdete na:
http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/index_en.htm
3.           Právní stránka návrhu
3.1.        Právní základ
Platná Směrnice č. 2006/43/ES
vychází z článku 50 SFEU. Požadavky související s provozovnami
(např. požadavky na schválení / registraci auditorů) a jejich
změny jsou nadále v působnosti Směrnice[6].
Jednotlivé další požadavky týkající se
provádění povinného auditu SVZ se stanoví v tomto nařízení na
základě článku 114 SFEU.
3.2.        Subsidiarita a
proporcionalita
Pravidla EU doposud dávala členským
státům značnou volnost a členské státy se zase do velké míry
spoléhaly na samoregulaci profese. Krize ukázala, že samoregulace nebude do
budoucna postačovat. Problémy, na které poukázalo posouzení dopadů,
navíc nelze vyřešit na národní úrovni, neboť by vznikly závažné rozdíly
v právním rámci, a to by podstatným způsobem podkopávalo jednotný
trh.
Vzhledem k propojenosti trhů cenných
papírů a účastníků finančních operací by měly být
audity v celé Unii prováděny v určitém harmonizovaném
rámci. Je nezbytné, aby role a nezávislost auditorů a struktura trhu byla
řešena na úrovni Unie, neboť SVZ v Evropě často provozují
přeshraniční činnost. Stojí za to poznamenat, že na unijní
úrovni již byla přijata legislativa upravující ochranu investorů i
finanční instituce.
Zavedením koordinovaného přístupu na
úrovni Unie doplněného o mezinárodní podporu by se rovněž snížilo
riziko regulatorní arbitráže.
Návrh je v souladu s principem
proporcionality a nepřesahuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení
sledovaných cílů.
3.3.        Podrobné vysvětlení
návrhu
Články 39 až 43 směrnice 2006/43/ES
již upravují některé požadavky vztahující se na povinný audit SVZ. Tyto
požadavky již nebudou obsaženy ve směrnici, ale budou integrovány (a dále
rozvíjeny) v tomto nařízení.
Nařízení je vhodným a
přiměřeným právním nástrojem, který zaručí vysokou kvalitu
auditů SVZ. Přímá použitelnost nařízení nabízí větší právní
jistotu. Předpis by také nabyl účinnosti v celé Unii ke stejnému
datu, čímž by se předešlo problémům s jeho pozdním provedením
v jednotlivých členských státech[7]. Nařízení
rovněž zajišťuje nejvyšší míru harmonizace: povinné audity by byly
prováděny ve všech členských státech v podstatě podle
stejných pravidel.
3.3.1.     Hlava I (Předmět,
působnost a definice)
Nařízení se vztahuje na auditory,
kteří provádějí povinný audit SVZ a na auditované SVZ, např. stanoví
pravidla pro výbory pro audit, které jsou SVZ povinny mít.
Pro účely nařízení platí definice
vztahující se na nové znění směrnice 2006/43/ES. S vývojem
finančního sektoru vznikají v unijním právu nové kategorie
finančních institucí a je proto vhodné, aby definice SVZ zahrnovala také
investiční společnosti, platební instituce, subjekty kolektivního
investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), instituce
elektronických peněz a alternativní investiční fondy.
3.3.2.     Hlava II (Podmínky pro
provádění povinného auditu subjektů veřejného zájmu)
Kapitola I (Nezávislost a předcházení
střetu zájmů)
Auditor by měl stanovit dostatečná
pravidla a postupy tak, aby zajistil dodržení povinností stanovených
v nařízení týkajícím se nezávislosti, vnitřních systémů
kontroly kvality a dohledu nad zaměstnanci.
Bývalým auditorům, hlavním auditorským
partnerům či jejich zaměstnancům se nedovoluje
přijímat klíčové manažerské pozice v auditovaných
společnostech, stát se členem výboru pro audit auditovaného subjektu,
stát se bez výkonných pravomocí členem správního orgánu nebo členem
dozorčího orgánu auditovaného subjektu po dobu dvou let po ukončení auditorské
zakázky.
Odměny za poskytnutí služeb souvisejících
s finančním auditem auditovanému subjektu by měly být omezeny na
10 % odměny, kterou tento subjekt za audit hradí. Navíc by měla
být přijata příslušná ochranná opatření pro případy,
kdy celková odměna za auditorské služby a služby související
s finančním auditem přijatá auditorem od SVZ představuje
podstatné procento jeho celkových odměn.
Statutárním auditorům, auditorským
společnostem nebo členům sítě auditorské společnosti
nebude ve všech případech dovoleno poskytovat některé neauditorské
služby, které jsou v zásadě neslučitelné s nezávislou funkcí auditu
ve veřejném zájmu subjektům, u nichž audit provádějí, zatímco u
ostatních neauditorských služeb, jež nejsou v zásadě neslučitelné s
auditorskými službami, bude výbor pro audit nebo příslušný orgán
zmocněn posoudit v závislosti na konkrétních okolnostech, zda je lze
auditovanému subjektu poskytovat. Mohou však poskytovat související
služby finančního auditu. Komise je oprávněna upravit seznam autorizovaných služeb a zakázaných služeb v souladu
s podmínkami stanovenými v hlavě VI. Velké auditorské
společnosti by také měly zaměřovat svou odbornou
činnost na provádění zákonných auditů a nemělo by být
dovoleno, aby poskytovaly neauditorské služby.
Před přijetím zakázky či
pokračováním v ní by měl auditor zhodnotit všechny potenciální
hrozby jeho nezávislosti a potvrdit svou nezávislost výboru pro audit.
Kapitola II (Důvěrnost a profesní
mlčenlivost)
Auditoři by se neměli odvolávat na
profesní mlčenlivost za účelem vyhnout se použití ustanovení tohoto
návrhu.
Článek 13 zaručuje možnost
výměny nezbytných informací během auditu. Tato pravidla by však
neumožnila auditorovi spolupracovat s orgány třetích zemí mimo kanály
pro spolupráci, které předpokládá kapitola XI
směrnice 2006/43/ES.
Kapitola III (Provádění povinného
auditu)
Nařízení stanoví, že by auditor měl
přijmout nezbytná opatření pro to, aby zformuloval výrok o tom, zda
účetní závěrka podává pravdivý a věrný obraz a zda byla sestavena
v souladu s příslušným rámcem pro účetní výkaznictví.
Neobsahuje ujištění o budoucí životaschopnosti kontrolovaného subjektu ani
o účinnosti či efektivitě, s níž vedení subjektu nebo jeho
správní orgán vedly nebo vedou jeho záležitosti. Toto vyloučení by však
nemělo podkopávat kroky, které auditor musí podniknout, má-li audit
provést řádně, ani jakékoliv požadavky na vykazování.
Posiluje se profesní skepticismus. Auditor by
měl vždy sledovat, zda se neobjeví možnost významné nesprávnosti
v důsledku chyby nebo podvodu, a to bez ohledu na své předchozí
zkušenosti se subjektem.
Stanoví se základní požadavky na
provádění povinného auditu. Auditorská společnost by měla
jmenovat nejméně hlavního partnera pro audit, který by se měl
aktivně podílet na provádění povinného auditu. Na audit by také
měly být vyhrazeny dostatečné prostředky. Měly by se
rovněž vést záznamy o klientském účtu a měl by být založen
auditorský spis. Auditor by se rovněž měl ujistit, že dochází ke
správnému použití všech organizačních požadavků.
Pokud dojde k události, která má nebo by
mohla mít závažné důsledky pro integritu povinného auditu, měl by auditor
přijmout přiměřená opatření s cílem omezit
následky události a předejít jejímu opakování.
V případě auditu konsolidované
účetní závěrky, kdy auditor skupiny není schopen
zdokumentovat auditorskou práci provedenou auditorem (auditory) ze třetí
země, musí auditor přijmout příslušná opatření,
včetně dalších auditorských úkonů, a informovat příslušné
orgány.
Auditor nebo auditorská společnost by
měli provádět svou vlastní vnitřní kontrolu zajištění
kvality, a to před předložením zprávy auditora. Za kontrolu by
měl odpovídat auditor, který se nepodílel na povinném auditu, jehož se
interní kontrola zajištění kvality týká.
Kapitola IV (Zpráva auditora)
Rozšiřuje se obsah zprávy auditora, která
se zveřejňuje; zpráva vysvětluje použitou metodiku, zejména jaká
část rozvahy byla ověřována přímo a jaká část formou
systémové kontroly a kontroly shody, míru významnosti uplatněnou při
provádění auditu, hlavní oblasti, v nichž existuje riziko významných
nesprávností účetní závěrky, zda bylo účelem povinného auditu
zjišťovat podvody a v případě výroku s výhradou,
záporného výroku nebo odmítnutí výroku také zdůvodnění tohoto
rozhodnutí. Zpráva by rovněž měla vysvětlovat odchylky od váhy
kontroly věcné správnosti a kontroly shody v porovnání
s předešlým rokem.
Auditor je rovněž povinen vypracovat
delší a podrobnější zprávu pro výbor pro audit. V této zprávě by
se předkládaly podrobnější informace o provedeném auditu a o situaci
podniku jako takového (např. kontinuita podnikání) a zjištění
auditora spolu s nezbytným vysvětlením. Touto dodatečnou zprávou
by se rovněž provedené auditorské úkony předkládaly (a
ospravedlňovaly) výboru pro audit. Tato delší zpráva by se předkládala
výboru pro audit a vedení auditovaného subjektu, avšak nikoliv veřejnosti
(vzhledem k tomu, že obsahuje obchodní tajemství a potenciálně
cenově citlivé informace). Na vyžádání by však měl auditor tuto
zprávu předložit příslušnému orgánu.
Většina směrnic o finančních
službách stanoví oznamovací povinnost auditora vůči příslušným
orgánům dohledu nad SVZ v případě skutečností či
rozhodování týkajícího se SVZ. Tato povinnost se nyní rozšiřuje na všechny
SVZ. Příslušné orgány dohledu nad úvěrovými institucemi a
pojišťovnami by také měly navázat pravidelný dialog s auditory.
Kapitola V (Zpráva o transparentnosti
vystavovaná statutárním auditorem a auditorskou společností a vedení
záznamů)
Auditoři budou povinni sdělovat
finanční informace, zejména uvádět svůj celkový obrat
rozdělený podle odměn za audity uhrazené SVZ, odměn za audity
uhrazené jinými subjekty a odměn za ostatní služby. Měli by být rovněž
povinni sdělovat finanční informace na úrovni sítě, do níž
patří.
Zprávy auditorů SVZ o transparentnosti, by
měl doplňovat výkaz o správě a řízení společnosti.
Další dodatečné informace o odměnách za audity by se měly
předkládat příslušným orgánům s cílem umožnit jim výkon
dohledu.
Auditor by si měl některé doklady a
informace archivovat po dobu pěti let.
3.3.3.     Hlava III (Jmenování
statutárního auditora nebo auditorské společnosti subjekty veřejného
zájmu)
Aby byla posílena nezávislost a
způsobilost výboru pro audit, jeho členové by neměli zastávat
výkonné pozice a alespoň jeden člen by měl mít zkušenosti a znalosti
z oblasti auditu a jiný z oblasti účetnictví a/nebo auditu.
Návrh na jmenování auditora schůzi
akcionářů by měl vycházet z doporučení výboru pro
audit. Doporučení by mělo vždy obsahovat odůvodnění
navrhovaného rozhodnutí. Pokud se netýká prodloužení auditorské zakázky,
mělo by doporučení obsahovat nejméně dvě možnosti (s
vyloučením stávajícího auditora) a výbor pro audit by měl
vyjádřit a řádně zdůvodnit, které z nich dává
přednost. Doporučení by měl výbor pro audit vydávat po
ukončení řádného výběrového řízení.
V případě úvěrové instituce nebo pojišťovny by
měl výbor pro audit svá doporučení předkládat orgánu
obezřetnostního dohledu, který by měl mít právo vetovat navrhovanou
volbu.
Měla by být zakázána smluvní ujednání se
třetími stranami omezující volbu auditora auditovaným subjektem.
S cílem vyřešit rizika plynoucí ze spřízněnosti,
která vznikají v případech, kdy auditované podniky často
opakovaně jmenují po několik desetiletí stejnou auditorskou
společnost, zavádí nařízení povinnou obměnu auditorské
společnosti po nanejvýš 6 letech, což lze za určitých
výjimečných okolností, prodloužit na 8 let. Pokud subjekt veřejného
zájmu jmenoval dva nebo více statutární auditory nebo auditorské
společnosti, bude maximální doba trvání zakázek 9 let; výjimečně
lze tuto dobu trvání prodloužit na 12 let. Stanoví také období
„přestávky“, po jejímž uplynutí je auditorská společnost znovu
oprávněna provádět audit stejného subjektu. Aby byl zaručen
hladký přechod, je bývalý auditor povinen předložit nastupujícímu auditorovi
předávací spis s příslušnými informacemi.
Výbor pro audit, jeden nebo více
akcionářů, příslušný orgán a příslušný orgán dohledu nad
SVZ jsou oprávněni podat u vnitrostátního soudu návrh na odvolání
auditora, pokud k tomu existuje pádný důvod.
3.3.4.     Hlava IV (Dohled nad
činností auditorů a auditorských společností provádějících
povinný audit subjektů veřejného zájmu)
Kapitola I (Příslušné orgány)
Jednotlivé členské státy by měly určit
příslušný orgán odpovědný za dohled nad auditory a auditorskými společnostmi,
které provádějí audity SVZ. Tyto orgány by měly mít vhodné
zaměstnance a měly by být nezávislé na auditorech. Na pracovníky
příslušných orgánů se vztahuje závazek profesní mlčenlivosti.
Příslušné orgány by měly být
vybaveny veškerými dohledovými a vyšetřovacími pravomocemi, které jsou
nezbytné pro výkon jejich funkce, neměly by však zasahovat do obsahu
zprávy auditora.
Příslušné orgány by měly spolupracovat
na vnitrostátní úrovni s orgánem odpovědným za schvalování a
registraci statutárních auditorů a auditorských společností
(směrnice 2006/43/ES) a s dalšími orgány dohledu nad SVZ, např.
orgánem bankovního dohledu či dohledu nad pojišťovnami.
Kapitola II (Zajištění kvality,
vyšetřování, sledování trhu, nouzové plánování a transparentnost
příslušných orgánů)
K úkolům příslušných
orgánů patří:
·
provádět kontrolu zajištění kvality
prováděných povinných auditů. Tato kontrola by měla odpovídat
rozsahu a míře činnosti hodnoceného auditora;
·
provádět šetření s cílem zjistit
neadekvátní povinné audity SVZ, napravit je a zabránit jim;
·
sledovat vývoj na trhu poskytování služeb povinných
auditů pro SVZ;
·
pravidelně sledovat možné hrozby pro
kontinuitu podnikání velkých auditorských společností, včetně
rizik, která vznikají z důvodu vysoké koncentrace a uplatňování
požadavku, aby velké auditorské společnosti zaváděly nouzové plány,
které tyto hrozby budou řešit;
·
transparentnost ve vztahu k jejich
činnosti, mimo jiné zveřejňování jednotlivých zpráv
z kontrol zajištění kvality.
Kapitola III (Spolupráce příslušných
orgánů a vztahy s evropskými orgány dohledu)
Toto nařízení požaduje, aby v rámci
ESMA docházelo k celoevropské spolupráci příslušných orgánů.
ESMA by tak převzala stávající mechanismus celoevropské spolupráce pod záštitou
Evropské skupiny orgánů pro dohled nad auditory (EGAOB), expertní skupiny,
které předsedá Evropská komise. ESMA již působí
v oblasti auditů (a účetnictví) SVZ a právní rámec
předpokládá spolupráci ESMA, Evropského orgánu pro bankovnictví (EBA) a Evropského
orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA) v rámci jejich společného výboru
v oblasti auditů. ESMA je povinna vytvořit stálý vnitřní
výbor, který by se měl skládat nejméně ze zástupců
vnitrostátních příslušných orgánů.
ESMA by měla vydat
pokyny k několika záležitostem: například k obsahu a předkládání
zprávy auditora a dalších zpráv určených výboru pro audit, k dohledové
činnosti výboru pro audit či provádění kontrol zajištění
kvality.
Zavádí se „dobrovolná“ panevropská certifikace
kvality auditu s cílem zvýšit viditelnost, uznání a pověst všech
auditorských společností, které jsou schopny provádět vysoce kvalitní
audity SVZ. ESMA by měla zveřejnit požadavky na získání osvědčení
a případné důsledky v oblasti administrativy a poplatků. Příslušné
vnitrostátní orgány by se měly podílet na posuzování žádostí o
osvědčení. Ve věci šetření a kontrol na místě by
příslušné orgány měly informovat příslušný orgán jiného
členského státu, dojdou-li k závěru, že dochází nebo došlo
k činnosti, která je v rozporu s ustanoveními nařízení.
Oprávněný orgán členského států může rovněž
příslušný orgán jiného členského státu požádat o provedení
šetření na jeho území.
ESMA může rovněž zakládat kolegia
příslušných orgánů na žádost jednoho nebo více příslušných
orgánů s cílem usnadnit výkon některých úkonů.
Kapitola IV (Spolupráce s auditory ze
třetích zemí a s mezinárodními organizacemi a orgány)
Příslušné orgány a ESMA jsou
oprávněny uzavírat smlouvy o spolupráci při výměně
informací s příslušnými orgány třetích zemí pouze
v případě, že se na sdělované informace vztahuje záruka
profesní mlčenlivosti a pokud jsou dodržena pravidla pro ochranu
údajů.
3.3.5.     Hlava V (Opatření a
sankce při výkonu dohledu)
S cílem podpořit dodržování
požadavků tohoto nařízení a v souladu se Sdělením Komise
z 9. prosince 2010 pod názvem „Posílení sankčních režimů
v odvětví finančních služeb“[8] se rozšiřují
pravomoci příslušných orgánů přijímat při výkonu dohledu
opatření a ukládat sankce. Předpokládají se správní peněžité
sankce ukládané auditorům a SVZ v případě zjištěného
porušení. Orgány by měly jasně stanovit, jaké sankce a opatření
uplatňují.
3.3.6.     Hlava VI (Podávání zpráv a
přechodná a závěrečná ustanovení)
Zavádí se přechodný režim vstupu
v platnost povinnosti střídat auditorské společnosti, povinnosti
organizovat výběrové řízení na výběr auditorské společnosti
a zakládání auditorských společností, které poskytují výhradně
auditorské služby.
3.3.7.     Regulační technické normy
a dodržení článku 290 SFEU
Aby byl zohledněn vývoj v oblasti
auditů a na trhu s auditorskými službami, žádá se, aby ESMA
předkládala Komisi regulační technické normy za účelem
specifikace technických požadavků na obsah předávacího spisu, který
by měl obdržet nový auditor, a za účelem zavedení evropského
osvědčení kvality pro auditory, kteří provádějí zákonný
audit SVZ. Komise je oprávněna tyto technické normy přijímat jako
akty v přenesené pravomoci.
Dne 23. září 2009 přijala Komise
návrhy nařízení zakládající EBA (Evropský orgán pro bankovnictví), EIOPA (Evropský
orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) a
ESMA (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy)[9]. V této
souvislosti Komise odvolává svá prohlášení k článkům 290 a 291
SFEU, která učinila při přijímání nařízení, jímž se
zakládají evropské orgány dohledu, podle něhož: „Pokud jde o proces
přijímání regulačních norem, zdůrazňuje Komise
jedinečný charakter odvětví finančních služeb, který vyplývá z
Lamfalussyho struktury a který je výslovně uznán v prohlášení 39 ke SFEU.
Komise má však vážné pochybnosti o tom, zda omezení její úlohy při
přijímání aktů v přenesené pravomoci a prováděcích
opatření jsou v souladu s články 290 a 291 SFEU.“
4.           Rozpočtové důsledky
Návrh Komise nemá žádný přímý ani
nepřímý dopad na rozpočet Evropské unie. Zejména úkoly, které by byly
svěřeny orgánům dohledu EU, jak uvádí návrh, by nevyžadovaly
žádné další financování ze strany EU.
2011/0359 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY
o specifických požadavcích na povinný audit
subjektů veřejného zájmu
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fingování Evropské
unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského
a sociálního výboru[10],
po konzultaci s Evropským inspektorem
ochrany údajů[11],
v souladu s řádným
legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zákon pověřuje statutární auditory a
auditorské společnosti k provádění povinných auditů
subjektů veřejného zájmu s cílem posílit míru důvěry
veřejnosti v roční a konsolidované účetní závěrky
těchto subjektů. Aspekt veřejného zájmu ve vztahu k povinnému
auditu znamená, že se na kvalitu práce statutárního auditora spoléhá široká
skupina osob a institucí. Kvalitní audit přispívá k řádnému
fungování trhů, neboť podporuje integritu a efektivitu účetních
závěrek. Auditoři tedy plní zvláště významnou společenskou
úlohu.
(2)
Právní předpisy Evropské unie požadují, aby
účetní závěrky, zahrnující roční účetní závěrku nebo
konsolidovanou účetní závěrku, úvěrových institucí,
pojišťoven, emitentů cenných papírů přijatých
k obchodování na regulovaném trhu, platebních institucí, SKIPCP, institucí
elektronických peněz a alternativních investičních fondů, byly
auditovány jednou nebo více osobami oprávněnými provádět takový audit
v souladu s právem Evropské unie, a to konkrétně s: článkem
1 odst. 1 směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o
ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních
závěrkách bank a ostatních finančních institucí[12],
článkem 1 odst. 1 směrnice Rady 91/674/EHS ze dne 19. prosince
1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných
účetních závěrkách pojišťoven[13], článkem 4
odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15.
prosince 2004 o harmonizaci požadavků na transparentnost týkajících se
informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty
k obchodování na regulovaném trhu, a o změně směrnice
2001/34/ES[14], článkem 15 odst. 2
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007
o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice
97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES[15],
článkem 73 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne
13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů
týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných
cenných papírů (SKIPCP)[16], článkem 3 odst. 1 směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o
přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím
výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o
změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice
2000/46/ES[17] a článkem 22 odst.
3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne
8. června 2011 o správcích alternativních investičních
fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES
a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU)
č. 1095/2010[18]. Rovněž článek
4 odst. 1 bod 1) směrnice Evropského parlamentu a Rady
2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních
nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS
a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady
2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS[19]
požaduje, aby roční účetní závěrky investičních
společností byly auditovány v případě, že se na ně
nevztahuje Čtvrtá Směrnice Rady 78/660/EHS ze dne
25. července 1978, o ročních účetních
závěrkách některých forem společností[20]
nebo Sedmá Směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983
o konsolidovaných účetních závěrkách[21].

(3)
Podmínky pro schválení osob odpovědných za
provedení povinného auditu a minimální požadavky pro provedení takového
povinného auditu stanoví směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES
ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných
účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS
a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS[22].
(4)
Během nedávné finanční krize mnoho bank
odhalilo obrovské ztráty z let 2007 až 2009 v rozvahových i
mimorozvahových pozicích. To vedlo nejen k otázce, jak mohli auditoři
svým klientům za uvedené období vydávat zprávy auditora bez výhrad, ale
také k pochybnostem o vhodnosti a dostatečnosti stávajícího
legislativního rámce. Komise vydala dne 13. října 2010 Zelenou knihu
Politika v oblasti auditu: poučení z krize[23],
která dala podnět k široké veřejné konzultaci v obecném
kontextu regulační reformy finančního trhu o roli a rozsahu auditu a
o tom, jak lze posílit funkci auditu s cílem zvýšit finanční
stabilitu. Z veřejné konzultace vyplynulo, že pravidla směrnice
2006/43/ES o provádění povinných auditů ročních a konsolidovaných
účetních závěrek subjektů veřejného zájmu by mohla být
podstatným způsobem vylepšena. Evropský parlament vydal dne 13. září
2011 k Zelené knize zprávu z vlastní iniciativy. Zprávu k Zelené
knize přijal také Evropský hospodářský a sociální výbor, a to dne 16.
června 2011.
(5)
Je důležité stanovit podrobná pravidla
s cílem zajistit, aby povinné audity subjektů veřejného zájmu
byly dostatečně kvalitní a aby je prováděl statutární auditor
nebo auditorská společnost podléhající přísným požadavkům. Společný
regulační přístup by měl podpořit integritu, nezávislost,
objektivitu, odpovědnost, transparentnost a spolehlivost statutárních
auditorů a auditorských společností, které provádějí povinný
audit subjektů veřejného zájmu, což přispěje ke
kvalitě povinných auditů v Evropské unii, a tím i k hladšímu
fungování vnitřního trhu a k dosažení vyšší úrovně ochrany
spotřebitelů a investorů. Vytvořením samostatného aktu pro
subjekty veřejného zájmu by se rovněž zajistila konzistentní
harmonizace a jednotné použití, což by přispělo
k efektivnějšímu fungování vnitřního trhu.
(6)
Finanční sektor se vyvíjí a právo Unie
vytváří nové kategorie finančních institucí. Význam nových
subjektů a činností mimo obvyklý bankovní systém roste a s ním i
jejich vliv na finanční stabilitu. Je proto vhodné, aby definice subjektu
veřejného zájmu zahrnovala i ostatní finanční instituce a subjekty,
například investiční společnosti, platební instituce, subjekty
kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP),
instituce elektronických peněz a alternativní investiční fondy.
(7)
Audit ročních a konsolidovaných účetních
závěrek má sloužit jako zákonná pojistka pro investory, věřitele
a obchodní partnery, kteří mají určitý zájem nebo obchodní podíl
v subjektu veřejného zájmu. Statutární auditoři a auditorské
společnosti by proto měli být při výkonu povinného auditu
těchto subjektů naprosto nezávislí a měli by se vyhnout
střetu zájmů. Při rozhodování o nezávislosti auditorů a
auditorských společností se vezme v úvahu koncept sítě,
v níž auditoři a společnosti působí.
(8)
Dostatečná vnitřní organizace
statutárních auditorů a auditorských společností by měla pomoci
předcházet ohrožení jejich nezávislosti. Vlastníci či akcionáři
auditorské společnosti a její manažeři by proto neměli zasahovat
do výkonu povinného auditu způsobem ohrožujícím nezávislost a objektivnost
statutárního auditora, který za auditorskou společnost povinný audit
provádí. Statutární auditoři a auditorské společnosti by si
rovněž měli zavést vhodnou vnitřní politiku a postupy ve vztahu
k zaměstnancům a dalším osobám, které se v jejich
organizaci na povinném auditu podílejí, a zajistit tak splnění svých
zákonných povinností. Tato politika a postupy by se zejména měly snažit
předcházet případnému ohrožení jejich nezávislosti a řešit je a
měly by zajistit kvalitu, integritu a důkladnost povinného auditu.
Tato politika a postupy by měly odpovídat rozsahu a složitosti podniku
statutárního auditora či auditorské společnosti.
(9)
Auditoři, auditorské společnosti a jejich
zaměstnanci by se měli zdržet zejména provádění povinných
auditů u subjektů, v nichž mají obchodní podíl nebo finanční
zájem, jakož i obchodování s finančními nástroji emitovanými,
zaručenými či jinak podporovanými auditovaným subjektem s výjimkou
podílů v diverzifikovaných systémech kolektivního investování.
Statutární auditor nebo auditorská společnost by se neměli zapojovat
do procesů interního rozhodování auditovaného subjektu. Statutární
auditoři a jejich zaměstnanci by neměli mít možnost
přijímat povinnosti v auditovaném subjektu na úrovni managementu nebo
představenstva po určitou přiměřenou dobu od
skončení auditorské zakázky.
(10)
Nezávislost statutárního auditora nebo auditorské
společnosti může ohrozit i výše odměny přijaté od
auditovaného subjektu a její struktura. Je proto nezbytné zajistit, aby
odměna za audit nezávisela na určité události a aby
v případě, kdy je odměna od jednoho klienta značná,
byl zaveden konkrétní proces, který zajistí kvalitu auditu. Pokud je závislost
na jediném klientovi příliš vysoká, měl by se statutární auditor nebo
auditorská společnost výkonu uvedeného povinného auditu zdržet.
(11)
Poskytování služeb mimo povinné audity auditovaným
subjektům ze strany statutárních auditorů, auditorských
společností nebo členů jejich sítí může ohrozit jejich nezávislost.
Je proto vhodné požadovat, aby statutární auditor, auditorské společnosti
a členové jejich sítí neposkytovali auditovaným subjektům
neauditorské služby. Poskytování neauditorských služeb auditorskou
společností obchodní společnosti by této auditorské společnosti
bránilo provést povinný audit společnosti a snížil by se tak počet
auditorských společností schopných povinný audit poskytnout, zejména pokud
jde o audit velkých subjektů veřejného zájmu, u nichž je trh
koncentrovaný. Proto je v zájmu zajištění alespoň minimálního
počtu auditorských společností schopných poskytovat auditorské služby
velkým subjektům veřejného zájmu vhodné požadovat, aby velké
auditorské společnosti soustředily svou odbornou činnost na
výkon povinných auditů a aby jim nebylo dovoleno poskytovat služby
nesouvisející s jejich funkcí při povinném auditu, například
konzultační či poradenské služby.
(12)
Aby se zabránilo střetu zájmů, je
důležité, aby statutární auditor nebo auditorská společnost před
přijetím nebo pokračováním v zakázce na povinný audit subjektu
veřejného zájmu posoudili, zda jsou splněny požadavky na nezávislost,
zejména zda není ohrožena jejich nezávislost v důsledku vztahu
s daným subjektem. Aby byla tato nezávislost zachována, je také
důležité, aby auditoři vedli záznamy o každém ohrožení jejich
nezávislosti a ohrožení, které existuje u jejich zaměstnanců a
dalších osob podílejících se na procesu povinného auditu, a o použitých
ochranných opatřeních, která mají tyto hrozby omezit. Pokud jsou hrozby i
po uplatnění ochranných opatření na jejich omezení příliš
závažné, měli by se vzdát nebo zdržet přijetí takové auditorské
zakázky. Statutární auditor nebo auditorská společnost by měli každý
rok potvrdit svou nezávislost výboru auditovaného subjektu pro audit a projednat
s tímto výborem jakékoliv ohrožení jejich nezávislosti a ochranná
opatření uplatněná na jejich omezení.
(13)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady
95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob
v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu
těchto údajů[24] upravuje zpracování
osobních údajů prováděné v členských státech
v kontextu tohoto nařízení a pod dohledem příslušných
orgánů členských států, zejména nezávislých veřejných
orgánů určených členskými státy. Nařízení Evropského
parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne
18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob
v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi
Společenství a o volném pohybu těchto údajů[25]
upravuje zpracování osobních údajů prováděné ESMA v rámci tohoto
nařízení a pod dohledem Evropského inspektora ochrany údajů. Veškerá
výměna nebo přenos informací příslušnými orgány by měly být
v souladu s pravidly o přenosu osobních údajů stanovenými
ve směrnici 95/46/ES a výměna či přenos údajů
prováděný ESMA by měl být v souladu s pravidly přenosu
osobních informací stanovenými v nařízení (ES) č. 45/2001.
(14)
Je důležité, aby statutární auditoři a
auditorské společnosti respektovali právo na soukromý život a ochranu
údajů svých klientů. Měli by proto být vázáni přísnými
pravidly důvěrnosti a profesní mlčenlivosti, která by však
neměla bránit řádnému vymáhání tohoto nařízení ani spolupráci s auditorem
skupiny při provádění auditu konsolidované účetní závěrky,
je-li mateřská společnost ve třetí zemi, pokud je dodržena
směrnice 95/46/ES. Tato pravidla by však statutárnímu auditorovi nebo
auditorské společnosti nedovolovala spolupracovat s orgány
třetích zemí mimo kanály spolupráce předpokládané v kapitole XI
směrnice 2006/43/ES. Tato pravidla důvěrnosti by se také
měla vztahovat na všechny statutární auditory a auditorské
společnosti, které se již na konkrétní auditorské zakázce nepodílejí.
(15)
Výsledkem povinného auditu je výrok o pravdivosti a
věrnosti účetní závěrky auditovaného subjektu.
Zúčastněné subjekty však nemusejí vědět o omezeních
auditů (významnost, namátkové metody, role auditora při odhalování
podvodů a odpovědnost vedoucích pracovníků), což může
zapříčinit vznik mezery v očekávání. Pro zúžení této mezery
je důležité jasněji uvést, jaký je rozsah povinného auditu.
(16)
Primární odpovědnost za poskytnutí
finančních informací by měla ležet na vedení auditovaných
subjektů, auditoři však hrají důležitou roli v tom, že
aktivně vyzývají vedení z pozice uživatele. Pro zlepšení kvality
auditů je tedy důležité, aby byl posílen profesní skepticismus
auditorů ve vztahu k auditovaným subjektům. Auditoři by
měli uznat, že existuje možnost významných nesprávností z důvodu
podvodu či chyby bez ohledu na jejich dřívější zkušenost
s poctivostí a integritou vedení auditovaného subjektu. Zajištění kvality
auditu by mělo být hlavním kritériem, podle něhož se organizuje
auditorská činnost a přidělují se zdroje nezbytné pro provedení
úkolu. Integrita statutárního auditora, auditorské společnosti a jejich
pracovníků je nezbytná pro zajištění důvěry veřejnosti
v povinné audity a finanční trhy. Je proto nezbytné příslušným
způsobem řídit jakýkoliv incident, který může mít závažné
důsledky pro integritu povinných auditů. Statutární auditor nebo
auditorská společnost by měli svou auditorskou činnost
řádně zdokumentovat.
(17)
V případě konsolidované účetní
závěrky je důležité, aby byla jasně dána odpovědnost
statutárních auditorů, kteří provádějí audit jednotlivých
subjektů ve skupině. Pro tento účel by měl nést plnou
odpovědnost za zprávu auditora auditor skupiny.
(18)
Vysokou kvalitu auditů by měla zajistit
solidní interní kontrola zajištění kvality práce v rámci jednotlivých
auditorských zakázek. Statutární auditor nebo auditorská společnost by
proto neměli vydávat zprávu auditora, dokud nebyla interní kontrola
zajištění kvality provedena.
(19)
Výsledky povinného auditu by se měly
předkládat zúčastněným stranám ve formě zprávy auditora.
Pro zvýšení důvěry zúčastněných stran v účetní
závěrky auditovaného subjektu je obzvlášť důležité, aby byla
zpráva auditora podložená a řádně zdůvodněná a aby
obsahovala i další informace týkající se přímo provedeného auditu. Zpráva
auditora by zejména měla obsahovat dostatečné informace o použité auditorské
metodě, zejména o tom, jaká část rozvahy byla ověřena
přímo a jaká část formou systémové kontroly a kontroly shody, o
míře významnosti uplatněné při provádění auditu, o hlavních
oblastech rizika významných nesprávností roční a konsolidované účetní
závěrky, o tom, zda měl povinný audit odhalit podvod, a
v případě výroku s výhradou, záporného výroku nebo odmítnutí
výroku také zdůvodnění tohoto rozhodnutí.
(20)
Hodnotu povinného auditu pro auditovaný subjekt by
velmi zvýšila lepší komunikace mezi statutárním auditorem či auditorskou
společností na jedné straně a výborem pro audit na straně druhé.
Kromě pravidelného dialogu při provádění povinného auditu je
důležité, aby statutární auditor nebo auditorská společnost
předložili výboru pro audit dodatečnou a podrobnější zprávu o
výsledcích povinného auditu. Mělo by být možné dát tuto dodatečnou
auditorskou zprávu k dispozici orgánům dohledu nad subjekty
veřejného zájmu, avšak nikoliv veřejnosti.
(21)
Statutární auditoři nebo auditorské
společnosti již předkládají orgánům dohledu nad subjekty
veřejného zájmu informace o skutečnostech nebo rozhodnutích, která by
mohla představovat porušení pravidel, jimiž se řídí činnost
auditovaného subjektu, nebo narušení nepřetržitého fungování auditovaného
subjektu. Úkoly dohledu by byly rovněž snazší, pokud by dohled nad
úvěrovými a finančními institucemi musel navázat pravidelný dialog s
jejich statutárními auditory a auditorskými společnostmi.
(22)
Pro posílení důvěry ve statutární
auditory a auditorské společnosti, které provádějí povinné audity
subjektů veřejného zájmu, a pro posílení jejich odpovědnosti je
důležité, aby byly posíleny zprávy o transparentnosti podávané
statutárními auditory a auditorskými společnostmi. Statutární
auditoři a auditorské společnosti by proto měli být povinni
sdělovat auditované finanční informace, zejména s uvedením svého
celkového obratu rozděleného podle odměn za audity od subjektů
veřejného zájmu, odměn za audity od ostatních subjektů a
odměn za další služby. Měli by rovněž zveřejňovat
finanční informace na úrovni sítě, do které patří. Zprávy o transparentnosti
auditorských společností by měly být doplněny výkazem o
správě a řízení podniku s cílem prokázat, zda auditorská
společnost provádí opatření k zajištění řádné správy a
řízení podniku. Další doplňující informace o auditorských odměnách
by měly být předkládány příslušným orgánům s cílem umožnit
jim výkon dohledu.
(23)
Výbory pro audit nebo orgány, které
v auditovaném subjektu plní tuto funkci, hrají rozhodující úlohu při
zajišťování vysoké kvality povinného auditu. Je obzvláště
důležité posílit nezávislost a technickou způsobilost výboru pro audit
zakotvením požadavku, aby většina jeho členů byla nezávislá a
aby alespoň jeden člen výboru měl způsobilost
v oblasti auditu a jiný v oblasti auditu a/nebo účetnictví.
Doporučení Komise ze dne 15. února 2005 o úloze nevýkonných
členů správní rady nebo členů dozorčí rady a o
výborech správní nebo dozorčí rady společností kótovaných na burze
[26]
stanoví, jak by se měly zakládat a jak by měly fungovat výbory pro
audit. Vzhledem k velikosti představenstev společností
s nižší tržní kapitalizací a v malých a středně velkých
subjektech veřejného zájmu by však bylo vhodné, aby funkce
svěřené výboru pro audit těchto subjektů nebo orgánu, který
v auditovaném subjektu plní tuto povinnost, mohly být vykonávány celým
správním nebo dozorčím orgánem. Subjekty veřejného zájmu, které jsou
SKIPCP anebo alternativními investičními fondy, by rovněž měly
být zproštěny povinnosti mít výbor pro audit. Tato výjimka zohledňuje
skutečnost, že pokud tyto fondy slouží pouze ke sdružování
prostředků, není vhodné zaměstnávat výbor pro audit. SKIPCP a
alternativní investiční fondy a jejich správcovské společnosti
fungují v rámci přísně vymezeného regulačního
prostředí a platí pro ně specifické mechanismy správy a řízení,
například kontrola vykonávaná jejich depozitářem.
(24)
Je také důležité posilovat úlohu výboru pro
audit při výběru nového statutárního auditora nebo auditorské
společnosti s cílem dosáhnout informovanějšího rozhodování na
valné hromadě akcionářů nebo členů auditovaného
subjektu. Při předkládání návrhu valné hromadě by proto
představenstvo mělo vysvětlit, zda se řídí doporučením
výboru pro audit a pokud nikoliv, proč. Doporučení výboru pro audit
by mělo obsahovat nejméně dvě možnosti pro zadání auditu a
řádně zdůvodněnou volbu jedné z nich, aby se valná
hromada mohla skutečně rozhodovat. Aby výbor pro audit zajistil
spravedlivé a řádné zdůvodnění svého doporučení, měl
by použít výsledky povinného výběrového řízení uspořádaného
auditovaným subjektem, v rámci odpovědnosti výboru pro audit.
V tomto výběrovém řízení by auditovaný subjekt měl vyzvat
statutární auditory anebo auditorské společnosti, včetně
menších, aby předložili nabídky na auditorskou zakázku. Zadávací
dokumentace by měla obsahovat průhledná a nediskriminační
výběrová kritéria, která budou použita při hodnocení nabídek. Vzhledem
k tomu, že takové výběrové řízení by pro společnosti
s nižší tržní kapitalizací nebo malé a střední subjekty
veřejného zájmu mohlo vzhledem k jejich velikosti znamenat
neúměrné náklady, je vhodné tyto subjekty této povinnosti zprostit.
(25)
Právo valné hromady akcionářů nebo
členů auditovaného subjektu vybrat si statutárního auditora nebo
auditorskou společnost by bylo bezcenné, kdyby auditovaný subjekt měl
uzavírat smlouvy se třetími stranami, které by tuto volbu omezovaly.
Smluvní ujednání mezi auditovaným subjektem a třetí stranou ohledně
jmenování nebo omezení volby určitého auditora nebo auditorské
společnosti by se tedy měla považovat za absolutně neplatná.
(26)
Jmenování více než jednoho statutárního auditora
nebo auditorské společnosti subjekty veřejného zájmu by posílilo profesní
skepticismus a přispělo ke zvyšující se kvalitě auditů. Toto
opatření spolu s přítomností menších auditorských společností by
také umožnilo rozvoj schopností těchto společností, což by
přispělo ke nárůstu výběru statutárních auditorů a
auditorských společností pro subjekty veřejného zájmu. Ty by tedy
měly být povzbuzovány a pobízeny, aby jmenovaly k provedení povinného
auditu více než jednoho statutárního auditora nebo auditorskou společnost.
(27)
Za účelem vyřešení hrozby plynoucí ze
znalosti subjektu a s cílem posílit nezávislost auditorů a
auditorských společností je důležité stanovit maximální možnou délku trvání
auditorské zakázky statutárního auditora nebo auditorské společnosti u
jednoho auditovaného subjektu. Měl by být také zaveden vhodný mechanismus
pro postupné střídání nejvýše postavených pracovníků, kteří se
podílejí na povinném auditu, včetně hlavních partnerů,
kteří za auditorskou společnost audit provádějí. Je rovněž
důležité stanovit příslušné období, po které statutární auditor nebo
auditorská společnost nesmějí provádět povinný audit stejného
subjektu. Aby byl zaručen hladký přechod, bývalý auditor předává
předávací spis s relevantními informacemi nastupujícímu auditorovi.
(28)
Aby byla ochráněna nezávislost auditora, je
důležité, aby bylo možné auditora odvolat pouze v případech, kdy
k tomu existují řádné důvody a pokud jsou tyto důvody
sděleny orgánu nebo orgánům odpovědným za dohled. Pokud
řádné důvody existují, avšak auditovaný subjekt nejedná, měli by
být výbor pro audit, akcionáři, příslušné orgány odpovědné za
dohled nad auditorem a auditorskou společností nebo příslušné orgány
odpovědné za dohled nad subjektem veřejného zájmu oprávněni
obrátit se na vnitrostátní soud a o odvolání auditora požádat.
(29)
Aby byla zajištěna vysoká úroveň
důvěry investorů a spotřebitelů ve vnitřní trh a
aby se zabránilo střetu zájmů, měli by statutární auditoři
a auditorské společnosti podléhat příslušnému dohledu příslušných
orgánů, které jsou nezávislé na auditorské profesi a které mají dostatečné
schopnosti, odborné znalosti a prostředky. Vnitrostátní příslušné
orgány by měly být vybaveny nezbytnými pravomocemi k výkonu dohledu,
mimo jiné mít možnost přístupu k dokumentům, možnost požadovat
informace od kterékoliv osoby a provádět kontroly. Měly by se
specializovat na dohled nad finančními trhy, nad plněním povinností
podávat finanční výkazy anebo na dohled nad statutárními auditory.
Mělo by však být možné, aby dohled nad plněním povinností
subjektů veřejného zájmu vykonával příslušný orgán
odpovědný za dohled nad těmito subjekty. Financování příslušných
orgánů by mělo být mimo možný dosah nadměrného vlivu
statutárních auditorů nebo auditorských společností.
(30)
Kvalita dohledu by se měla zlepšit, pokud bude
existovat účinná spolupráce na vnitrostátní úrovni mezi orgány
pověřenými jednotlivými úkoly. Orgány příslušné k výkonu
dohledu nad dodržováním povinností ve vztahu k povinnému auditu
subjektů veřejného zájmu by proto měly spolupracovat
s orgány odpovědnými za schvalování a registraci statutárních
auditorů a společností, s orgány vykonávající dohled nad
subjekty veřejného zájmu a s finančními zpravodajskými
jednotkami uvedenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES
ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému
k praní peněz a financování terorismu[27].
(31)
Pro vysokou kvalitu auditu je nezbytné externí
zajištění kvality povinného auditu. Dodává na důvěryhodnosti
uvedeným finančním údajům a poskytuje lepší ochranu
akcionářům, investorům, věřitelům i dalším
zúčastněným stranám. Na statutární auditory a auditorské
společnosti by se proto měl vztahovat systém zajištění kvality,
za který budou odpovídat příslušné orgány. Bude tak zajištěna
objektivita a nezávislost na auditorské profesi. Kontrolu zajištění
kvality je nutné organizovat tak, aby jednotliví statutární auditoři a
jednotlivé auditorské společnosti, které provádějí audity
subjektů veřejného zájmu, podléhaly kontrole zajištění kvality
nejméně jednou za tři roky. Doporučení Komise ze dne 6.
května 2008 ohledně externího zajištění kvality
u statutárních auditorů a auditorských společností
provádějících audit subjektů veřejného zájmu[28]
obsahuje informace o tom, jak by měly kontroly probíhat. Rozsah kontroly
zajištění kvality by měl odpovídat rozsahu a komplexnosti podnikání
kontrolované auditorské společnosti nebo statutárního auditora.
(32)
Vyšetřování pomáhá odhalit, předcházet a
napravit nedostatečný výkon povinného auditu subjektů veřejného
zájmu. Příslušné orgány by proto měly mít pravomoc vyšetřovat
statutární auditory a auditorské společnosti.
(33)
Trh s poskytováním služeb povinného auditu
subjektům veřejného zájmu se neustále vyvíjí. Je proto nezbytné, aby
příslušné orgány sledovaly vývoj na trhu, zejména pokud jde o možný
omezený výběr auditorů a riziko, které plyne z vysoké
koncentrace trhu.
(34)
Zánik významných auditorských společností
může narušit poskytování auditorských služeb na trhu a mohl by
způsobit další strukturální akumulaci rizik na trhu. Příslušné orgány
by proto preventivně měly požadovat, aby největší auditorské společnosti
v jednotlivých členských státech zaváděly nouzové plány, které
budou řešit možné události, jež by mohly ohrozit kontinuitu provozu daných
společností. V těchto plánech mohou být uvedena opatření
pro přípravu na řízený zánik dané společnosti.
(35)
Transparentnost činnosti příslušných
orgánů by měla přispět ke zvýšení důvěry
investorů a spotřebitelů ve vnitřní trh. Příslušné
orgány by tedy měly být povinny podávat pravidelné zprávy o své činnosti
a publikovat zprávy z jednotlivých kontrol.
(36)
Spolupráce mezi příslušnými orgány
členských států může významně přispět
k zajištění trvale vysoké kvality povinných auditů v Unii.
Příslušné orgány členských států by proto v nezbytných případech
měly vzájemně spolupracovat při výkonu povinností dohledu nad
povinnými audity. Měly by se řídit zásadou regulace domovskou zemí a
dohledu toho členského státu, v němž je statutární auditor nebo
auditorská společnost schválen a v němž má auditovaný subjekt
své sídlo. Spolupráce mezi příslušnými orgány by byla posílena zejména
v případě, kdy by byla organizována v rámci Společného
výboru evropských orgánů dohledu (ESA) pod vedením Evropského orgánu pro
cenné papíry a trhy (ESMA), který zřizuje nařízení Evropského
parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010
o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné
papíry a trhy)[29]. ESMA, ve spolupráci
s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA), zřízeným nařízením
Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne
24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu
(Evropského orgánu pro bankovnictví),[30] a Evropským orgánem pro
pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA), zřízeným
nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010, ze dne
24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu
(Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní
pojištění),[31] by měly k této
spolupráci přispět svými radami a směrnicemi pro vnitrostátní
příslušné orgány.
(37)
Spolupráce mezi příslušnými orgány
členských států by měla zahrnovat výměnu informací,
spolupráci v oblasti kontroly zajištění kvality, pomoc při
vyšetřování v souvislosti s prováděním povinných
auditů subjektů veřejného zájmu, včetně
případů, kdy šetřené jednání nepředstavuje porušení
platného legislativního či regulačního ustanovení daného
členského státu, a při nouzovém plánování. Způsoby spolupráce
mezi příslušnými orgány členských států mohou zahrnovat
vytvoření kolegií kompetentních orgánů a delegaci úkolů mezi
nimi. Při této spolupráci by měl být brán v úvahu koncept sítí, v nichž
působí auditoři a společnosti. Příslušné orgány a evropské
orgány dohledu by měly respektovat příslušná pravidla
důvěrnosti a profesní mlčenlivosti.
(38)
Uznáváním způsobilosti statutárních
auditorů a auditorských společností k provádění povinných
auditů subjektů veřejného zájmu by se měl usnadnit
přístup auditorů a společností k ostatním klientům. Je
proto důležité umožnit vydávání osvědčení kvality na evropské
úrovni, které by měla vyvinout ESMA. Příslušné orgány na vnitrostátní
úrovni by se měly podílet na hodnocení žadatelů o
osvědčení.
(39)
Provázanost kapitálových trhů si žádá, aby
vnitrostátní příslušné orgány a evropské orgány dohledu byly
oprávněny spolupracovat s orgány a institucemi dohledu třetích
zemí při výměně informací a kontrole zajištění kvality.
Pokud však spolupráce s orgány třetích zemí souvisí s dokumenty
k auditu nebo jinými dokumenty, které má v držení statutární auditor nebo
auditorská společnost, měly by se použít postupy směrnice
2006/43/ES.
(40)
Pro hladké fungování kapitálových trhů jsou
nutné udržitelná kapacita pro audity a konkurenceschopný trh pro služby
povinného auditu, na němž je dostatečný výběr auditorských
společností schopných provádět povinné audity subjektů
veřejného zájmu. ESMA by měla podat zprávu o změnách, jež do
struktury trhu s auditorskými službami přineslo toto nařízení.
Při provádění této analýzy by měla ESMA vzít v úvahu dopad
vnitrostátních pravidel pro občanskoprávní odpovědnost u statutárních
auditorů na strukturu trhu s auditorskými službami. Na základě této
zprávy a dalších přiměřených důkazů by měla
Komise předložit zprávu o dopadu vnitrostátních
pravidel pro odpovědnost u statutárních auditorů na strukturu trhu s
auditorskými službami a měla by učinit v důsledku svých
zjištění takové kroky, jaké uzná za vhodné.
(41)
Aby se podpořilo dodržování požadavků
tohoto nařízení a jak plyne ze sdělení Komise ze dne 9. prosince
2010 s názvem „Posílení sankčních režimů v odvětví
finančních služeb“[32], měla by být
posílena pravomoc příslušných orgánů přijímat opatření
v rámci dohledu a ukládat sankce. Měly by se předvídat správní
peněžité sankce ukládané statutárním auditorům, auditorským
společnostem a subjektům veřejného zájmu. Příslušné orgány
by měly průhledně sdělit, jaké sankce a opatření
uplatňují. Při přijímání a zveřejňování sankcí by
měla být respektována základní práva stanovení v Listině
základních práv Evropské unie, zejména právo na respektování soukromého a rodinného
života (článek 7), právo na ochranu osobních údajů (článek 8) a
právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces (článek 47).
(42)
Informátoři mohou příslušným orgánům
přinést nové informace, které jim pomohou odhalovat a trestat
nesrovnalosti, včetně podvodů. Informátory však může
odradit od oznamování informací strach z pomsty nebo nedostatečné
pobídky k jejich oznamování. Členské státy by proto měly
zajistit zavedení dostatečných opatření, která podpoří
informátory v oznamování možných porušení tohoto nařízení a budou je
chránit před pomstou. Členské státy mohou rovněž pro tyto
případy zavést pobídky; informátoři by však měli mít na takové
pobídky nárok pouze tehdy, pokud přinesou nové informace, které nejsou ze
zákona povinni oznamovat a pokud oznámení těchto informací vyústí
v uložení sankce za porušení tohoto nařízení. Členské státy by
rovněž měly zajistit, aby systémy pro oznamování, které si zavedou,
obsahovaly mechanismy umožňující vhodnou ochranu osoby, jíž se oznámení
týká, zejména v souvislosti s jejím právem na ochranu osobních
údajů a s procesy, které zajistí této osobě právo na obhajobu a
na slyšení před přijetím rozhodnutí, které se jí týká, a práva
požadovat účinnou právní ochranu před soudem proti rozhodnutí, které
se jí týká.
(43)
V zájmu zohlednění vývoje v oblasti
auditů a auditorského trhu by Komise měla mít pravomoc stanovit
technické požadavky k obsahu předávacího spisu, který by měl
nový statutární auditor nebo auditorská společnost obdržet, a
k zavedení evropského osvědčení kvality pro statutární auditory
a auditorské společnosti, které provádějí povinné audity
subjektů veřejného zájmu.
(44)
Aby se zohlednil technický vývoj na finančních
trzích, v oblasti auditů a v auditorské profesi a s cílem
upřesnit požadavky stanovené tímto nařízením, měla by mít Komise
pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu
s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Akty
v přenesené pravomoci jsou nezbytné zejména při změně
seznamu souvisejících auditorských služeb a neauditorských služeb a při
stanovení výše odměny, kterou si může ESMA účtovat za udělení
Evropského osvědčení kvality statutárním auditorům a auditorským
společnostem. Je obzvlášť důležité, aby Komise během
přípravných prací provedla příslušné konzultace, a to i na odborné
úrovni. Komise by při přípravě a tvorbě aktů
v přenesené pravomoci měla zajistit současný, včasný a
vhodný přenos relevantních dokumentů Evropskému parlamentu a
Radě.
(45)
Pro zajištění právní jistoty a hladkého
přechodu na režim zavedený tímto nařízením je nezbytné zavést
přechodný režim pro nabytí účinnosti povinnosti střídat
auditorské společnosti, povinnosti uspořádat výběrové řízení
na auditorskou společnost a přechod auditorských společností na
společnosti, které poskytují výhradně auditorské služby.
(46)
Vzhledem k tomu, že cílů tohoto
nařízení, zejména vyjasnění a lepší definice role povinného auditu
subjektů veřejného zájmu, zkvalitnění informací, které
statutární auditor nebo auditorská společnost poskytují auditovanému
subjektu, investorům a dalším zúčastněným stranám,
zkvalitnění komunikačních kanálů mezi auditory a orgány dohledu
nad subjekty veřejného zájmu, předcházení konfliktu zájmů
vznikajícího z poskytování neauditorských služeb subjektům
veřejného zájmu, omezování rizika vzniku potenciálního střetu
zájmů v důsledku zavedeného systému „auditovaný subjekt vybírá a
platí auditora“ či hrozby v podobně spřízněnosti s
auditovaným subjektem, zajištění střídání statutárního auditora nebo
auditorské společnosti a výběr poskytovatele auditu pro subjekty
veřejného zájmu, rozšíření možností volby poskytovatele auditu pro
subjekty veřejného zájmu a zvyšování účinnosti, nezávislosti a
konzistentnosti právní úpravy a dohledu nad statutárními auditory a
auditorskými společnosti, které provádějí povinný audit subjektů
veřejného zájmu, včetně v rámci spolupráce na úrovni Unie,
nelze dostatečně dosáhnout na úrovni členských států a lze
jich v důsledku jejich rozsahu lépe dosáhnout na úrovni Unie,
může Unie přijímat opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu
se zásadou proporcionality stanovenou v tomto článku
nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro
dosažení uvedených cílů.
(47)
Toto nařízení respektuje základní práva a
dodržuje zásady zakotvené zejména v Listině základních práv Evropské
unie, zejména právo na respektování soukromého a rodinného života (článek
7), právo na ochranu osobních údajů (článek 8), svobodu podnikání
(článek 16), právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces
(článek 47), presumpci neviny a právo na obhajobu (článek 48), zásadu
zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů
(článek 49), právo nebýt dvakrát trestně stíhán nebo trestán za
stejný čin (článek 50) a musí být uplatňováno v souladu
těmito právy a zásadami,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Hlava I
Předmět, oblast působnosti a definice
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na provádění
povinného auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek
subjektů veřejného zájmu, pravidla týkající se organizace a
výběru statutárních auditorů a auditorských společností subjekty
veřejného zájmu, která mají podpořit jejich nezávislost a zamezit střetu
zájmů, a pravidla týkající se dohledu nad tím, zda statutární
auditoři a auditorské společnosti jednají v souladu s těmito
požadavky.
Článek 2
Oblast působnosti
1.           Toto nařízení se
vztahuje na:
a)      statutární auditory a auditorské
společnosti provádějící povinné audity subjektů veřejného
zájmu;
b)      subjekty veřejného zájmu.
2.           Toto nařízení se
použije, aniž je dotčena směrnice 2006/43/ES.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí
definice uvedené v článku 2 směrnice 2006/43/ES, s výjimkou definic
výrazů „zpráva auditora“ a „příslušný orgán“.
Článek 4
Velké subjekty veřejného zájmu
Pro účely tohoto nařízení se
„velkými subjekty veřejného zájmu“ rozumí
a)           ve vztahu k subjektům
definovaným v čl. 2 odst. 13 písm. a) směrnice 2006/43/ES deset největších
emitentů akcií v každém členském státě podle tržní kapitalizace
na základě údajů na konci roku a v každém případě všichni
emitenti akcií, kteří na základě údajů na konci roku dosáhli za
předchozí tři kalendářní roky průměrné tržní
kapitalizace přesahující jednu miliardu EUR;
b)           ve vztahu k subjektům
definovaným v čl. 2 odst. 13 písm. b) až f) směrnice 2006/43/ES každý
subjekt, jehož bilanční suma k rozvahovému dni je vyšší než jedna miliarda
EUR;
c)           ve vztahu k subjektům
definovaným v čl. 2 odst. 13 písm. g) a h) směrnice 2006/43/ES každý
subjekt, jehož celkový objem spravovaných aktiv k rozvahovému dni je vyšší než
jedna miliarda EUR.
Hlava II
Podmínky provádění povinného auditu
subjektů veřejného zájmu
KAPITOLA I
NEZÁVISLOST A ZAMEZOVÁNÍ STŘETŮM
ZÁJMŮ
Článek 5
Nezávislost a objektivita
Statutární auditor nebo auditorská
společnost přijmou všechna opatření nutná k tomu, aby se
zajistilo, že provádění povinného auditu subjektu veřejného zájmu
nebude ovlivněno žádným existujícím nebo potenciálním střetem
zájmů nebo obchodním či jiným vztahem, jehož se účastní
statutární auditor nebo auditorská společnost provádějící povinný
audit a případně také síť, do které auditorská společnost
patří, vedoucí pracovníci, auditoři, zaměstnanci a další fyzické
osoby poskytující služby statutárnímu auditorovi nebo auditorské
společnosti nebo podléhající jejich kontrole nebo osoby přímo či
nepřímo napojené na statutárního auditora nebo auditorskou společnost
provádějící kontrolu.
Článek 6
Vnitřní organizace auditorů a
auditorských společností
1.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
musejí splňovat tyto organizační požadavky:
a)      auditorská společnost zavede
přiměřené strategie a postupy, kterými zajistí, aby její
vlastníci nebo akcionáři a členové správních, řídicích a
dozorčích orgánů společnosti nebo sesterské společnosti
nezasahovali do provádění povinného auditu žádným způsobem, který by
mohl ohrozit nezávislost a objektivitu statutárního auditora, jenž jménem
auditorské společnosti povinný audit provádí;
b)      statutární auditor nebo auditorská
společnost musejí používat řádné správní a účetní postupy,
mechanismy vnitřní kontroly, účinné postupy pro hodnocení rizik a
účinná kontrolní a ochranná opatření pro systémy zpracování
informací.
Tyto vnitřní kontrolní mechanismy musí být
navrženy tak, aby jejich prostřednictvím bylo zajištěno dosažení
souladu s rozhodnutími a postupy na všech úrovních auditorské společnosti
nebo pracovní struktury statutárního auditora.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
zavedou a budou dodržovat rozhodovací postupy a organizační struktury,
které jasným a zdokumentovaným způsobem upřesní hierarchické vztahy
subordinace a rozdělí úkoly a odpovědnost;
c)      statutární auditor nebo auditorská
společnost zavedou přiměřené strategie a postupy,
prostřednictvím kterých zajistí, aby zaměstnanci statutárního
auditora nebo auditorské společnosti a všechny ostatní fyzické osoby,
jejichž služeb statutární auditor nebo auditorská společnost využívají
nebo které podléhají kontrole statutárního auditora nebo auditorské
společnosti a které se přímo podílejí na činnosti související s
povinným auditem, disponovaly náležitými znalostmi a zkušenostmi pro
provádění zadaných úkolů;
d)      statutární auditor nebo auditorská
společnost zavedou přiměřené strategie a postupy,
prostřednictvím kterých zajistí, že v případě outsourcingu
důležitých auditorských činností nedojde ke snížení kvality
vnitřní kontroly statutárního auditora nebo auditorské společnosti a
omezení schopnosti příslušných orgánů vykonávat dozor nad tím, zda
statutární auditor nebo auditorská společnost plní povinnosti vyplývající
z tohoto nařízení;
e)      statutární auditor nebo auditorská
společnost zavedou vhodná a účinná organizační a správní
opatření, prostřednictvím kterých budou zajišťovat, aby nedošlo
k ohrožení nezávislosti uvedenému v čl. 11 odst. 2, a toto ohrožení bude
odhalovat, eliminovat, řešit a bude o něm informovat;
f)       statutární auditor nebo auditorská
společnost zavedou vhodné postupy a normy pro provádění povinných
auditů subjektů veřejného zájmu, odborné vedení, dozor a
přezkum činnosti zaměstnanců a pro organizaci struktury
auditorských spisů uvedených v čl. 15 odst. 5;
g)      statutární auditor nebo auditorská
společnost zavedou vnitřní systém řízení kvality, pomocí kterého
budou zajišťovat kvalitu povinného auditu subjektů veřejného
zájmu. Systém řízení kvality se bude vztahovat alespoň na postupy a
normy popsané v písmenu f). V případě auditorské společnosti
nese odpovědnost za vnitřní systém řízení kvality osoba, která
plní roli statutárního auditora;
h)      statutární auditor nebo auditorská
společnost využijí vhodných systémů, zdrojů a postupů,
pomocí kterých zajistí kontinuitu a pravidelnost provádění činnosti
související s povinným auditem;
i)       statutární auditor nebo auditorská společnost
zavedou strategii, která znemožní účast statutárního auditora nebo
auditorské společnosti a účast zaměstnanců statutárního
auditora nebo auditorské společnosti na jakékoli trestné činnosti
nebo na porušování právních předpisů při výkonu práce. Statutární
auditor nebo auditorská společnost také zavedou vhodná a účinná
organizační a správní opatření pro zpracovávání a zaznamenávání
událostí, které mají nebo by mohly mít vážné důsledky pro věrohodnost
činnosti statutárního auditora nebo auditorské společnosti
související s povinným auditem;
j)       statutární auditor nebo auditorská
společnost budou mít vhodnou politiku odměňování, kterou docílí
dostatečných výkonnostních pobídek pro zajištění kvality auditu.
Zejména odměňování a hodnocení výkonnosti zaměstnanců se
nesmí odvíjet od velikosti příjmu, který statutární auditor nebo
auditorská společnost získají od auditovaného subjektu;
k)      statutární auditor nebo auditorská
společnost musejí sledovat a hodnotit, nakolik jsou systémy a mechanismy
vnitřní kontroly a vnitřního řízení kvality statutárního
auditora nebo auditorské společnosti a kroky přijaté v souladu s
tímto nařízením vhodné a účinné, a v případě
nedostatků přijmout náležitá opatření. Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí zejména provádět výroční hodnocení
vnitřního systému řízení kvality uvedeného v písmenu g). Statutární
auditor nebo auditorská společnost musejí o závěrech tohoto hodnocení
a o případných opatřeních navržených za účelem změny
interního systému řízení kvality vést záznamy.
Strategie a postupy uvedené v prvním pododstavci
budou zdokumentovány a budou o nich informováni zaměstnanci statutárního
auditora nebo auditorské společnosti.
Případným outsourcingem auditorských funkcí
uvedený v písmenu d) není dotčena odpovědnost statutárního auditora
nebo auditorské společnosti vůči auditovanému subjektu.
2.
Při plnění požadavků odstavce 1
tohoto článku musí statutární auditor nebo auditorská společnost
přihlédnout ke své velikosti a složitosti prováděných činností.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
musejí být s to příslušným orgánům uvedeným v čl. 35 odst. 1
doložit, že toto plnění požadavků je úměrné velikosti a
složitosti činností statutárního auditora nebo auditorské
společnosti.
Článek 7
Nezávislost na auditovaném subjektu
1.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost a jakýkoli držitel hlasovacích práv v auditorské
společnosti musejí jednat nezávisle na auditovaném subjektu a nesmějí
se podílet na rozhodování auditovaného subjektu.
2.           Statutární auditor,
auditorská společnost, jejich klíčoví auditorští partneři,
jejich zaměstnanci i případné další fyzické osoby, jejichž služeb
auditor nebo společnost využívají nebo které mají pod kontrolou a které se
přímo podílejí na činnosti související s povinným auditem, a osoby s
nimi úzce propojené ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Komise
2004/72/ES[33] nesmějí kupovat ani
prodávat nebo se účastnit jakékoli transakce v rámci finančního
nástroje vydaného, jištěného nebo jinak podporovaného auditovaným
subjektem v oblasti činností souvisejících s povinným auditem, vyjma
podílů ve fondech diverzifikovaného kolektivního investování,
včetně spravovaných fondů, jako jsou penzijní fondy nebo životní
pojištění.
3.           Osoby nebo společnosti
uvedené v odstavci 2 se nesmějí účastnit vypracovávání povinného
auditu žádného konkrétního auditovaného subjektu ani jej jinak ovlivňovat,
pokud:
a)      jsou vlastníky finančních
nástrojů auditovaného subjektu vyjma podílů ve fondech
diverzifikovaného kolektivního investování;
b)      jsou vlastníky finančních
nástrojů subjektu spřízněného s auditovaným subjektem vyjma
podílů ve fondech diverzifikovaného kolektivního investování, protože
vlastnictví těchto nástrojů by mohlo vyvolat střet zájmů
nebo být takto obecně vnímáno;
c)      v nedávné době byly s auditovaným
subjektem v zaměstnaneckém, obchodním nebo jiném vztahu, který by mohl
vyvolat střet zájmů nebo být takto obecně vnímán.
4.           Osoby nebo společnosti
uvedené v odstavci 2 nemohou požadovat ani přijímat peníze, dary nebo jiné
výhody od osob, s nimiž má statutární auditor nebo auditorská společnost
smluvní vztah.
5.           Vnitrostátní opatření o
profesní etice přijatá podle čl. 21 odst. 1 směrnice 2006/43/ES,
která se neslučují s odstavci 2, 3 a 4, se nepoužijí.
Článek 8
Zaměstnání bývalých statutárních
auditorů nebo zaměstnanců statutárních auditorů nebo
auditorských společností v subjektech veřejného zájmu
1            Statutární auditor nebo
klíčový auditorský partner, kteří jménem auditorské společnosti
vykonávají povinný audit subjektu veřejného zájmu, nesmějí po dobu
nejméně dvou let od ukončení činnosti statutárního auditora nebo
klíčového auditorského partnera na auditorské zakázce přijímat tyto
úkoly:
a)      nastoupit na pozici klíčového
člena vedení auditovaného subjektu;
b)      stát se členem výboru pro audit
auditovaného subjektu, anebo, v případě, že takový výbor neexistuje,
orgánu, který vykonává stejné funkce jako výbor pro audit;
c)      stát se bez výkonných pravomocí
členem správního orgánu nebo členem dozorčího orgánu
auditovaného subjektu.
2.           Zaměstnanci statutárního
auditora nebo auditorské společnosti vykonávající povinný audit subjektu
veřejného zájmu ani jiné fyzické osoby, jejichž služeb tato auditorská
společnost využívá nebo které má pod kontrolou, v případě
osobního jmenování těchto zaměstnanců nebo fyzických osob do
funkce statutárního auditora nesmějí po období nejméně jednoho roku
od doby, kdy se přímo podíleli na činnostech souvisejících s povinným
auditem, přijímat úkoly uvedené v odst. 1 písm. a), b) a c).
Článek 9
Odměny za audit
1.           Odměny za poskytování
povinných auditů subjektům veřejného zájmu nesmějí být
podmíněné.
Pro účely prvního pododstavce se
podmíněnými odměnami rozumí odměny za auditorské zakázky
vypočítané podle předem určených pravidel v závislosti na
výstupech nebo výsledcích transakce nebo na výsledcích vykonané práce. Na
odměny nelze nahlížet jako na podmíněné, pokud je stanovil soud nebo
příslušný orgán.
2.           Pokud statutární auditor nebo
auditorská společnost auditovanému subjektu poskytnou související služby finančního
auditu uvedené v čl. 10 odst. 2, odměny za tyto služby budou omezeny
na maximálně 10 % odměn, které auditovaný subjekt uhradil za
povinný audit.
3.           V případě, že
celkové množství odměn od subjektu veřejného zájmu, u něhož je
povinný audit prováděn, přesáhne buď 20 %, nebo ve dvou po
sobě následujících letech 15 % odměn vyplacených statutárnímu
auditorovi nebo auditorské společnosti za provedení povinného auditu,
tento statutární auditor nebo auditorská společnost informují výbor pro
audit o tom, že celkové množství odměn představuje více než 20 %
nebo případně 15 % celkového množství odměn přijatých
společností, a jsou zahájeny diskuse uvedené v čl. 11 odst. 4 písm. d).
Výbor pro audit uváží, zda bude auditorská zakázka podléhat přezkumu jiným
statutárním auditorem nebo auditorskou společností v rámci kontroly
kvality před tím, než bude vydána zpráva auditora.
V případě, že celková výše odměn
uhrazených subjektem veřejného zájmu statutárnímu auditorovi
představuje ve dvou po sobě následujících letech 15 % nebo více
celkových ročních odměn statutárního auditora nebo auditorské
společnosti provádějící povinný audit, auditorská společnost musí
o této situaci informovat příslušný orgán uvedený v čl. 35 odst. 1.
Příslušný orgán uvedený v čl. 35 odst. 1 rozhodne na základě
objektivních důvodů poskytnutých statutárním auditorem nebo
auditorskou společností, zda statární auditor nebo auditorská společnost takového subjektu
může nadále vykonávat funkci statutárního auditora nebo auditorské
společnosti u daného subjektu po další období, jež v žádném případě
nesmí být delší než dva roky.
V případě, že se na auditovaný subjekt
vztahuje výjimka z povinnosti disponovat výborem pro audit, auditovaný subjekt
rozhodne, která organizační složka či orgán subjektu bude komunikovat
se statutárním auditorem nebo auditorskou společností v zájmu splnění
povinností stanovených v tomto odstavci.
Článek 10
Zákaz poskytování neauditorských služeb
1.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost provádějící povinný audit subjektů
veřejného zájmu smí auditovanému subjektu, jeho mateřskému podniku a
podnikům, které má pod kontrolou, poskytovat služby povinného auditu a
související služby finančního auditu.
Pokud je statutární auditor součástí
sítě, smí člen této sítě poskytovat auditovanému subjektu, jeho
mateřskému podniku a podnikům, které má pod kontrolou v rámci Unie,
žádné služby služby povinného auditu nebo související služby finančního
auditu.
2.           Pro účely tohoto
článku se souvisejícími službami finančního auditu rozumí:
a)      audit nebo přezkum mezitímních
účetních závěrek;
b)      poskytování ujištění k prohlášením o
správě a řízení společnosti;
c)      poskytování ujištění v otázkách společenské
odpovědnosti podniků;
d)      poskytování ujištění nebo
potvrzování regulačních výkazů regulátorům finančních
institucí nad rámec povinného auditu za účelem pomoci regulátorům
plnit jejich roli, například pokud jde o kapitálové požadavky nebo
konkrétní ukazatele solventnosti, které určují, jaká je
pravděpodobnost, že určitý podnik bude nadále plnit své dluhové
povinnosti;
e)      poskytování potvrzení o dodržení
daňových požadavků, pokud vnitrostátní právo takové potvrzení
vyžaduje;
f)       jakékoli jiné statutární povinnosti
související s auditorskou prací, které statutárnímu auditorovi nebo auditorské
společnosti ukládají právní předpisy Unie.
3.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost provádějící povinný audit subjektů
veřejného zájmu nesmí přímo ani nepřímo poskytovat auditovanému
subjektu, jeho mateřskému podniku ani podnikům, které ovládá,
neauditorské služby.
Pokud statutární auditor patří k síti, žádný
člen této sítě nesmí poskytovat auditovanému subjektu, jeho
mateřskému podniku ani podnikům, které ovládá v rámci Unie,
neauditorské služby.
Pro účely tohoto článku se
neauditorskými službami rozumí:
a) služby obnášející konflikt zájmů ve všech
případech:
i) odborné služby nesouvisející s auditem, daňové
poradenství, obecné řízení a ostatní poradenské služby;
ii) účetnictví a sestavování účetních
záznamů a účetních závěrek
iii) navrhování a zavádění postupů
vnitřní kontroly nebo řízení rizik v souvislosti s vypracováním
a/nebo kontrolou informací o financování, které figurují v účetních
závěrkách, a poradenství o riziku;
iv) validační služby,
poskytování stanovisek o pravdivosti nebo zpráv o věcných
příspěvcích;
v) pojistněmatematické a právní služby, včetně
řešení soudních sporů;
vi) koncipování a zavádění
technologických systémů pro finanční informace pro subjekty
veřejného zájmu ve smyslu čl. 2 odst. 13 písm. b) až j) směrnice
2006/43/ES;
vii) účast na vnitřním auditu
auditovaného klienta a poskytování služeb souvisejících s funkcí vnitřního
auditu;
viii) makléřské nebo dealerské služby,
investiční poradenství nebo služby investičního bankovnictví.
b) služby, jež mohou obnášet konflikt
zájmů:
i) služby v oblasti lidských zdrojů, včetně
náboru vedoucích pracovníků;
ii) poskytování
doporučujících dopisů pro investory v kontextu vydávání cenných
papírů daného podniku;
iii) koncipování a zavádění
technologických systémů pro finanční informace pro subjekty
veřejného zájmu ve smyslu čl. 2 odst. 13 písm. a) směrnice
2006/43/ES;
iv) služby hloubkové kontroly poskytované prodejci
nebo kupující straně ohledně možných fúzí nebo akvizic a poskytování ujištění
o auditovaném subjektu jiným stranám finanční nebo podnikové transakce.
Odchylně od ustanovení prvního a druhého odstavce
tohoto článku smí statutární auditor nebo auditorská společnost
poskytovat služby uvedené v písm. b) bodech iii) a iv) s výhradou
předchozího schválení příslušným orgánem podle článku 35 odst. 1.
Odchylně od ustanovení prvního a druhého
odstavce tohoto článku smí statutární auditor nebo auditorská
společnost poskytovat služby uvedené v písm. b) bodech i) a ii) s výhradou
předchozího schválení výborem pro audit podle článku 31 tohoto
nařízení.
4.           Pokud člen sítě,
jejíž součástí je statutární auditor nebo auditorská společnost
provádějící povinný audit subjektu veřejného zájmu, poskytne neauditorské
služby podniku registrovanému v třetí zemi, jenž je pod kontrolou
auditovaného subjektu veřejného zájmu, dotčený statutární auditor nebo
auditorská společnost posoudí, zda by toto poskytnutí služeb členem
sítě neohrozilo nezávislost statutárního auditora nebo auditorské
společnosti.
Pokud dochází k dopadu na nezávislost statutárního
auditora nebo auditorské společnosti, statutární auditor nebo auditorská
společnost použijí ochranná opatření, kterými sníží nebezpečí
vyvolané poskytnutím služeb v třetí zemi. Statutární auditor nebo
auditorská společnost mohou pokračovat v provádění povinného
auditu subjektu veřejného zájmu pouze v případě, že mohou v
souladu s článkem 11 odůvodnit, že toto poskytnutí služeb nemá vliv
na profesionální úsudek statutárního auditora nebo auditorské společnosti
a na zprávu auditora.
Účast na rozhodování auditovaného subjektu a
poskytování služeb uvedených v odst. 3 písm. a) bodech ii) a iii) bude
v každém případě považováno za skutečnost ovlivňující
nezávislost.
Poskytování služeb uvedených v odst. 3 písm. a)
bodech i) a iv) až viii) se bude předem pokládat za skutečnost
ovlivňující tuto nezávislost.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
se mohou obrátit na příslušný orgán, aby k této otázce vydal stanovisko.
5.           V případech, kdy
auditorská společnost získává více než jednu třetinu svých
ročních příjmů z poskytování auditorských služeb velkým
subjektům veřejného zájmu a pokud je součástí sítě, jejíž
členové dosahují v Evropské unii celkových ročních příjmů z
poskytování auditorských služeb přesahujících jednu miliardu pět set
milionů EUR, musí splnit tyto podmínky:
a)      nesmí přímo ani nepřímo žádnému
subjektu veřejného zájmu poskytovat neauditorské služby;
b)      nesmí být součástí sítě, která
v Evropské unii poskytuje neauditorské služby;
c)      subjekt poskytující služby uvedené v
odstavci 3 nesmí přímo či nepřímo držet více než 5 %
kapitálu nebo hlasovacích práv v auditorské společnosti;
d)      subjekty poskytující služby uvedené v
odstavci 3 nesmí přímo či nepřímo držet dohromady více než 10 %
kapitálu nebo hlasovacích práv v auditorské společnosti;
e)      tato auditorská společnost nesmí
přímo ani nepřímo držet více než 5 % kapitálu nebo hlasovacích
práv ve společnosti poskytující služby uvedené v odstavci 3.
6.           Komise má pravomoc
přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 68 za
účelem přizpůsobení seznamu souvisejících služeb finančního
auditu uvedených v odstavci 2 a seznamu neauditorských služeb uvedených v
odstavci 3 tohoto článku. Při využívání této pravomoci přihlédne
Komise k vývoji v provádění auditů a v auditorské profesi.
Článek 11
Příprava na povinný audit a posuzování
rizika ohrožení nezávislosti
1.           Dříve než statutární
auditor nebo auditorská společnost přijmou zakázku na provedení
povinného auditu subjektu veřejného zájmu nebo budou v jejím
provádění pokračovat, musejí posoudit a zdokumentovat tyto
skutečnosti:
–
zda statutární auditor nebo auditorská společnost
splňují požadavky na vnitřní organizaci uvedené v článku 6;
–
zda statutární auditor nebo auditorská
společnost splňují požadavky uvedené v článcích 7, 9 a 10;
–
zda statutární auditor nebo auditorská
společnost disponují kompetentními zaměstnanci, dostatkem času a
prostředky, aby byl audit proveden náležitým způsobem;
–
zda je v případě auditorské
společnosti klíčový auditorský partner schválen jako statutární
auditor v členském státě vyžadujícím povinný audit;
–
zda jsou splněny podmínky článku 33;
–
aniž je dotčena směrnice 2005/60/ES, zda
je subjekt veřejného zájmu bezúhonný.
2.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost také posoudí, zda neexistuje riziko ohrožení
nezávislosti statutárního auditora nebo auditorské společnosti.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
nesmějí provádět povinný audit v případě, že mezi
statutárním auditorem, auditorskou společností nebo sítí a auditovaným
subjektem existuje přímý či nepřímý finanční, obchodní,
zaměstnanecký nebo jiný vztah, na základě kterého by nestranná,
rozumná a informovaná třetí osoba došla k závěru, že je nezávislost
statutárního auditora nebo auditorské společnosti ohrožena.
Pokud je nezávislost statutárního auditora nebo
auditorské společnosti ohrožena rizikem sebehodnocení nebo existence
vlastního zájmu, statutární auditor nebo auditorská společnost nesmějí
povinný audit provést.
Pokud je nezávislost statutárního auditora nebo
auditorské společnosti ohrožena rizikem protekčního vztahu,
spřízněnosti, spoléhání nebo zastrašování, musí statutární auditor
nebo auditorská společnost uplatnit ochranná opatření za účelem
zmírnění tohoto rizika. Je-li význam hrozeb ve srovnání s uplatněnými
ochrannými opatřeními takový, že nezávislost statutárního auditora nebo
auditorské společnosti je přesto ohrožena, statutární auditor nebo
auditorská společnost povinný audit neprovedou.
3.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí o posouzení uvedeném v odstavcích 1 a 2 vést
záznamy a musejí v pracovních materiálech k auditu zdokumentovat všechna
významná rizika ohrožení své nezávislosti i ochranná opatření
uplatněná za účelem zmírnění těchto rizik.
4            Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí:
a)      každoročně výboru pro audit
písemně potvrzovat svoji nezávislost na auditovaném subjektu;
b)      každoročně výboru pro audit
písemně potvrzovat jména auditorských partnerů, vysokého vedoucího
pracovníka a vedoucího pracovníka hlavního týmu provádějícího povinný
audit a doložit, že nedochází ke střetu zájmů;
c)      požádat o povolení výboru pro audit,
pokud hodlá auditovanému subjektu poskytovat neauditorské služby ve smyslu
čl. 10 odst. 3 písm. b) bodů i) a ii);
d)      požádat o povolení příslušného
orgánu podle čl. 35 odst. 1, pokud hodlá auditovanému subjektu poskytovat neauditorské
služby ve smyslu čl. 10 odst. 3 písm. b) bodů iii) a iv);
e)      projednat s výborem pro audit
případná rizika ohrožující jejich nezávislost a ochranná opatření
přijatá s cílem tato rizika zmírnit a zdokumentovaná podle odstavce 3.
V případě, že se na auditovaný subjekt
vztahuje výjimka z povinnosti disponovat výborem pro audit, auditovaný subjekt
rozhodne, která organizační složka či orgán subjektu bude plnit
povinnosti uložené výboru pro audit v tomto odstavci.
KAPITOLA II
DŮVĚRNOST A PROFESNÍ TAJEMSTVÍ
Článek 12
Důvěrnost a profesní tajemství
Statutární auditoři nebo auditorské
společnosti, včetně těch, kteří na auditorském úkolu
přestali pracovat, a bývalí statutární auditoři nebo auditorské
společnosti, se nesmějí dovolávat pravidel důvěrnosti a
profesního tajemství uvedených v čl. 23 odst. 1 směrnice 2006/43/ES,
aby zabránili použití ustanovení tohoto nařízení.
Článek 13
Poskytnutí informací auditorům ze
třetích zemí a orgánům ze třetích zemí
1.           V případě, že
statutární auditor nebo auditorská společnost provádějí povinný audit
subjektu veřejného zájmu, který je součástí skupiny podniků,
jejichž mateřský podnik se nachází v třetí zemi, pravidla
důvěrnosti a profesního tajemství uvedená v čl. 23 odst. 1
směrnice 2006/43/ES nejsou překážkou tomu, aby statutární auditor
nebo auditorská společnost předali příslušnou dokumentaci o
prováděné auditorské činnosti auditorovi skupiny, který se nachází ve
třetí zemi, v případě, že je tato dokumentace
bezpodmínečně nutná pro vypracování auditu konsolidovaných účetních
závěrek mateřského podniku.
Předávání informací auditorovi skupiny, který
se nachází v třetí zemi, musí být v souladu s kapitolou IV směrnice
95/46/ES a platnými vnitrostátními pravidly ochrany osobních údajů.
2.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost provádějící povinný audit subjektu
veřejného zájmu, který vydal cenné papíry ve třetí zemi nebo který je
součástí skupiny vydávající povinné konsolidované účetní závěrky
ve třetí zemi, mohou pracovní materiály k auditu nebo jiné dokumenty
související s auditem daného subjektu, které mají v držení, předat
příslušným orgánům příslušných třetích zemí pouze za
podmínek uvedených v článku 47 směrnice 2006/43/ES.
KAPITOLA III
PROVÁDĚNÍ POVINNÉHO AUDITU
Článek 14
Rozsah povinného auditu
1.           Při provádění
povinného auditu subjektu veřejného zájmu musí statutární auditor nebo
auditorská společnost přijmout všechna nezbytná opatření, která
umožní zformulovat výrok k tomu, zda roční nebo konsolidované účetní
závěrky subjektu veřejného zájmu poskytují věrný a poctivý obraz
v souladu s příslušným rámcem účetního výkaznictví, a
případně zda tyto roční nebo konsolidované účetní
závěrky splňují zákonné požadavky uvedené v článku 22.
Tato opatření musejí zahrnovat alespoň
požadavky uvedené v článcích 15 až 20.
Výrok statutárního auditora nebo auditorské společnosti
musí být vyjádřen v souladu s články 21 až 25.
2.           Aniž jsou dotčeny
požadavky na vykazování uvedené v článcích 22 a 23, rozsah statutárního
auditu nezahrnuje ujištění ohledně budoucí životaschopnosti
auditovaného subjektu ani účinnosti nebo efektivity, s jakou řídicí
či správní orgán spravoval nebo bude spravovat záležitosti subjektu.
Článek 15
Profesní skepticismus
Při provádění statutárního auditu
subjektu veřejného zájmu musí statutární auditor nebo auditorská
společnost po celou dobu auditu zachovávat profesní skepticismus, mít na
vědomí možnost významné nesprávnosti způsobené skutečnostmi nebo
chováním ukazujícím na nesrovnalosti, včetně podvodu nebo chyby, a to
nezávisle na zkušenosti auditora či společnosti z minulosti
dokládající poctivost a integritu vedení auditovaného subjektu a osob
pověřených jeho řízením.
Statutární auditor nebo auditorská
společnost musejí zachovávat profesní skepticismus zejména při
přezkumu odhadů vedení, pokud jde o reálné hodnoty a ztrátu ze
snížení hodnoty goodwillu a jiné nemateriální faktory a budoucí peněžní
toky hrající roli při úvahách o trvání podniku.
Pro účely tohoto článku se „profesním
skepticismem“ rozumí postoj, který obnáší podezřívavost, citlivost na
okolnosti, které by mohly ukazovat na možnou nesprávnost způsobenou chybou
nebo podvodem, a kritické posuzování důkazních informací.
Článek 16
Organizace práce
1.           Pokud povinný audit subjektu
veřejného zájmu provádí auditorská společnost, tato auditorská
společnost určí alespoň jednoho klíčového auditorského
partnera. Auditorská společnost poskytne auditorskému partnerovi
(auditorským partnerům) potřebné prostředky k řádnému
vykonávání jeho nebo jejich povinností.
Hlavním kritériem auditorské společnosti pro
výběr klíčového auditorského partnera (partnerů), kterého jmenuje,
je zajištění kvality, nezávislosti a odbornosti auditu.
Určený auditorský partner (partneři) se
musí aktivně zapojovat do provádění povinného auditu.
2.           Pokud povinný audit subjektu
veřejného zájmu provádí statutární auditor, tento auditor musí zakázce
věnovat dostatek času a z řad svých zaměstnanců musí
vyčlenit dostatečné zdroje, aby zajistil řádné vykonávání svých
povinností.
3.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí vést záznamy o případech, kdy jejich
zaměstnanci nedodrží toto nařízení. Dále musejí vést záznamy o všech
důsledcích tohoto nedodržení, včetně opatření
přijatých ve vztahu k těmto zaměstnancům a opatření
přijatých za účelem změny vnitřního systému řízení
kvality. Statutární auditor nebo auditorská společnost sestaví
výroční zprávu obsahující přehled všech takových opatření,
kterou předloží svým zaměstnancům.
Pokud statutární auditor nebo auditorská
společnost využívají poradenství externích expertů, musejí
zdokumentovat zaslanou žádost i poskytnuté poradenství.
4.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí vést záznamy o klientském účtu. Ke
každému auditovanému klientovi musejí tyto záznamy obsahovat tyto údaje:
a)      jméno, adresu a místo podnikání;
b)      v případě auditorské
společnosti klíčového auditorského partnera nebo partnery;
c)      odměny účtované za povinný
audit a odměny účtované za jiné služby v každém účetním období.
5.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí pro každý prováděný povinný audit
vytvořit auditorský spis. Auditorský spis musí obsahovat alespoň tyto
údaje a dokumenty, a to buď v papírové, nebo v elektronické
podobě:
a)      smlouvu mezi statutárním auditorem nebo
auditorskou společností a auditovaným subjektem, včetně
případných dodatků k této smlouvě;
b)      korespondenci s auditovaným subjektem
související s povinným auditem;
c)      plán auditu, kterým se stanoví
pravděpodobný rozsah a metoda povinného auditu;
d)      popis povahy a rozsahu prováděné
auditované činnosti;
e)      datum zahájení a ukončení
jednotlivých fází auditorských postupů stanovené plánem auditu;
f)       hlavní zjištění provedených
auditorských postupů;
g)      závěry vyvozené ze zjištění
uvedených pod písmenem f);
h)      výrok statutárního auditora nebo
klíčového auditorského partnera doložený návrhy zpráv uvedených v
článcích 22 a 23;
i)       údaje zaznamenané podle čl. 11
odst. 3, čl. 16 odst. 3, článků 17 a 18 a čl. 19 odst. 6;
j)       jiné důležité údaje a dokumenty,
které mají význam pro dokládání zpráv uvedených v článcích 22 a 23 a pro
sledování souladu s tímto nařízením a dalšími platnými zákonnými
požadavky.
Auditorský spis musí být uzavřen
nejpozději dva měsíce od data podpisu zprávy auditora uvedené v
článku 22.
6.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí vést záznamy o případných stížnostech v
souvislosti s prováděním povinných auditů.
Článek 17
Integrita trhu
1.           V případě, že dojde
k incidentu, který má nebo může mít vážné důsledky pro správnost
činností souvisejících s povinným auditem statutárního auditora nebo
auditorské společnosti, statutární auditor nebo auditorská společnost
musejí:
a)      vést o incidentu záznam;
b)      přijmout vhodná opatření za
účelem zvládnutí důsledků incidentu a zabránění jeho
opakování;
c)      informovat o incidentu příslušný
orgán uvedený v čl. 35 odst. 1.
Záznamy uvedené v písmenu a) prvního pododstavce
musejí obsahovat fakta a okolnosti incidentu, informace o dotčené
osobě nebo osobách a podrobnosti o opatřeních přijatých podle
písmene b) tohoto pododstavce.
2.           Aniž je tím dotčena
směrnice 2005/60/ES, v případě, že má statutární auditor nebo
auditorská společnost provádějící povinný audit subjektu
veřejného zájmu podezření nebo přiměřené důvody k
podezření, že vyšla najevo fakta nebo došlo k chování, které poukazují
na to, že došlo nebo dochází k nesrovnalostem či pokusu o nesrovnalost,
včetně podvodu s ohledem na účetní závěrky auditovaného
subjektu, musí o tom informovat auditovaný subjekt a vyzvat jej, aby záležitost
prošetřil a přijal vhodná opatření za účelem napravení této
nesrovnalosti a zajištění toho, aby se tato nesrovnalost do budoucna
neopakovala.
V případě, že auditovaný subjekt
záležitost neprošetří nebo nepřijme žádná opatření, nebo pokud
se statutární auditor nebo auditorská společnost domnívají, že
opatření přijatá auditovaným subjektem nejsou vhodná pro nápravu této
nesrovnalosti, statutární auditor nebo auditorská společnost o této nesrovnalosti
informují příslušné orgány pověřené dohledem nad subjekty
veřejného zájmu.
Pokud statutární auditor nebo auditorská
společnost v dobré víře informují příslušné orgány o
případných skutečnostech uvedených v prvním pododstavci, nejedná se o
porušení žádných smluvních ani zákonných omezení zveřejňování
informací a tyto osoby v daném ohledu nenesou žádnou odpovědnost.
Článek 18
Audit konsolidovaných účetních
závěrek
1            V případě povinného
auditu konsolidovaných účetních závěrek skupiny podniků, jejímž
mateřským podnikem je subjekt veřejného zájmu, musí auditor skupiny:
a)      nést plnou odpovědnost za zprávu
auditora uvedenou v článku 22 a dodatečnou zprávu určenou výboru
pro audit uvedenou v článku 23 v souvislosti s konsolidovanými
účetními závěrkami;
b)      zdokumentovat, jakou
auditorskou činnost provádí auditor (auditoři) ze třetí
země, statutární auditor (auditoři), auditorský subjekt (subjekty) ze
třetí země nebo auditorská společnost (společnosti) pro účely
auditu skupiny;
c)      provést přezkum a vést dokumentaci o
svém přezkumu auditorské činnosti prováděné jedním nebo více
auditory ze třetí země, statutárními auditory, auditorskými subjekty
ze třetí země nebo auditorskými společnostmi pro účely
auditu skupiny. Dokumentace shromážděná auditorem skupiny umožní
odpovídajícímu příslušnému orgánu náležitě přezkoumat
činnost auditora skupiny.
Pro účely písmene c) prvního pododstavce
zajistí auditor skupiny souhlas jednoho nebo více auditorů ze třetí
země, statutárních auditorů, auditorských subjektů ze třetí
země nebo auditorských společností s předáním příslušné
dokumentace při provádění auditu konsolidovaných účetních
závěrek, které bude podmínkou toho, aby se auditor skupiny mohl spolehnout
na práci tohoto auditora nebo auditorů ze třetí země,
statutárních auditorů, auditorských subjektů ze třetí země
nebo auditorských společností.
2.           V případě, že
auditor skupiny není schopen zajistit soulad s písmenem c) prvního pododstavce
odstavce 1, musí přijmout vhodná opatření a náležitým způsobem
informovat příslušný orgán podle čl. 35 odst. 1.
Mezi tato opatření může patřit
provedení dodatečné činnosti v oblasti povinného auditu, a to
buď přímo, nebo prostřednictvím outsourcingu těchto
úkolů, v příslušné pobočce subjektu veřejného zájmu.
3.           Pokud je auditor skupiny
podroben kontrole zajištění kvality nebo vyšetřování povinného auditu
konsolidovaných účetních závěrek skupiny podniků, jejichž
mateřský podnik je subjektem veřejného zájmu, auditor skupiny musí
příslušnému orgánu na vyžádání zpřístupnit příslušnou
dokumentaci, kterou vede a která se týká auditorské činnosti vykonávané
jedním nebo více auditory ze třetí země, statutárními auditory,
auditorskými subjekty ze třetí země nebo auditorskými
společnostmi pro účely auditu skupiny, včetně pracovních
materiálů významných pro audit skupiny.
V souladu s hlavou IV kapitolou III tohoto
nařízení si příslušný orgán vyžádá další dokumentaci k auditorské
činnosti provedené jedním nebo více statutárními auditory nebo auditorskými
společnostmi pro účely auditu skupiny od příslušných
orgánů.
Je-li součást skupiny podniků auditována
jedním nebo více auditory nebo auditorskými subjekty ze třetí země,
příslušný orgán si vyžádá dodatečnou dokumentaci o auditorské činnosti
vykonané jedním nebo více auditory nebo auditorskými subjekty ze třetí
země od příslušných orgánů třetích zemí
prostřednictvím pracovních ujednání uvedených v článku 47
směrnice 2006/43/ES.
Odchylně od třetího pododstavce, je-li
součást skupiny podniků auditovaná jedním nebo více auditory nebo
auditorskými subjekty ze třetí země, s níž není uzavřeno
pracovní ujednání uvedené v článku 47 směrnice 2006/43/ES, odpovídá
auditor skupiny také za to, že bude na vyžádání řádně předložena
dodatečná dokumentace o auditorské činnosti provedené jedním nebo
více auditory nebo auditorskými subjekty ze třetí země,
včetně pracovních materiálů významných pro audit skupiny. Aby
zajistil předložení této dokumentace, musí auditor skupiny uchovávat kopii
takové dokumentace, dohodnout si s auditorem nebo auditorským subjektem ze
třetí země neomezený přístup na požádání nebo provést jiné
vhodné opatření. Pokud z právních nebo jiných důvodů nelze
pracovní materiály k auditu předat ze třetí země auditorovi
skupiny, musí dokumentace, kterou uchovává auditor skupiny, obsahovat
důkaz, že provedl náležité úkony, aby k dokumentaci k auditu získal
přístup, a v případě jiných než právních překážek
vyplývajících z právních předpisů dané země důkaz o takové
překážce.
Článek 19
Přezkum vnitřního řízení kvality
1.           Před vydáním zpráv
uvedených v článcích 22 a 23 je nutné provést přezkum vnitřního
řízení kvality, při kterém se posoudí, zda statutární auditor nebo
klíčový auditorský partner mohl reálně dospět k výroku a
závěrům vyjádřeným v návrhu těchto zpráv.
2.           Přezkumem vnitřního
řízení kvality je pověřena osoba provádějící přezkum
vnitřního řízení kvality. Touto osobou provádějící přezkum
je statutární auditor, který se neúčastní vykonávání povinného auditu, s
nímž přezkum vnitřního řízení kvality souvisí.
3.           Při provádění
přezkumu vnitřního řízení kvality zaznamená osoba
provádějící přezkum alespoň:
a)      informace ústně a písemně
poskytnuté statutárním auditorem nebo klíčovým auditorským partnerem
dokládající hlavní zjištění, k nimž se dospělo v průběhu provedených
auditorských postupů a závěry, jež byly z těchto zjištění
vyvozeny, ať už tyto informace byly poskytnuty na žádost osoby
provádějící přezkum vnitřního řízení kvality, či
nikoli.
b)      auditované účetní závěrky;
c)      hlavní zjištění provedených auditorských
postupů a závěry, jež byly z těchto zjištění vyvozeny;
d)      výroky statutárního auditora nebo
klíčového auditorského partnera vyjádřené v návrhu zpráv
uvedených v článcích 22 a 23;
4.           Přezkum vnitřního
řízení kvality musí posuzovat alespoň tyto prvky:
a)      nezávislost statutárního auditora nebo
auditorské společnosti na auditovaném subjektu;
b)      závažná rizika, která zjistil statutární
auditor nebo klíčový auditorský partner při provádění povinného
auditu, a opatření, která přijal, aby těmto rizikům vhodným
způsobem čelil;
c)      argumentaci statutárního auditora nebo
klíčového auditorského partnera, zejména pokud jde o významnost a závažná
rizika uvedená v písmenu b);
d)      případné žádosti o poradenství
externích expertů a provádění tohoto poradenství;
e)      povahu a rozsah napravených i
nenapravených nesprávností v účetních závěrkách, které byly
zjištěny v průběhu provádění auditu;
f)       témata projednávaná s výborem pro audit
a správními a/nebo dozorčími orgány auditovaného subjektu;
g)      témata projednávaná s příslušnými
orgány a případně s dalšími třetími stranami;
h)      informace o tom, zda dokumenty a
informace vybrané ze spisu uspokojivým způsobem odrážejí postoje, jež
zaujímají zaměstnanci účastnící se auditu, a zda tyto dokumenty a
informace dokládají výrok statutárního auditora nebo klíčového
auditorského partnera vyjádřený v návrhu zpráv uvedených v článcích
22 a 23.
5.           Osoba provádějící
přezkum vnitřního řízení kvality projedná výsledky přezkumu
vnitřního řízení kvality se statutárním auditorem nebo klíčovým
auditorským partnerem. Statutární auditor nebo auditorská společnost
určí postup pro případ, že se osoba provádějící přezkum
neshodne se statutárním auditorem nebo klíčovým auditorským partnerem na
výsledcích přezkumu.
6.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost musejí vést záznamy o výsledcích vnitřního
přezkumu řízení kvality a o úvahách, na nichž se tyto výsledky
zakládají.
Článek 20
Používání mezinárodních standardů pro
audit
Statutární auditor (auditoři) nebo
auditorská společnost (společnosti) musejí provádět povinný
audit subjektů veřejného zájmu v souladu s mezinárodními auditorskými
standardy uvedenými v článku 26 směrnice 2006/43/ES za podmínky, že
jsou tyto standardy v souladu s požadavky tohoto nařízení.
KAPITOLA IV
ZPRÁVY AUDITORA
Článek 21
Výsledky povinného auditu
Statutární auditor nebo auditorská
společnost uvedou výsledky povinného auditu v těchto zprávách:
–
zprávě auditora v souladu s článkem 22;
–
dodatečné zprávě výboru pro audit v
souladu s článkem 23.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
předloží výsledky povinného auditu výboru pro audit auditovaného subjektu
v souladu s článkem 24 a orgánům dohledu nad subjekty veřejného
zájmu v souladu s článkem 25.
Článek 22
Zpráva auditora
1.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost uvedou výsledky povinného auditu subjektu
veřejného zájmu ve zprávě auditora.
2.           Zpráva auditora musí být
vypracována písemně. Zpráva musí obsahovat alespoň:
a)      identifikaci subjektu, jehož roční nebo
konsolidované účetní závěrky byly auditovány;
b)      upřesnění ročních nebo
konsolidovaných účetních závěrek a data a období, k němuž se
vztahují;
c)      v případě přezkumu
dodatečných zpráv vysvětlení rozsahu tohoto přezkumu;
d)      identifikaci orgánu auditovaného
subjektu, který jmenoval statutárního auditora (auditory) nebo auditorskou
společnost (společnosti);
e)      datum jmenování a období nepřerušené
činnosti včetně dřívějších obnovení a opětovných
jmenování;
f)       údaj, že povinný audit byl proveden v
souladu s mezinárodními auditorskými standardy ve smyslu článku 20;
g)      rámec účetního výkaznictví, který
byl použit při přípravě účetních závěrek;
h)      popis použité metodiky, včetně
toho, jaká část rozvahy byla kontrolována přímo a jaká část byla
založena na kontrole systému a souladu;
i)       vysvětlení případných
rozdílů při zvažování věcné kontroly a kontroly souladu ve
srovnání s předchozím rokem, a to i v případě, že byl povinný
audit v předchozím roce proveden jiným statutárním auditorem (auditory)
nebo auditorskou společností (společnostmi);
j)       výklad podrobností o stupni významnosti
použitém při provádění povinného auditu;
k)      určení klíčových oblastí s
rizikem významné nesprávnosti ročních nebo konsolidovaných účetních
závěrek, včetně významných účetních odhadů nebo
oblastí nejistoty měření;
l)       prohlášení o postavení auditovaného
subjektu nebo, v případě povinného auditu konsolidovaných
finančních závěrek, mateřského podniku a skupiny, zejména pak
posouzení schopnosti subjektu nebo mateřského podniku a skupiny v dohledné
budoucnosti splnit svoji povinnost, a tím pádem pokračovat v trvání;
m)     posouzení systému vnitřní kontroly
subjektu nebo, v případě konsolidovaných účetních závěrek,
mateřského podniku, včetně závažných nedostatků
vnitřní kontroly zjištěných v průběhu povinného auditu, a
systému pro účetnictví a výkazy hospodaření;
n)      vysvětlení, do jaké míry byl povinný
audit navržen k tomu, aby byly jeho prostřednictvím zjištěny nesrovnalosti,
včetně podvodů;
o)      popis a vysvětlení případných
porušení účetních pravidel nebo porušení právních předpisů
či ustanovení, zakládajících aktů, rozhodnutí v účetní oblasti a
jiných záležitostí významných pro řízení subjektu;
p)      potvrzení, že auditorský výrok souhlasí s
dodatečnou zprávou určenou výboru pro audit uvedenou v článku
23;
q)      prohlášení o tom, že nebyly poskytnuty
neauditorské služby uvedené v čl. 10 odst. 3 a o tom, že audit byl
statutárním auditorem (auditory) nebo auditorskou společností
(společnostmi) proveden zcela nezávisle. V případě, že povinný
audit provedla auditorská společnost, ve zprávě by měl být
uveden každý člen týmu pracujícího na auditorské zakázce a mělo by
zde být uvedeno, že všichni tito členové byli zcela nezávislí a
neměli přímé ani nepřímé zájmy v auditovaném subjektu;
r)       neauditorské služby ve smyslu čl 10
odst. 3 písm. b) bodů i) a ii), které výbor pro audit povolil statutárnímu
auditorovi nebo auditorské společnosti poskytnout auditovanému subjektu;
s)       neauditorské služby ve smyslu čl.
10 odst. 3 písm. b) bodů iii)
a iv), které příslušný orgán podle čl. 35 odst.
1 povolil statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti poskytnout
auditovanému subjektu;
t)       výrok, v němž je jasně uveden
výrok statutárního auditora (auditorů) nebo auditorské společnosti
(společností) ohledně toho, zda roční nebo konsolidované
účetní závěrky podávají věrný a poctivý obraz a byly vypracovány
v souladu s příslušným rámcem účetního výkaznictví, a
případně zda jsou roční nebo konsolidované účetní
závěrky v souladu se zákonnými požadavky; výrok auditora může být
buď bez výhrad, s výhradou, záporný anebo, pokud je pro statutárního
auditora (auditory) nebo auditorskou společnost (společnosti) nemožné
vynést auditorský výrok, je vynesení výroku odmítnuto. V případě
výroku s výhradami, záporného výroku nebo v případě odmítnutí vynést
výrok musí být ve zprávě uvedeno vysvětlení důvodů k
takovému rozhodnutí;
u)      odkaz na jakékoli záležitosti, na
něž statutární auditor (auditoři) nebo auditorská společnost
(společnosti) zvláštním způsobem upozorňují, aniž by vynesli
auditorský výrok s výhradou;
v)      výrok, zda je výroční zpráva v
souladu s roční účetní závěrkou za stejné fiskální období,
či nikoli;
w)     údaje o sídle statutárního auditora
(auditorů) nebo auditorské společnosti (společností).
3.           Pokud byl jmenován více než
jeden statutární auditor nebo více než jedna auditorská společnost, aby
provedli povinný audit subjektu veřejného zájmu, tito statutární
auditoři nebo auditorské společnosti se musejí dohodnout na
výsledcích povinného auditu a předložit společnou zprávu a
společný výrok. Pokud nedojde ke shodě, každý statutární auditor nebo
auditorská společnost předloží samostatně vlastní výrok. Pokud
jeden statutární auditor nebo jedna auditorská společnost předloží
výrok s výhradami, záporný výrok nebo pokud odmítne vynést výrok, celkový výrok
je považován za výrok s výhradami, záporný výrok nebo odmítnutí vynést výrok.
Každý statutární auditor nebo auditorská společnost v samostatném odstavci
uvedou důvody svého nesouhlasu.
4.           Zpráva auditora nesmí být
delší než čtyři stránky nebo 10 000 znaků (bez mezer).
Nesmí obsahovat křížové odkazy na dodatečnou zprávu určenou
výboru pro audit uvedenou v článku 23.
5.           Zpráva auditora musí být
opatřena datem a podepsána statutárním auditorem (auditory) nebo
auditorskou společností (společnostmi). V případě, že
povinný audit provádí auditorská společnost, zpráva auditora musí být
podepsána alespoň statutárním auditorem (auditory), který jménem auditorské
společnosti povinný audit provádí.
6.           Článek 35 směrnice
[XXX] o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných
účetních závěrkách některých typů podniků se na zprávy
auditora subjektů veřejného zájmu nevztahuje.
7.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost nesmějí použít název žádného příslušného
orgánu způsobem, který by znamenal nebo naznačoval, že tento orgán
podporuje nebo schvaluje zprávu auditora.
Článek 23
Dodatečná zpráva určená výboru
pro audit
1.           Statutární auditor
(auditoři) nebo auditorská společnost (společnosti)
provádějící povinný audit subjektů veřejného zájmu předloží
dodatečnou zprávu výboru pro audit auditovaného subjektu.
Pokud auditovaný subjekt nedisponuje výborem pro
audit, dodatečná zpráva se předkládá orgánu, který v auditovaném
subjektu plní odpovídající funkci.
Výbor pro audit nebo orgán plnící odpovídající
funkci mohou dodatečnou zprávu předat řídicímu, správnímu nebo
dozorčímu orgánu auditovaného subjektu.
Dodatečná zpráva může být
zveřejněna na valné hromadě auditovaného subjektu v
případě, že se tak rozhodne řídicí nebo správní orgán
auditovaného subjektu.
2.           Dodatečná zpráva
určená výboru pro audit musí být vypracována písemně. Musí v ní být
podrobně a jasně vysvětleny výsledky provedeného povinného
auditu a musí obsahovat alespoň:
a)      prohlášení o nezávislosti podle čl.
22 odst. 2 písm. q);
b)      určení dat jednání s výborem pro
audit nebo orgánem plnícím v auditovaném subjektu odpovídající funkci;
c)      určení dat případných jednání s
řídicím, správním nebo dozorčím orgánem auditovaného subjektu;
d)      popis postupu jmenování;
e)      popis rozdělení úkolů mezi
statutárním auditorem (auditory) a/nebo auditorskou společností
(společnostmi);
f)       určení a vysvětlení
úsudků ohledně významných nejasností, které by mohly vyvolat
pochybnosti o schopnosti subjektu pokračovat v trvání;
g)      podrobné určení toho, zda se
účetnictví, výkazy hospodaření, všechny auditované dokumenty,
roční nebo konsolidované účetní závěrky a případné
dodatečné zprávy jeví jako odpovídající;
h)      určení a podrobné vysvětlení
všech případů nesouladu, včetně méně významných
případů, pokud to výbor pro audit považuje za důležité pro
plnění svých úkolů;
i)       posouzení použitých metod hodnocení
jednotlivých položek v ročních nebo konsolidovaných účetních
závěrkách včetně případného dopadu jejich změn;
j)       veškeré podrobnosti o všech zárukách,
doporučujících dopisech, podnicích s veřejnou účastí a dalších
podpůrných opatřeních využitých při hodnocení trvání podniku;
k)      potvrzení účasti na kontrolách
skladových zásob a dalších fyzických kontrolách v případě, že tyto
kontroly skladových zásob nebo jiné kontroly proběhly;
l)       určení a vysvětlení zásad
konsolidace v případě povinného auditu konsolidovaných účetních
závěrek;
m)     uvedení auditorské činnosti
prováděné jedním nebo více auditory ze třetí země, statutárními
auditory, auditorskými subjekty ze třetí země nebo auditorskými
společnostmi v případě povinného auditu konsolidovaných
účetních závěrek;
n)      informace o tom, zda auditovaný subjekt
poskytl všechna požadovaná vysvětlení a dokumenty.
3.           V případě, že mezi
jmenovanými statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi dojde k
neshodě, pokud jde o auditorské postupy, účetní pravidla nebo další
otázky týkající se provádění povinného auditu, důvody této neshody
musejí být vysvětleny v dodatečné zprávě určené výboru pro
audit.
4.           Dodatečná zpráva
určená výboru pro audit musí být opatřena datem a podepsána
statutárním auditorem (auditory) nebo auditorskou společností
(společnostmi). V případě, že povinný audit provádí
auditorská společnost, dodatečná zpráva určená výboru pro audit
musí být podepsána alespoň statutárním auditorem (auditory), kteří
jménem auditorské společnosti provádí povinný audit.
5.           Statutární auditor
(auditoři) nebo auditorská společnost (společnosti) musí
dodatečnou zprávu neprodleně zpřístupnit příslušným
orgánům, pokud o to požádají.
Článek 24
Dohled výboru pro audit nad povinným
auditem
Činnost statutárního auditora
(auditorů) nebo auditorské společnosti (společností)
provádějících povinný audit musí být monitorována výborem pro audit
subjektů veřejného zájmu.
Statutární auditor (auditoři) nebo
auditorská společnost (společnosti) musí výboru pro audit podávat hlášení
o klíčových záležitostech vyplývajících z povinného auditu, zejména pak o
významných nedostatcích vnitřní kontroly ve vztahu k procesu účetního
výkaznictví. Na požádání jakékoli strany musí statutární auditor
(auditoři) nebo auditorská společnost (společnosti) tyto
záležitosti projednat s výborem pro audit.
Výbor pro audit informuje správní nebo
dozorčí orgán auditovaného subjektu o výsledku povinného auditu. Výbor pro
audit vysvětlí, jakým způsobem povinný audit přispěl ke
správnosti účetního výkaznictví a jaká byla jeho úloha v tomto procesu.
V případě, že se na auditovaný
subjekt vztahuje výjimka z povinnosti disponovat výborem pro audit, auditovaný
subjekt rozhodne, která organizační složka či orgán subjektu bude
komunikovat se statutárním auditorem nebo auditorskou společností v zájmu
splnění povinností stanovených v tomto článku.
Článek 25
Zpráva určená orgánům dohledu
subjektů veřejného zájmu
1.           Aniž jsou dotčeny
článek 55 směrnice 2004/39/ES, článek 53 směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES,[34] čl. 15
odst. 4 směrnice 2007/64/ES, článek 106 směrnice 2009/65/ES,
čl. 3 odst. 1 směrnice 2009/110/ES a článek 72 směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES[35], statutární
auditor nebo auditorská společnost provádějící povinný audit subjektu
veřejného zájmu má povinnost oznámit neprodleně příslušným
orgánům dohledu nad subjekty veřejného zájmu jakoukoli
skutečnost nebo rozhodnutí týkající se subjektu veřejného zájmu, o
nichž se dozví při výkonu uvedeného povinného auditu a jež by mohly vyústit
v některou z těchto událostí:
a)      významné porušení právních
předpisů, nařízení nebo správních ustanovení, které stanoví
případné podmínky, jimiž se řídí povolování, nebo které stanoví
konkrétní podmínky pro pokračování činnosti subjektu veřejného
zájmu;
b)      znemožnění nepřetržitého
fungování subjektu veřejného zájmu;
c)      odmítnutí potvrdit účetní
závěrky nebo vyjádření výhrad.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
mají dále povinnost nahlásit jakákoli fakta nebo rozhodnutí, o nichž se dozvědí
při provádění povinného auditu podniku, jenž má úzké vazby se
subjektem veřejného zájmu, pro který statutární auditor nebo auditorská
společnost provádějí povinný audit.
2.           Příslušné orgány
vykonávající dozor nad úvěrovými institucemi a pojišťovacími podniky
musejí vést pravidelné rozhovory se statutárními auditory a auditorskými
společnostmi provádějícími povinný audit těchto institucí a
podniků.
Pro usnadnění plnění úkolů
uvedených v prvním pododstavci vydají EBA a EIOPA v souladu s článkem 16
nařízení (EU) č. 1093/2010 a nařízení (EU) č. 1094/2010
pokyny určené příslušným orgánům vykonávajícím dozor nad
úvěrovými institucemi a pojišťovacími podniky.
3.           Pokud statutární auditor nebo
auditorská společnost v dobré víře informují příslušné orgány o
případných skutečnostech nebo rozhodnutích uvedených v prvním
odstavci nebo o případných skutečnostech zjištěných v
průběhu rozhovorů uvedených v odstavci 2, nejedná se o porušení
žádných smluvních ani zákonných omezení zveřejňování informací a tyto
osoby v daném ohledu nenesou žádnou odpovědnost.
KAPITOLA V
ZPRÁVY O TRANSPARENTNOSTI PODÁVANÉ
STATUTÁRNÍMI AUDITORY A AUDITORSKÝMI SPOLEČNOSTMI A VEDENÍ ZÁZNAMŮ
Článek 26
Zveřejňování finančních
informací
1.           Auditorská společnost
provádějící povinné audity subjektů veřejného zájmu musí
nejpozději čtyři měsíce po skončení každého
účetního období zveřejňovat svoji výroční finanční
zprávu ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 2004/109/ES.
Statutární auditoři provádějící povinné
audity subjektů veřejného zájmu musejí zveřejňovat
svůj roční výkaz zisků a ztrát.
2.           Ve výroční finanční
zprávě a ročním výkazu zisků a ztrát musí být uveden celkový
obrat rozdělený na odměny z povinného auditu ročních nebo
konsolidovaných účetních závěrek subjektů veřejného zájmu a
subjektů patřících do skupiny podniků, jejichž mateřský
podnik je subjektem veřejného zájmu, odměny z povinného auditu
ročních nebo konsolidovaných účetních závěrek jiných
subjektů a odměny účtované za související služby finančního
auditu vymezené v čl. 10 odst. 2.
Výroční finanční zpráva nebo roční
výkaz zisků a ztrát podléhají auditu v souladu s ustanoveními tohoto
nařízení.
3.           V případě, že je
statutární auditor nebo auditorská společnost součástí sítě,
statutární auditor nebo auditorská společnost ve výroční zprávě
nebo v příloze ročního výkazu zisků a ztrát poskytnou tyto
dodatečné informace:
a)      název každého statutárního auditora nebo
auditorské společnosti v síti;
b)      zemi nebo země, kde jednotliví statutární
auditoři nebo auditorské společnosti patřící do sítě plní
roli statutárního auditora nebo mají své sídlo, správní ústředí nebo
hlavní místo podnikání;
c)      celkový obrat z povinného auditu
ročních a konsolidovaných účetních závěrek vytvořený
statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi, jež jsou
součástí sítě;
d)      konsolidované účetní závěrky
auditované v rámci sítě a, pokud existuje právní subjekt, který síť
řídí, auditované účetní závěrky tohoto právního subjektu v
souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 2004/109/ES.
Odchylně od prvního pododstavce nesmí
statutární auditor nebo auditorská společnost poskytnout dodatečné
informace v případě, že jsou zveřejňovány právním subjektem
řídícím síť nebo jiným zástupcem sítě. V tomto případě
statutární auditor nebo auditorská společnost uvedou do přílohy
ročního výkazu zisků a ztrát nebo výroční finanční zprávy,
kde jsou tyto informace dostupné.
4.           Výroční finanční
zpráva nebo roční výkaz zisků a ztrát se zveřejňuje na
internetových stránkách statutárního auditora nebo auditorské společnosti
a musí být na těchto internetových stránkách dostupný po dobu nejméně
pěti let.
              O zveřejnění
ročního výkazu zisků a ztrát nebo výroční finanční zprávy
na svých internetových stránkách informují statutární auditoři a
auditorské společnosti příslušné orgány.
Článek 27
Zpráva o transparentnosti
1.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost provádějící povinný audit (audity)
subjektů veřejného zájmu musejí nejpozději tři měsíce
od konce každého účetního období zveřejnit výroční zprávu o transparentnosti.
Výroční zpráva o transparentnosti se zveřejňuje na internetových
stránkách statutárního auditora nebo auditorské společnosti a musí být na
těchto internetových stránkách dostupná po dobu nejméně pěti
let.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
mají možnost svoji výroční zprávu o transparentnosti aktualizovat. V
takovém případě auditor nebo společnost uvedou, že se jedná o
aktualizovanou verzi zprávy, a původní verze zprávy bude nadále dostupná
na internetových stránkách.
O zveřejnění nebo případné
aktualizaci zprávy o transparentnosti na internetových stránkách statutárního
auditora nebo auditorské společnosti informují statutární auditoři a
auditorské společnosti orgán ESMA a příslušné orgány.
2.           Výroční zpráva o transparentnosti
musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a)      popis právní struktury a vlastnictví
auditorské společnosti;
b)      v případě, že je statutární
auditor nebo auditorská společnost součástí sítě, popis
sítě a jejího právního a strukturálního uspořádání;
c)      popis struktury řízení auditorské
společnosti;
d)      popis vnitřního systému řízení
kvality auditorské společnosti a prohlášení správního nebo řídicího
orgánu o účinnosti jeho fungování;
e)      údaj o tom, kdy byl proveden poslední
přezkum zajištění kvality podle článku 40;
f)       seznam subjektů veřejného
zájmu, u kterých byly statutárním auditorem nebo auditorskou společností
provedeny audity v předchozím účetním období a seznam subjektů,
od nichž statutární auditor nebo auditorská společnost získali více než
5 % svého ročního příjmu;
g)      prohlášení o nezávislosti činnosti
statutárního auditora nebo auditorské společnosti, které rovněž
potvrdí, že byl proveden vnitřní přezkum dodržování nezávislosti;
h)      prohlášení o strategii, kterou statutární
auditor nebo auditorská společnost sledují v oblasti průběžného
vzdělávání statutárních auditorů podle článku 13 směrnice
2006/43/ES;
i)       informace o tom, na základě
čeho se v auditorských společnostech vypočítává odměna
partnerů;
j)       popis strategie, na základě které
se střídají klíčoví auditorští partneři a zaměstnanci podle
čl. 33 odst. 5;
k)      případné prohlášení o správě a
řízení společnosti.
Za výjimečných okolností se může
statutární auditor nebo auditorská společnost rozhodnout, že
nezveřejní informace požadované v písmenu f) prvního pododstavce v
míře nutné k tomu, aby omezila bezprostřední a významné ohrožení
osobní bezpečnosti jakékoli osoby. Statutární auditor nebo auditorská
společnost musejí být s to dokázat příslušným orgánům, že takové
ohrožení existuje.
3.           Zpráva o transparentnosti
musí být podepsána statutárním auditorem nebo auditorskou společností.
Článek 28
Prohlášení o správě a řízení
společnosti
1.           V případě, že
auditorská společnost získá více než jednu třetinu svých ročních
příjmů z poskytování auditorských služeb od velkých subjektů
veřejného zájmu, musí zveřejnit prohlášení o správě a
řízení společnosti. Toto prohlášení musí být uvedeno jako samostatný
oddíl zprávy o transparentnosti.
2.           Prohlášení o správě a
řízení společnosti musí obsahovat alespoň tyto informace:
a)      odkaz na alespoň jednu z těchto
informací:
i)        zásady správy a řízení
společnosti, které se na auditorskou společnost vztahují;
ii)       zásady správy a řízení
společnosti, které se auditorská společnost dobrovolně rozhodla
používat;
iii)      všechny důležité informace o
postupech správy a řízení společnosti používaných nad rámec požadavků
podle vnitrostátního práva.
V případech, kdy jsou poskytnuty informace
uvedené v bodech i) a ii), musí auditorská společnost uvést také informaci
o tom, kde jsou příslušné texty veřejně dostupné. V
případech, kdy jsou poskytnuty informace uvedené v bodě iii), musí
auditorská společnost zpřístupnit veřejnosti své postupy správy
a řízení společnosti;
Pokud auditorská společnost nepodléhá žádným
zásadám správy a řízení společnosti ani se žádnými zásadami správy a
řízení společnosti dobrovolně neřídí, musí tento fakt
uvést.
b)      nakolik se auditorská společnost v
souladu s vnitrostátními právními předpisy odchyluje od zásad správy a
řízení společnosti uvedených v písm. a) bodech i) nebo ii),
vysvětlení od auditorské společnosti, od kterých částí zásad správy
a řízení společnosti se odchýlila a z jakých důvodů. Pokud
se společnost rozhodla nepoužívat žádná ustanovení zásad správy a
řízení společnosti uvedených v písm. a) bodu i) nebo ii), objasní
důvody, které ji k tomu vedly;
c)      popis hlavních rysů systémů
vnitřní kontroly a řízení rizik podniku ve vztahu k procesu
účetního výkaznictví;
d)      tyto informace:
i)        významné přímé a nepřímé
držení hlasovacích práv, které se rovná nebo přesahuje 5 % celkových
hlasovacích práv v auditorské společnosti, včetně nepřímého
držení hlasovacích práv prostřednictvím pyramidových struktur a
křížového držení hlasovacích práv;
ii)       identitu držitelů jakýchkoli
zvláštních kontrolních práv a popis těchto práv, informaci, zda tato práva
vyplývají z držení jakýchkoli cenných papírů, smluvně či jinak;
iii)      případná omezení hlasovacích práv,
včetně omezení hlasovacích práv držitelů určitého
procentního podílu nebo počtu hlasů, lhůty platné pro stávající
hlasovací práva,
(iv)     pravidla, jimiž se řídí jmenování a
výměna členů představenstva a změna stanov;
(v)     pravomoci představenstva;
e)      fungování valné hromady
akcionářů nebo držitelů hlasovacích práv a její klíčové
pravomoci a popis práv akcionářů nebo držitelů hlasovacích práv
a možnosti výkonu těchto práv, pokud již tyto informace nejsou zcela
stanoveny vnitrostátními právními předpisy;
f)       složení a fungování správních,
řídicích a dozorčích orgánů a jejich výborů.
Článek 29
Poskytování informací příslušným
orgánům
Statutární auditor nebo auditorská
společnost každoročně předloží svému příslušnému
orgánu seznam auditovaných subjektů veřejného zájmu podle od nich
získaného příjmu.
Článek 30
Uchovávání záznamů
Statutární auditoři a auditorské
společnosti musejí uchovávat dokumenty a informace uvedené v čl. 6
odst. 1, čl. 9 odst. 3, čl. 11 odst. 3 a 4, čl. 16 odst. 2 až 6,
čl. 17 odst. 1 a 2, čl. 18 odst. 1 a 3, čl. 19 odst. 3 až 6,
článcích 22, 23 a 24, čl. 25 odst. 1 a 2, článku 29, čl. 32
odst. 2, 3, 5 a 6, čl. 33 odst. 6 a čl. 43 odst. 4 po dobu pěti
let od vyhotovení těchto dokumentů nebo informací.
Členské státy mohou po statutárních
auditorech a auditorských společnostech požadovat, aby dokumenty a
informace uvedené v prvním pododstavci uchovávaly po delší období v souladu s
jejich pravidly pro ochranu osobních údajů a správními a soudními postupy.
Hlava III
Jmenování statutárních auditorů a auditorských společností
subjekty veřejného zájmu
Článek 31
Výbor pro audit
1.           Každý subjekt veřejného
zájmu musí mít výbor pro audit. Výbor pro audit se skládá z členů
správního orgánu bez výkonných pravomocí nebo členů dozorčího
orgánu auditovaného subjektu nebo členů jmenovaných valnou hromadou
akcionářů auditovaného subjektu, případně ekvivalentního
orgánu u subjektů, které akcionáře nemají.
Alespoň jeden člen výboru pro audit musí
mít auditorskou kvalifikaci a jiný člen musí mít auditorskou a/nebo
účetní kvalifikaci. Členové výboru jako celek musí mít odbornou
způsobilost relevantní pro odvětví, ve kterém auditovaný subjekt
působí.
Většina členů výboru pro audit musí
být nezávislá. Předseda výboru pro audit je jmenován jeho členy a
musí být nezávislý.
2.           Odchylně od odstavce 1
tohoto článku může u subjektů veřejného zájmu, které
splňují kritéria stanovená v písmenech f) a t) čl. 2 odst. 1
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES[36],
funkce přidělené výboru pro audit vykonávat správní nebo dozorčí
orgán jako celek alespoň za předpokladu, že je-li předseda
takového orgánu výkonným členem, není předsedou výboru pro audit.
3.           Odchylně od odstavce 1
mohou následující subjekty veřejného zájmu rozhodnout, že nebudou mít
výbor pro audit:
a)      jakýkoli subjekt veřejného zájmu,
který je dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 směrnice
83/349/EHS, pokud splňuje požadavky uvedené v odstavcích 1 až 4 tohoto
článku na úrovni skupiny;
b)      jakýkoli subjekt veřejného zájmu,
který je subjektem kolektivního investování do převoditelných cenných
papírů (SKIPCP) ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2009/65/ES nebo
alternativním investičním fondem ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a)
směrnice 2011/61/EU;
c)      jakýkoli subjekt veřejného zájmu,
jehož jedinou činností je jednat jako emitent cenných papírů
zajištěných aktivy ve smyslu čl. 2 odst. 5 nařízení Komise (ES)
č. 809/2004[37];
d)      úvěrová instituce ve smyslu čl.
1 odst. 1 směrnice 2000/48/ES, jejíž podíly nebo akcie nejsou přijaty
k obchodování na regulovaném trhu členského státu ve smyslu čl. 4
odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES a která trvale nebo opakovaně
vydává pouze dluhové cenné papíry přijaté k obchodování na regulovaném
trhu za předpokladu, že je celková jmenovitá hodnota všech takových
dluhových cenných papírů nižší než 100 000 000 EUR a že
nezveřejnila prospekt podle směrnice 2003/71/ES.
Subjekty veřejného zájmu uvedené pod písmeny
b) a c) vysvětlí veřejnosti důvody, proč nepovažují za
vhodné mít výbor pro audit ani správní či dozorčí orgán
pověřený vykonáváním činností výboru pro audit.
4.           Odchylně od odstavce 1
se může subjekt veřejného zájmu, který má orgán vykonávající
rovnocenné funkce jako výbor pro audit, který vznikl a funguje v souladu s
předpisy platnými v členském státě, ve kterém je auditovaný
subjekt registrován, může rozhodnout nemít výbor pro audit. V takovém
případě tento subjekt uvede, který orgán vykonává tyto funkce, a
složení tohoto orgánu.
5.           Aniž je dotčena
odpovědnost členů správních, řídících nebo dozorčích
orgánů nebo jiných členů jmenovaných valnou hromadou
akcionářů auditovaného subjektu, výbor pro audit mimo jiné:
a)      sleduje postup účetního výkaznictví
a předkládá doporučení nebo návrhy, které zajistí jeho integritu;
b)      sleduje účinnost vnitřní
kontroly podniku, případně vnitřního auditu a systémů
řízení rizik;
c)      sleduje povinný audit ročních a
konsolidovaných účetních závěrek a dohlíží na úplnost a integritu
návrhů zprávy auditora v souladu s články 22 až 23;
d)      posuzuje a sleduje nezávislost
statutárních auditorů nebo auditorských společností v souladu s
články 5 až 11 a zejména poskytování doplňkových služeb auditovanému
subjektu v souladu s článkem 10;
e)      odpovídá za postup při výběru
statutárního auditora (auditorů) nebo auditorské společnosti (společností)
a doporučuje statutárního auditora (auditory) nebo auditorskou
společnost (společnosti), kteří budou jmenováni v souladu s
článkem 32;
f)       povoluje případ od případu,
aby statutární auditor nebo auditorská společnost poskytovali auditovanému
subjektu služby uvedené v čl. 10 odst. 3 písm. b) bodech i) a ii) tohoto
nařízení.
Článek 32
Jmenování statutárních auditorů a
auditorských společností
1.           Pro účely
uplatňování článku 37 směrnice 2006/43/ES se na jmenování
statutárních auditorů a auditorských společností subjekty
veřejného zájmu uplatní podmínky uvedené v odstavcích 2 až 5 tohoto
článku.
V případě použití čl. 37 odst. 2
směrnice 2006/43/ES bude subjekt veřejného zájmu informovat
příslušný orgán o použití alternativních systémů nebo způsobů
jmenování uvedených v tomto článku.
2.           Výbor pro audit předloží
správní nebo dozorčí radě auditovaného subjektu doporučení
týkající se jmenování statutárních auditorů a auditorských
společností. Výbor pro audit toto doporučení odůvodní.
Pokud se nejedná o prodloužení auditorské zakázky
podle čl. 33 odst. 1 druhého pododstavce, bude doporučení obsahovat
alespoň dvě možnosti auditorské zakázky a výbor pro audit musí
vyjádřit řádně odůvodněnou preferenci jedné z nich.
Pokud se jedná o prodloužení auditorské zakázky
podle čl. 33 odst. 1 druhého pododstavce, zohlední výbor pro audit
při vypracování svého doporučení veškeré poznatky a závěry
týkající se doporučeného statutárního auditora nebo auditorské
společnosti uvedené v čl. 40 odst. 6 a vydané příslušným orgánem
podle čl. 44 písm. d).
Ve svém doporučení výbor pro audit uvede, že
jeho doporučení nebylo vystaveno vlivu třetí strany a že se na
něj nevztahuje žádná smluvní doložka uvedená v odstavci 7.
3.           Pokud se nejedná o
prodloužení auditorské zakázky podle čl. 33 odst. 1 druhého pododstavce,
bude vypracováno doporučení výboru pro audit uvedené v odstavci 2 tohoto
článku na základě výběrového řízení, které uspořádá
auditovaný subjekt v souladu s následujícími kritérii:
a)      auditovaný subjekt musí mít možnost
vyzvat kteréhokoli statutárního auditora nebo auditorskou společnost
k předložení nabídky na poskytování služeb povinného auditu za
předpokladu, že bude dodržen čl. 33 odst. 2 a že alespoň jeden z
vyzvaných auditorů nebo společností nezískal v dotyčném
členském státě v předchozím kalendářním roce více než 15 %
celkových odměn za audit od velkých subjektů veřejného zájmu;
b)      auditovaný subjekt musí mít možnost
zvolit si, jakým způsobem kontaktuje vyzvaného statutárního auditora (auditory)
nebo auditorskou společnost (společnosti), a nebude povinen
zveřejnit výzvu k podání nabídek v Úředním věstníku Evropské
unie a/nebo ve vnitrostátních věstnících nebo novinách;
c)      auditovaný subjekt vypracuje zadávací
dokumentaci týkající se záměru vyzvaného statutárního auditora (auditorů)
nebo auditorské společnosti (společností). Tato zadávací dokumentace
jim musí umožnit pochopit činnost auditovaného subjektu a typ povinného
auditu, který má být proveden. Zadávací dokumentace musí obsahovat
průhledná a nediskriminační kritéria výběru, která auditovaný
subjekt použije pro hodnocení návrhů ze strany statutárních auditorů
nebo auditorských společností;
d)      auditovaný subjekt musí mít možnost
definovat výběrové řízení a v průběhu tohoto řízení
vést přímá jednání se zainteresovanými uchazeči;
e)      pokud v souladu s vnitrostátním právem nebo právem Unie příslušné
orgány uvedené v článku 35 požadují, aby statutární auditoři a
auditorské společnosti splňovali určité standardy kvality, musí
být tyto standardy obsaženy v zadávací dokumentaci;
f)       auditovaný subjekt vyhodnotí nabídky
statutárních auditorů nebo auditorských společností v souladu s
kritérii výběru zadanými předem v zadávací dokumentaci. Auditovaný
subjekt vypracuje zprávu o závěrech výběrového řízení a výbor
pro audit ji schválí. Auditovaný subjekt a výbor pro audit musí zohlednit
všechny inspekční zprávy týkající se statutárního auditora nebo auditorské
společnosti účastnících se výběrového řízení uvedené v
čl. 40 odst. 6 a vydané příslušným orgánem podle čl. 44 písm.
d);
g)      auditovaný subjekt musí být schopen
prokázat příslušnému orgánu uvedenému v článku 35, že výběrové
řízení proběhlo spravedlivě.
Výbor pro audit je odpovědný za výběrové
řízení podle prvního pododstavce.
Pro účely bodu a) prvního pododstavce
zveřejní příslušný orgán uvedený v čl. 35 odst. 1 seznam
dotčených auditorů a auditorských společností, který bude
každoročně aktualizován. Příslušný orgán využije informace
poskytnuté statutárními auditory a auditorskými společnostmi na
základě článku 28 k provedení příslušných výpočtů.
4.           Subjekty veřejného
zájmu, které splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. f) a t)
směrnice 2003/71/ES, nejsou povinny uplatňovat výběrové
řízení uvedené v odstavci 4.
5.           Návrh správní nebo
dozorčí rady valné hromadě akcionářů nebo členů
auditovaného subjektu na jmenování statutárních auditorů nebo auditorských
společností zahrnuje doporučení výboru pro audit.
Pokud se návrh správní nebo dozorčí rady
odchyluje od doporučení výboru pro audit, bude návrh obsahovat
vysvětlení důvodů, proč se neřídí doporučením
výboru pro audit.
6.           V případě
úvěrové instituce nebo pojišťovny musí správní nebo dozorčí rada
předložit návrh příslušnému orgánu uvedenému v čl. 35 odst. 2. Příslušný
orgán uvedený v čl. 35 odst. 2 má právo volbu navrhovanou v tomto
doporučení vetovat. Každá taková námitka musí být řádně
odůvodněna.
Pokud příslušný orgán nezareaguje ve
stanovené lhůtě po předložení doporučení výboru pro audit,
bude to považováno za konkludentní souhlas s tímto doporučením.
7.           Jakékoli smluvní ustanovení
uzavřené mezi subjektem veřejného zájmu a třetí stranou, které
by omezovalo výběr subjektu provádějícího povinný audit valnou
hromadou akcionářů nebo členů tohoto subjektu podle
článku 37 směrnice 2006/43/ES na určité kategorie nebo seznamy statutárních
auditorů a auditorských společností, je neplatné.
Subjekt veřejného zájmu musí informovat
příslušné orgány uvedené v článku 35 o jakémkoli pokusu třetí
strany zavést takovou smluvní doložku nebo jinak ovlivnit rozhodnutí valné
hromady akcionářů o výběru statutárního auditora nebo auditorské
společnosti.
8.           V případě, že se na
auditovaný subjekt vztahuje výjimka z povinnosti disponovat výborem pro audit,
auditovaný subjekt rozhodne, která organizační složka či orgán
subjektu bude plnit povinnosti uložené výboru pro audit v tomto odstavci.
9.           Členské státy rozhodnout
o minimálním počtu statutárních auditorů nebo auditorských
společností, kteří budou za určitých okolností jmenováni
subjekty veřejného zájmu, a stanovit podmínky pro vztahy mezi jmenovanými
auditory nebo společnostmi.
Pokud členský stát stanoví takový požadavek,
bude o něm informovat Komisi a ESMA.
10.         Za účelem usnadnění
úkolu auditovaného subjektu uspořádat výběrové řízení na
jmenování statutárního auditora nebo auditorské společnosti vydají EBA,
EIOPA a ESMA pokyny určené subjektům veřejného zájmu týkající se
kritérií pro výběrové řízení uvedených v odstavci 3 v souladu s
článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU)
č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 33
Trvání auditorské zakázky
1.           Subjekt veřejného zájmu
jmenuje statutárního auditora nebo auditorskou společnost na první
zakázku, která nesmí být kratší než dva roky.
Subjekt veřejného zájmu může tuto
zakázku obnovit pouze jednou.
Maximální délka trvání obou těchto zakázek
společně nesmí přesáhnout 6 let.
Pokud během nepřetržité zakázky v délce
6 let byly jmenováni dva statutární auditoři nebo auditorské
společnosti, maximální délka trvání zakázky každého statutárního auditora
nebo statutární společnosti nesmí přesáhnout 9 let.
2.           Po uplynutí maximální doby
trvání zakázky uvedené v odstavci 1 nesmí statutární auditor nebo auditorská
společnost nebo jakýkoli z členů její sítě provádět
povinný audit dotčeného subjektu veřejného zájmu, dokud neuplyne
období nejméně čtyř let.
3.           Odchylně od odstavců
1 a 2 výjimečně platí, že subjekt veřejného zájmu může
požádat příslušný orgán podle čl. 35 odst. 1 o přiznání
prodloužení ke znovujmenování daného statutárního auditora nebo auditorskou
společnost na další zakázku. V případě jmenování dvou
statutárních auditorů nebo auditorských společností nesmí tato
třetí zakázka přesáhnout tři roky V případě jmenování
jednoho statutárního auditora nebo auditorské společnosti nesmí tato
třetí zakázka přesáhnout dva roky.
4.           Klíčový auditorský
partner (partneři) odpovědný za provádění povinného auditu
ukončí účast na povinném auditu auditovaného subjektu po uplynutí
sedmi let ode dne jmenování. Tento partner (partneři) se může
opět zapojit do povinného auditu auditovaného subjektu po uplynutí
nejméně tří let.
Statutární auditor nebo auditorská společnost
zavedou vhodný mechanismus postupného pravidelného střídání nejvyšších
pracovníků podílejících se na povinném auditu, který bude zahrnovat
alespoň osoby registrované jako statutární auditoři. Tento
mechanismus postupného pravidelného střídání probíhá ve fázích,
přičemž jsou obměňováni jednotlivci, nikoli celý tým. Musí
být přiměřený vzhledem k rozsahu a rozměru činnosti
statutárního auditora nebo auditorské společnosti.
Statutární auditor nebo auditorská
společnosti musejí být schopni prokázat příslušnému orgánu, že tento
mechanismus je účinně uplatňován a přizpůsoben rozsahu
a rozměru činnosti statutárního auditora nebo auditorské
společnosti.
5.           Jsou-li statutární auditor
nebo auditorská společnost nahrazeni jiným statutárním auditorem nebo
auditorskou společností, poskytne bývalý auditor nebo bývalá auditorská
společnost novému statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti
předávací spis. Tento spis obsahuje důležité informace týkající se
auditovaného subjektu v míře přiměřeně nezbytné k
pochopení charakteru podnikání a vnitřní organizace auditovaného subjektu
a k zajištění kontinuity povinného auditu a jeho srovnatelnosti s audity
provedenými v minulých letech.
Bývalý statutární auditor nebo bývalá auditorská
společnost musejí také novému statutárnímu auditorovi nebo auditorské
společnosti umožnit přístup k dodatečným zprávám
určeným výboru pro audit z minulých let uvedeným v článku 23 a k
jakýmkoli informacím předaným příslušným orgánům podle
článků 25 a 27.
Bývalý statutární auditor nebo bývalá auditorská
společnost musejí být schopni prokázat příslušnému orgánu, že tyto
informace byly novému statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti
poskytnuty.
6.           ESMA vypracuje návrhy
regulačních technických norem s cílem specifikovat technické požadavky
týkající se obsahu předávacího spisu uvedeného v odstavci 6.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat
regulační technické normy uvedené v odstavci 6 v souladu s článkem 10
nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 34
Odvolání a odstoupení statutárních
auditorů a auditorských společností
1.           Aniž je dotčen čl.
38 odst. 1 směrnice 2006/43/ES, bude auditovaný subjekt i statutární
auditor nebo auditorská společnost informovat příslušný orgán o
odvolání nebo odstoupení statutárního auditora nebo auditorské společnosti
v průběhu plnění auditorského úkolu a tento krok
dostatečně odůvodní.
V případě, že členský stát jmenuje
jiné příslušné orgány pro účely hlavy III tohoto nařízení v
souladu s čl. 35 odst. 2, musí tento příslušný orgán předat tyto
informace příslušnému orgánu uvedenému v čl. 35 odst. 1.
2.           Výbor pro audit, jeden nebo
více akcionářů a příslušné orgány uvedené v čl. 35 odst. 1
nebo v čl. 35 odst. 2 musejí mít možnost v řádně
odůvodněných případech podat žalobu u vnitrostátního soudu pro
odvolání statutárního auditora (auditorů) nebo auditorské společnosti
(společností).
V případě, že se uplatní podmínka
stanovená v čl. 6 odst. 2 směrnice 2007/36/ES, bude se vztahovat i na
akcionáře, kteří vykonávají pravomoci uvedené v prvním
pododstavci.
V případě, že se na auditovaný subjekt
vztahuje výjimka z povinnosti disponovat výborem pro audit, auditovaný subjekt
rozhodne, která organizační složka či orgán subjektu bude plnit
povinnosti uložené výboru pro audit v tomto odstavci.
HLAVA IV
Dohled nad činností auditorů a auditorských
společností provádějících povinný audit subjektů veřejného
zájmu
KAPITOLA I
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
Článek 35
Určení příslušných orgánů
1.           Každý členský stát
určí příslušný orgán odpovědný za provádění úkolů
stanovených v tomto nařízení a za zajištění uplatňování tohoto
nařízení.
Příslušným orgánem bude jeden z následujících
orgánů:
a)      příslušný orgán uvedený v čl.
24 odst. 1 směrnice 2004/109/ES;
b)      příslušný orgán uvedený v čl.
24 odst. 4 písm. h) směrnice 2004/109/ES;
c)      příslušný orgán uvedený v
článku 32 směrnice 2006/43/ES.
2.           Odchylně od odstavce 1
mohou členské státy rozhodnout, že odpovědnost za zajištění
uplatňování celé hlavy III tohoto nařízení nebo její části bude
v případě potřeby svěřena příslušným orgánům
uvedeným v:
a)      čl. 24 odst. 1 směrnice
2004/109/ES;
b)      čl. 24 odst. 4 písm. h)
směrnice 2004/109/ES;
c)      článku 40 směrnice 2006/48/ES;
d)      článku 30 směrnice 2009/138/ES;
e)      článku 20 směrnice 2007/64/ES;
f)       čl. 3 odst. 1 směrnice
2009/110/ES;
g)      článku 48 směrnice 2004/39/ES;
h)      článku 97 směrnice 2009/110/ES;
h)      článku 44 směrnice 2011/61/EU.
3.           V případě, že byl
podle odstavců 1 a 2 určen více než jeden příslušný orgán, budou
tyto orgány uspořádány takovým způsobem, že jim budou
jednoznačně přiděleny úkoly.
4.           Odstavci 1, 2 a 3 není
dotčena možnost členského státu stanovit zvláštní právní a správní
předpisy pro zámořská evropská území, za jejichž vnější vztahy
daný členský stát odpovídá.
5.           Příslušné orgány musí
být vybaveny dostatečnými personálními zdroji s ohledem na kapacitu a
odbornost a musí mít odpovídající zdroje, aby mohly plnit své úkoly stanovené v
tomto nařízení.
6.           Členské státy informují
sebe navzájem, EBA, EIOPA a ESMA v souladu s příslušnými ustanoveními
nařízení (EU) č. 1093/2010, (EU) č. 1094/2010 a (EU) č.
1095/2010, a uvědomí Komisi o jmenování příslušných orgánů pro
účely tohoto nařízení.
ESMA tyto informace zkonsoliduje a zveřejní.
Článek 36
Podmínky nezávislosti
Příslušné orgány a orgán, na který příslušný
orgán uvedený v čl. 35 odst. 1 přenesl úkoly, musí být nezávislé na
statutárních auditorech a auditorských společnostech.
Do řízení těchto orgánů nesmí
být zapojena žádná osoba, která v průběhu předchozích tří
let:
a)           vykonávala povinné audity
subjektů veřejného zájmu;
b)           měla hlasovací právo v
auditorské společnosti;
c)           byla členem správního, řídicího
nebo dozorčího orgánu auditorské společnosti;
d)           byla zaměstnána nebo jinak
spojena s auditorskou společností.
Financování těchto orgánů je
bezpečné a není vystaveno žádnému nepatřičnému vlivu ze strany
statutárních auditorů nebo auditorských společností;
Článek 37
Profesní tajemství
Povinnost zachovávat profesní tajemství se
vztahuje na všechny osoby, které jsou nebo byly zaměstnány příslušnými
orgány, případně jakýmkoli orgánem, na který příslušný orgán
uvedený v čl. 35 odst. 1 přenesl úkoly, včetně
odborníků nasmlouvaných těmito orgány. Informace, na které se
vztahuje profesní tajemství, nesmějí být sděleny žádné jiné
osobě či orgánu, nestanoví-li jinak toto nařízení, právní
předpisy nebo správní postupy členského státu.
Článek 38
Pravomoci příslušných orgánů
1.           Aniž jsou dotčeny
články 40 a 41, nesmějí příslušné orgány nebo jiné veřejné
orgány členského státu při plnění svých úkolů podle tohoto
nařízení zasahovat do obsahu zpráv auditora.
2.           Za účelem plnění
svých úkolů podle tohoto nařízení budou příslušným orgánům v souladu
s vnitrostátními právními předpisy svěřeny veškeré
dohlížecí a vyšetřovací pravomoci, které jsou pro výkon jejich funkcí
nezbytné. Tyto pravomoci budou vykonávat některým z následujících
způsobů:
a)      přímo;
b)      ve spolupráci s dalšími orgány;
c)      v rámci vlastní odpovědnosti
přenesením na subjekty, na které byly přeneseny úkoly v souladu s
čl. 35 odst. 1;
d)      prostřednictvím dožádání u
příslušných soudních orgánů.
3.           Za účelem plnění
svých úkolů podle tohoto nařízení budou příslušným orgánům
v souladu s vnitrostátními právními předpisy v rámci výkonu dohledu
svěřeny následující pravomoci:
a)      nahlížet do jakýchkoli dokumentů
vztahujících se k provádění jejich úkolů v jakékoli formě a
získávat nebo pořizovat jejich kopie;
b)      požadovat informace od jakékoli osoby a v
případě potřeby předvolat a vyslechnout jakoukoli osobu za
účelem získání informací;
c)      provádět ohlášené i neohlášené
kontroly na místě;
d)      požadovat výpisy telefonních hovorů
a datových přenosů zpracovaných statutárními auditory a auditorskými
společnostmi;
e)      postoupit věci k trestnímu stíhání;
f)       požádat odborníky o provedení
ověření nebo šetření;
g)      přijmout správní opatření a
sankce uvedené v článku 61.
Příslušné orgány mohou pravomoci uvedené v
prvním pododstavci využívat pouze ve vztahu ke statutárním auditorům a
auditorským společnostem provádějícím povinný audit subjektů
veřejného zájmu, osobám podílejícím se na činnosti statutárních
auditorů a auditorských společností provádějících povinný audit
subjektů veřejného zájmu, auditovaným subjektům, jejich
sesterským společnostem a spřízněným třetím stranám,
třetím stranám, na které statutární auditoři a auditorské
společnosti provádějící povinný audit subjektů veřejného
zájmu přenesli některé funkce nebo činnosti, a k osobám s jinou
vazbou na statutární auditory a auditorské společnosti, kteří
provádějí povinný audit subjektů veřejného zájmu.
4.
K žádosti o výpisy telefonních hovorů a
datových přenosů uvedené v odst. 3 písm. d) je nezbytné povolení od
soudního orgánu.
5.           Pokud družstvo ve smyslu
čl. 2 odst. 14 směrnice 2006/43/ES nebo podobný subjekt ve smyslu
článku 45 směrnice 86/635/EHS musí nebo smí být podle vnitrostátního
práva členem neziskového auditorského subjektu, příslušný orgán podle
čl. 35 odst. 1 může rozhodnout, že některá ustanovení tohoto
nařízení se nepoužijí na povinný audit takového subjektu za podmínky, že
zásady nezávislosti podle kapitoly I tohoto nařízení jsou splněny ze
strany statutárního auditora vykonávajícího povinný audit a ze strany osob,
které mohou být s to ovlivnit povinný audit. Pro účely rozhodování o
takových výjimečných situacích nepoužití některých ustanovení tohoto
nařízení konzultuje
případně příslušný orgán podle čl. 35 odst. 1 dozorčí
orgán daného družstva nebo podobného subjektu.
              Příslušný orgán podle
čl. 35 odst. 1 informuje ESMA o takových výjimečných situacích
nepoužití některých ustanovení tohoto nařízení. Sdělí ESMA seznam
ustanovení tohoto nařízení, které nebyly použity pro povinný audit
subjektů podle odstavce 5 a důvody opravňující přiznání
výjimky pro toto nepoužití.
6. Zpracování osobních údajů
zpracovávaných v rámci výkonu dohledu a vyšetřovací pravomoci podle tohoto
článku se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES.
Článek 39
Spolupráce s dalšími příslušnými
orgány na vnitrostátní úrovni
Příslušný orgán určený v souladu s
čl. 35 odst. 1 a případně orgán, na který příslušný orgán
přenesl úkoly, budou spolupracovat na vnitrostátní úrovni s:
a)           orgány příslušnými pro
schvalování a registraci statutárních auditorů a auditorských
společností podle směrnice 2006/43/ES;
b)           orgány uvedenými v čl. 35 odst.
2 bez ohledu na to, zda byly určeny jako příslušné orgány pro účely
tohoto nařízení či nikoli;
c)           finančními zpravodajskými
jednotkami a příslušnými orgány uvedenými v článcích 21 a 37
směrnice 2005/60/ES.
KAPITOLA II
ZAJIŠTĚNÍ KVALITY, VYŠETŘOVÁNÍ,
SLEDOVÁNÍ TRHU, KRIZOVÉ PLÁNOVÁNÍ A TRANSPARENTNOST ÚKOLŮ PŘÍSLUŠNÝCH
ORGÁNŮ
Článek 40
Zajištění kvality
1.           Pro účely tohoto
článku se rozumí:
a)      „kontrolami“ přezkumy zajištění
kvality statutárních auditorů a auditorských společností, které
provádí kontrolor a které nejsou vyšetřováním ve smyslu článku 41;
b)      „kontrolorem“ osoba provádějící
přezkum, která splňuje požadavky stanovené v odst. 3 druhém
pododstavci písm. a) tohoto článku a je zaměstnána příslušným
orgánem;
c)      „odborníkem“ fyzická osoba, která má
specifické odborné znalosti v oblasti finančních trhů, účetního
výkaznictví, provádění auditu či v jiných oblastech týkajících se
kontrol, přičemž odborníky mohou být i činní statutární
auditoři.
2.           Příslušné orgány uvedené
v čl. 35 odst. 1 zavedou účinný systém zajištění kvality auditu.
Příslušný orgán provádí přezkumy
zajištění kvality statutárních auditorů a auditorských
společností, kteří provádějí povinný audit subjektů
veřejného zájmu, alespoň jednou za tři roky.
3.           Příslušný orgán odpovídá
za systém zajištění kvality a organizuje ho takovým způsobem, aby
fungoval nezávisle na kontrolovaných statutárních auditorech a auditorských
společnostech.
Příslušný orgán má tyto povinnosti, které
nesmí být delegovány na žádné sdružení ani orgán spojený s účetní či
auditorskou profesi:
a)      schvalování a změny kontrolních metodik
včetně příruček pro kontrolu a postupů následujících
po kontrole, metodik výkaznictví a periodických kontrolních programů;
b)      schvalování a změny zpráv o kontrole
a zpráv o postupech následujících po kontrole;
c)      schvalování a přidělování
kontrolorů pro každou kontrolu.
Příslušný orgán přidělí na systém
zajištění kvality odpovídající zdroje.
4.           Příslušný orgán zajistí,
aby existovaly příslušné politiky a postupy týkající se nezávislosti a
objektivnosti pracovníků včetně kontrolorů a řízení
kontrolního systému.
Příslušný orgán musí při jmenování
kontrolorů splnit následující kritéria:
a)      kontroloři musí mít náležité odborné
vzdělání a patřičné zkušenosti v oblasti povinného auditu a
účetního výkaznictví a zároveň zvláštní školení o přezkumu
zajištění kvality;
b)      osobě, která je činným statutárním
auditorem nebo je zaměstnána u statutárního auditora nebo auditorské
společnosti či je se statutárním auditorem nebo auditorskou
společností jinak spojena, není povoleno působit v roli kontrolora;
c)      osobě není povoleno působit v
roli kontrolora při kontrole statutárního auditora nebo auditorské
společnosti, pokud neuplynuly alespoň dva roky od doby, kdy tato
osoba přestala být společníkem či zaměstnancem uvedeného
auditora nebo uvedené auditorské společnosti, nebo od doby, kdy
s nimi tato osoba přestala být jinak spojena;
d)      kontroloři učiní prohlášení, že
mezi nimi a kontrolovaným statutárním auditorem nebo auditorskou
společností neexistuje střet zájmů.
Pokud má příslušný orgán nedostatečný
počet kontrolorů, může uzavřít smlouvu s odborníky na
provádění konkrétních kontrol. Příslušnému orgánu mohou být
rovněž nápomocni odborníci, pokud je to nezbytné pro řádný
průběh kontroly. V takových případech budou příslušné orgány
a odborníci postupovat v souladu s požadavky tohoto odstavce. Odborníci musí
být nezávislí na profesních sdruženích a subjektech.
5.           Rozsah kontrol by měl
zahrnovat:
a)      hodnocení návrhu vnitřního systému
řízení kvality auditorské společnosti nebo statutárního auditora;
b)      přiměřené
prověření souladu postupů a přezkum auditorských spisů
subjektů veřejného zájmu s cílem ověřit účinnost
vnitřního systému řízení kvality;
c)      s ohledem na zjištění
učiněná při kontrolách podle písmen a) a b) tohoto odstavce
hodnocení obsahu posledních výročních zpráv o transparentnosti
zveřejněných statutárním auditorem nebo auditorskou společností
v souladu s článkem 27.
Měly by být přezkoumány alespoň
následující politiky a postupy vnitřní kontroly statutárního auditora nebo
auditorské společnosti:
a)      dodržování platných norem auditu a norem
řízení kvality a dodržování etických požadavků a požadavků
nezávislosti, včetně požadavků uvedených v kapitole IV
směrnice 2006/43/ES a v článcích 5 až 10 tohoto nařízení, jakož
i příslušných právních a správních předpisů dotčeného
členského státu, ze strany statutárního auditora nebo auditorské
společnosti;
b)      množství a kvalita použitých zdrojů,
včetně dodržování požadavků na průběžné
vzdělávání uvedených v článku 13 směrnice 2006/43/ES;
c)      dodržování požadavků uvedených v
článku 9 týkajících se odměn účtovaných za audit.
Pro účely prověření souladu je alespoň
významná část auditorských spisů vybírána na základě analýzy
rizik nesprávného provádění povinného auditu.
Příslušné orgány budou rovněž
pravidelně přezkoumávat metodiky užívané statutárními auditory a
auditorskými společnostmi provádějícími povinný audit.
Kontroly musí být vhodné a
přiměřené s ohledem na rozsah a složitost činností
kontrolované auditorské společnosti nebo statutárního auditora.
6.           Zjištění
učiněná při kontrolách a z nich vyplývající závěry, které
jsou podkladem pro doporučení, včetně zjištění a
závěrů týkajících se zprávy o transparentnosti, jsou sděleny
kontrolovanému statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti a jsou
s nimi prodiskutovány, a to před vypracováním zprávy o kontrole.
Kontrolovaný statutární auditor nebo auditorská
společnost naplní doporučení vyplývající z kontrol v
přiměřené době, kterou určí příslušný orgán. Tato
doba v případě doporučení vnitřního systému řízení
kvality auditorské společnosti nepřekročí 12 měsíců.
7.           Tato kontrola je
předmětem zprávy, která obsahuje hlavní závěry přezkumu
zajištění kvality;
Článek 41
Vyšetřování
Příslušné orgány uvedené v čl. 35
odst. 1 stanoví účinné systémy vyšetřování s cílem zjištění,
nápravy a prevence nesprávného provádění povinného auditu subjektů
veřejného zájmu.
V případě, že si příslušný
orgán najme odborníky pro provádění konkrétních úkolů, zajistí, aby
mezi těmito odborníky a vyšetřovaným statutárním auditorem nebo
auditorskou společností neexistoval střet zájmů.
Článek 42
Sledování trhu
1.           Příslušné orgány uvedené
v čl. 35 odst. 1 budou pravidelně sledovat vývoj na trhu poskytování
služeb povinného auditu subjektům veřejného zájmu.
Příslušné orgány budou posuzovat zejména
následující skutečnosti:
a)      rizika vyplývající z vysoké koncentrace
včetně zániku auditorských společností s významným podílem na
trhu, přerušení poskytování služeb povinného auditu v konkrétních
odvětvích i napříč odvětvími, další hromadění rizik na
trhu a dopad na celkovou stabilitu finančního sektoru;
b)      potřebu přijmout opatření
ke zmírnění těchto rizik.
2.           Do X X 20XX [2 roky od
vstupu tohoto nařízení v platnost], a nadále nejméně s dvouletou
frekvencí vypracuje každý příslušný orgán zprávu o této otázce, a
předloží ji ESMA, EBA a EIOPA.
ESMA, EBA a EIOPA použijí tyto zprávy k
vypracování společné zprávy o situaci na úrovni Unie. Tato zpráva se
předkládá Komisi, Evropské centrální bance a Evropské radě pro
systémová rizika.
Článek 43
Krizové plánování
1.           Aniž je dotčen článek
52, budou příslušné orgány určené podle čl. 35 odst. 1
vyžadovat, aby alespoň šest největších auditorských společností
v oblasti povinného auditu velkých subjektů veřejného zájmu v každém
členském státě vypracovalo krizový plán řešení případné
události ohrožující kontinuitu provozu dotyčné společnosti.
Příslušný úřad zveřejní seznam
společností, jichž se týká první pododstavec, a bude jej
každoročně aktualizovat. Příslušný orgán využije informace
poskytnuté statutárními auditory a auditorskými společnostmi na
základě článku 28 k provedení výpočtů určujících
těchto šest největších auditorských společností.
2.           Tyto pohotovostní plány musí
stanovit opatření s cílem předejít přerušení poskytování služeb
povinného auditu subjektům veřejného zájmu, zabránit rozšíření
problému na další auditorské společnosti bez ohledu na to, zda patří
do stejné sítě, v důsledku rizika odpovědnosti nebo rizika
ztráty dobré pověsti, a zabránit dalšímu strukturálnímu hromadění
rizik na trhu.
Pohotovostní plány musí uvádět:
a)      úroveň odpovědnosti každého
partnera v rámci auditorské společnosti;
b)      do jaké míry se právní odpovědnost
může šířit do dalších auditorských společností, které patří
do stejné sítě, a to jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni EU a na
mezinárodní úrovni.
3.           Aniž jsou dotčeny platné
vnitrostátní úpadkové právní předpisy, mohou příslušné orgány
výslovně požadovat, aby pohotovostní plány stanovily opatření k
přípravě řádně probíhajícího úpadku dotčené
společnosti.
4.           Dotčené auditorské
společnosti předloží své pohotovostní plány příslušným
orgánům ve lhůtě stanovené příslušnými orgány. Pohotovostní
plány se budou podle potřeby aktualizovat.
Příslušné orgány pohotovostní plány
formálně neschvalují ani nepotvrzují. Mohou však vyjádřit stanovisko k
pohotovostním plánům nebo k návrhům pohotovostních plánů, pokud
je s nimi auditorské společnosti budou konzultovat předem.
Článek 44
Transparentnost příslušných
orgánů
Příslušné orgány musí být průhledné
a musí zveřejňovat minimálně:
a)           roční zprávy o činnosti
týkající se plnění úkolů stanovených v tomto nařízení;
b)           roční programy činností
týkající se plnění úkolů stanovených v tomto nařízení
c)           každoroční zprávu o celkových
výsledcích systému zajištění kvality. Tato zpráva bude zahrnovat informace
o vydaných doporučeních, dalším postupu následujícím po doporučeních,
opatřeních v oblasti dohledu a uložených sankcích. Rovněž bude
obsahovat kvantitativní informace a jiné zásadní informace o výkonnosti v
oblasti finančních zdrojů a obsazování pracovních míst a
účinnosti systému zajištění kvality;
d)           zjištění a závěry z
kontrol uvedené v čl. 40 odst. 6.
KAPITOLA III
SPOLUPRÁCE MEZI PŘÍSLUŠNÝMI ORGÁNY A
VZTAHY S EVROPSKÝMI ORGÁNY DOHLEDU
Článek 45
Povinnost spolupracovat
Příslušné orgány členských
států spolupracují mezi sebou navzájem, pokud je to nezbytné pro
účely tohoto nařízení, a to i v případech, kdy vyšetřované
jednání nepředstavuje porušení žádného právního předpisu platného v
dotčeném členském státě.
Článek 46
Evropský orgán pro cenné papíry a trhy
(ESMA)
1.           Spolupráce mezi
příslušnými orgány bude organizována v rámci Evropského orgánu pro cenné
papíry a trhy (ESMA).
ESMA za tímto účelem vytvoří stálý
vnitřní výbor v souladu s článkem 41 nařízení (EU) č.
1095/2010. Tento vnitřní výbor se bude skládat nejméně z příslušných
orgánů uvedených v čl. 35 odst. 1 tohoto nařízení.
Příslušné orgány uvedené v článku 32 směrnice 2006/43/ES musí
být přizvány k účasti na jednání tohoto vnitřního výboru o
otázkách týkajících se schvalování a registrace statutárních auditorů a auditorských
společností a vztahů se třetími zeměmi v míře nezbytné
z hlediska povinného auditu subjektů veřejného zájmu.
ESMA spolupracuje s EBA a EIOPA v rámci
Společného výboru evropských orgánů dohledu stanovených v článku
54 nařízení (EU) č. 1095/2010.
ESMA převezme podle potřeby všechny
stávající a rozpracované úkoly od Evropské skupiny orgánů pro dohled nad
auditory (EGAOB), vytvořené rozhodnutím 2005/909/ES.
2.           ESMA bude poskytovat
poradenství příslušným orgánům v případech stanovených v tomto
nařízení. Příslušné orgány jeho rady zváží před přijetím
jakéhokoli konečného rozhodnutí podle tohoto nařízení.
3.           Za účelem usnadnění
plnění úkolů stanovených v tomto nařízení vydá ESMA v souladu s
článkem 16 nařízení (EU) č. 1095/2010 podle potřeby pokyny o:
a)      společných standardech pro obsah a
formu zprávy podle článku 22;
b)      společných standardech pro obsah a
formu zprávy podle článku 23;
c)      společných standardech pro dohled
nad činností výboru pro audit podle článku 24;
d)      společných standardech a
osvědčených postupech pro obsah a formu zpráv podle článku 27
včetně prohlášení uvedeného v článku 28;
e)      společných standardech a
osvědčených postupech mechanismu postupného střídání uvedeného v
článku 33;
f)       společných standardech a
osvědčených postupech odvolávání auditorů a zejména o existenci
řádných důvodů pro toto odvolání, jak je uvedeno v článku
34;
g)      postupech a činnostech
v oblasti vymáhání, které mají být prováděny příslušnými orgány
podle tohoto nařízení;
h)      společných standardech a
osvědčených postupech pro provádění přezkumů zajištění
kvality podle článku 40 s přihlédnutím zejména k:
i)        odlišnému významu a rozměru
činnosti statutárních auditorů a auditorských společností a
politik;
ii)       shodnosti standardů, politik a
postupů v oblasti kvality, které členové sítě statutárních
auditorů a auditorských společností dodržují;
i)       společných standardech a
osvědčených postupech provádění vyšetřování podle
článku 41;
j)       postupech výměny informací podle
článku 48;
k)      postupech a pravidlech spolupráce s
ohledem na přezkum zajištění kvality podle článku 49;
l)       postupech a pravidlech společného
vyšetřování a kontrol podle článku 51;
m)     provozní činnosti kolegií podle v
článku 53 včetně způsobu určení příslušnosti ke
kolegiím, výběru koordinátorů, písemných pravidel pro provoz kolegií
a koordinačních opatření mezi kolegii.
ESMA bude před vydáním pokynů uvedených
v prvním pododstavci konzultovat EBA a EIOPA .
4.           Do X X 20XX [čtyři
roky po vstupu tohoto nařízení v platnost], a následně
alespoň jednou za dva roky vypracuje ESMA zprávu o provádění tohoto
nařízení.
ESMA bude před zveřejněním této
zprávy konzultovat EBA a EIOPA.
Ve zprávě, která bude vypracována do X X 20XX
[dva roky po vstupu tohoto nařízení v platnost], provede ESMA
vyhodnocení struktury trhu s auditorskými službami.
Pro účely této zprávy prozkoumá ESMA vliv
systémů občanskoprávní odpovědnosti
v členských státech u statutárních
auditorů na strukturu trhu s auditorskými službami.
Ve zprávě, kterou ESMA vypracuje do X X 20XX
[čtyři roky po vstupu tohoto nařízení v platnost],
posoudí, zda příslušné orgány uvedené v čl. 35 odst. 1 mají
dostatečné pravomoci a dostatečné zdroje pro plnění svých
úkolů.
Ve zprávě, kterou ESMA vypracuje do X X 20XX
[šest let po skončení přechodného období ], posoudí tyto
otázky:
a)      změny ve struktuře auditorského
trhu;
b)      změny ve struktuře
přeshraniční činnosti, a to i v důsledku změn
provedených v kapitole II směrnice 2006/43/ES směrnicí xxxx/xx/EU;
c)      průběžné hodnocení zlepšení
kvality auditu a dopadu tohoto nařízení na malé a střední podniky,
které jsou subjekty veřejného zájmu.
Ve zprávě, která má být vypracována do X X
20XX [dvanáct let po vstupu tohoto nařízení v platnost], provede ESMA
hodnocení dopadu tohoto nařízení.
5.           Před X X 20XX [tři
roky po vstupu tohoto nařízení v platnost] předloží Komise na
základě zpráv ESMA a dalších vhodných důkazů zprávu o dopadu
vnitrostátních pravidel odpovědnosti pro statutární auditory na strukturu
trhu s auditorskými službami. Na základě uvedené zprávy učiní Komise
v důsledku svých nálezů kroky, jež uzná za vhodné.
Článek 47
Zásada domovského členského státu
1.           Členské státy dodržují
zásady regulace a dohledu domovského státu v členském státě, v
němž je statutární auditor nebo auditorská společnost schválen a ve
kterém má auditovaný subjekt sídlo.
2.           V případě povinného
auditu konsolidovaných účetních závěrek nesmí členský stát
požadující povinný audit konsolidované účetní závěrky uložit v
souvislosti s povinným auditem dodatečné požadavky týkající se registrace,
přezkumu zajištění kvality, auditorských standardů, profesní
etiky a nezávislosti statutárního auditora nebo auditorské společnosti
provádějící povinný audit dceřiné společnosti se sídlem v jiném
členském státě.
3.           V případě subjektu,
jehož cenné papíry se obchodují na regulovaném trhu v jiném členském
státě, než je stát, ve kterém má subjekt sídlo, nesmí členský stát,
ve kterém se cenné papíry obchodují, uložit v souvislosti s povinným auditem
dodatečné požadavky týkající se registrace, přezkumu zajištění
kvality, auditorských standardů, profesní etiky a nezávislosti
statutárního auditora nebo auditorské společnosti provádějící povinný
audit roční účetní závěrky nebo konsolidované účetní
závěrky daného subjektu.
Článek 48
Výměna informací
1.           Příslušné orgány uvedené
v článku 35 poskytnou bez zbytečného odkladu sobě navzájem i
příslušným evropským orgánům dohledu informace požadované pro
účely provedení jejich úkolů podle tohoto nařízení.
2.           Při obdržení žádosti o
informace od jiného příslušného orgánu nebo od evropského orgánu dohledu
přijmou příslušné orgány, které takovou žádost obdrží, bez
zbytečného odkladu nezbytná opatření, aby požadované informace
shromáždily. Pokud dožádaný příslušný orgán není schopen dodat požadované
informace bez zbytečného odkladu, uvědomí žádající příslušný
orgán o důvodech.
3.           Příslušné orgány mohou
odmítnout vyhovět žádosti o poskytnutí informací, pokud: nastane
některá z následujících okolností:
a)      poskytnutí informace by mohlo mít
nepříznivý vliv na svrchovanost, bezpečnost nebo veřejný
pořádek dožádaného státu nebo porušit vnitrostátní předpisy týkající
se cenných papírů;
b)      již bylo zahájeno soudní řízení
před orgány dožádaného státu týkající se stejných činů a proti
stejným statutárním auditorům a auditorským společnostem;
c)      příslušné orgány dožádaného státu
již vynesly pravomocný rozsudek nad stejnými statutárními auditory nebo
auditorskými společnostmi za stejné činy.
Aniž jsou dotčeny jejich povinnosti v
soudních řízeních, mohou příslušné orgány nebo evropské orgány
dohledu použít informace, které přijmou podle odstavce 1, pouze pro
plnění svých úkolů v oblasti působnosti tohoto nařízení a v
souvislosti se správním nebo soudním řízením, které se konkrétně týká
plnění těchto úkolů.
4.           Příslušné orgány mohou
předat příslušným orgánům odpovědným za dohled nad subjekty
veřejného zájmu, centrálním bankám, Evropskému systému centrálních bank a
Evropské centrální bance, které jednají jako měnové orgány, a Evropské
radě pro systémová rizika důvěrné informace určené pro plnění
jejich úkolů. Těmto orgánům nebo institucím nebude bráněno
v tom, aby příslušným orgánům předávaly informace, které mohou
příslušné orgány potřebovat pro účely plnění svých
povinností podle tohoto nařízení.
Článek 49
Spolupráce s ohledem na přezkumy
zajištění kvality
1.           Příslušné orgány
přijmou opatření k zajištění efektivní spolupráce na úrovni Unie
v oblasti průzkumu zajištění kvality.
2.           Příslušný orgán jednoho
členského státu může požádat příslušný orgán jiného
členského státu o pomoc při přezkumu zajištění kvality
statutárních auditorů a auditorských společností, které patří do
sítě vykonávající významné činnosti v tomto členském státě.
Příslušný orgán, který takovou žádost podává,
o ní bude informovat ESMA. V případě vyšetřování nebo kontroly s
přeshraničním účinkem mohou příslušné orgány požádat ESMA o
koordinaci takového vyšetřování nebo kontroly.
3.           Pokud příslušný orgán
obdrží žádost od příslušného orgánu jiného členského státu, aby se
účastnil přezkumu zajištění kvality statutárního auditora nebo
auditorské společnosti, kteří patří do sítě vykonávající
významné činnosti v tomto členském státě, musí umožnit
žádajícímu příslušnému orgánu účast na takovém přezkumu
zajištění kvality.
Žádající příslušný orgán nemá právo na
přístup k informacím, které by mohly mít nepříznivý vliv na
svrchovanost, bezpečnost nebo veřejný pořádek dožádaného
členského státu nebo porušit vnitrostátní předpisy týkající se
cenných papírů.
Článek 50
Evropský certifikát kvality
1.           ESMA zřídí evropský
certifikát kvality pro statutární auditory a auditorské společnosti
provádějící povinný audit subjektů veřejného zájmu.
Evropský certifikát kvality musí splňovat
následující podmínky:
a)      evropský certifikát kvality vydává ESMA a
platí v celé Unii;
b)      o evropský certifikát kvality jsou
oprávněni žádat auditoři a auditorské společnosti z Unie
splňující příslušné požadavky;
c)      ESMA zveřejní požadavky na získání
evropského certifikátu kvality. Tyto požadavky budou založeny na kvalitě
auditu a na zkušenostech se systémy zajištění kvality uvedenými v
článku 30 směrnice 2006/43/ES a článku 40 tohoto nařízení;
d)      ESMA vybírá poplatky od statutárních
auditorů a auditorských společností, kteří žádají o poskytnutí
evropského certifikátu kvality, v souladu s aktem v přenesené pravomoci
uvedeným v odstavci 4 tohoto článku. Tyto poplatky plně pokryjí
nezbytné výdaje ESMA na poskytnutí certifikátu a náhradu veškerých
nákladů, které příslušným orgánům případně vzniknou
při provádění prací podle tohoto článku.
e)      ESMA uvede důvody pro poskytnutí
certifikátu nebo zamítnutí žádosti;
f)       statutární auditor nebo auditorská společnost
musejí po celou dobu splňovat podmínky původního poskytnutí
certifikátu;
g)      ESMA je oprávněn znovu
přezkoumat veškerá osvědčení udělená kterémukoli
statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti, a to buď na
žádost příslušného orgánu, nebo z vlastního podnětu. Musí být
zohledněny výsledky přezkumu zajištění kvality;
(h)     ESMA je oprávněn odejmout evropský
certifikát kvality v případě, že statutární auditor nebo auditorská
společnost již nesplňují podmínky pro jeho získání;
i)       ESMA povede registr statutárních
auditorů a společností, kterým byl tento certifikát udělen;
j)       Evropský certifikát kvality má
dobrovolný charakter a nemůže být podmínkou pro to, aby statutární
auditoři nebo auditorské společnosti mohli provádět povinný
audit subjektů veřejného zájmu, aby byli schvalováni v jiném
členském státě podle článku 14 směrnice 2006/43/ES, nebo
uznáváni v jiném členském státě podle článku 3a výše uvedené směrnice.

2.           ESMA vypravuje návrhy
regulačních technických norem s cílem specifikovat postupy, na jejichž
základě mohou statutární auditoři a auditorské společnosti
provádějící povinný audit subjektů veřejného zájmu získat
evropský certifikát kvality. Tyto technické normy musí být v souladu s
těmito zásadami:
a)      žádosti se předkládají ESMA buď
v jazyce, který je akceptován v členském státě, kde je statutární
auditor, nebo auditorská společnost schvalován, nebo v jazyce obvyklém v
oblasti mezinárodních financí.
V případě, že o evropský certifikát
kvality požádá skupina auditorských společností, mohou členové této
skupiny pověřit jednoho ze svých členů, aby předložil
všechny žádosti jménem této skupiny;
b)      ESMA předá kopii žádosti
příslušným orgánům členských států, jichž se žádost týká;
c)      příslušné orgány členských
států, jichž se žádost týká, společně posoudí žádost o
certifikát v rámci kolegia příslušných orgánů uvedeného v článku
53. Toto přezkoumání se týká úplnosti žádosti a toho, zda žádost
splňuje podmínky pro vydání certifikátu. Při tomto přezkoumání budou
použity informace o konkrétním žadateli získané při přezkumu
zajištění kvality;
d)      příslušné orgány členských
států, kterých se žádost týká, poskytnou ESMA poradenství ohledně
toho, zda má žadatel nárok na udělení certifikátu;
e)      ESMA přijme rozhodnutí o žádosti;
f)       ESMA stanoví procesní postup a
lhůty;
Pro účely bodu ii) budou těmito
členskými státy alespoň:
–
pokud je žadatel statutárním auditorem,
členský stát (státy), kde je statutární auditor schválen v souladu s
článkem 3 směrnice 2006/43/ES a případně členský stát (státy),
v němž je statutární auditor schválen podle článku 14 této
směrnice a/nebo členský stát (státy), kde probíhá adaptační
období statutárního auditora podle článku 14 směrnice 2006/43/ES;
–
pokud je žadatel auditorskou společností,
členský stát (státy), kde je auditorská společnost schválena v
souladu s článkem 3 směrnice 2006/43/ES a případně
členský stát (státy), v němž je auditorská společnost uznána
podle článku 3a této směrnice a/nebo členský stát (státy), kde
má auditorská společnost ovládané společnosti, pobočky nebo
mateřskou společnost.
3.           ESMA předloží návrh
regulačních technických norem uvedených v odstavci 2 Komisi do [3 roky
po vstupu tohoto nařízení v platnost].
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat
regulační technické normy uvedené v odstavci 2 v souladu s článkem 10
nařízení (EU) č. 1095/2010.
4.           Komise je zmocněna k
přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 68
pro účely stanovení poplatků uvedených v odst. 1 písm. d).
Akty v přenesené pravomoci stanoví zejména
typ poplatků a záležitosti, za něž se poplatky vybírají, výši
poplatků, způsob jejich úhrady a způsob, jakým ESMA poskytne
příslušným orgánům náhradu nákladů, jež jim mohou vzniknout na
základě provedení prací podle tohoto článku.
Výše poplatku účtovaného statutárnímu
auditorovi nebo auditorské společnosti pokrývá veškeré správní náklady.
Článek 51
Spolupráce v oblasti vyšetřování a
kontrol na místě
1.           Shledá-li příslušný
orgán, že na území jiného členského státu jsou nebo byly prováděny
činnosti porušující tuto směrnici, oznámí tento závěr co
nejkonkrétněji příslušnému orgánu tohoto jiného členského státu.
Příslušný orgán jiného členského státu přijme vhodná
opatření. Uvědomí oznamující příslušný orgán o výsledku a v
možném rozsahu i o významném prozatímním vývoji.
2.           Příslušný orgán jednoho
členského státu může požádat, aby příslušný orgán jiného
členského státu provedl vyšetřování na území tohoto jiného státu.
Může rovněž požádat, aby jeho vlastní
pracovníci mohli v průběhu vyšetřování včetně kontrol
na místě doprovázet pracovníky příslušného orgánu tohoto jiného
členského státu.
Příslušný orgán, který takovou žádost vznesl,
bude informovat ESMA o všech žádostech uvedených v prvním a druhém pododstavci.
Nad vyšetřováním nebo kontrolami po celou
dobu vykonává obecný dohled členský stát, na jehož území probíhají. V
případě vyšetřování nebo kontroly s přeshraničním
účinkem však mohou příslušné orgány požádat ESMA o koordinaci
takového vyšetřování nebo kontroly.
3.           Dožádaný příslušný orgán
může odmítnout jednat na základě žádosti o provedení vyšetřování
podle odst. 2 prvního pododstavce nebo žádosti, aby jeho pracovníci byli
doprovázeni pracovníky příslušného orgánu jiného členského státu, jak
je stanoveno v odst. 2 druhém pododstavci, pokud:
a)      takové vyšetřování nebo inspekce na
místě mohou mít nepříznivý vliv na svrchovanost, bezpečnost nebo
veřejný pořádek dožádaného státu;
b)      v souvislosti se stejnými činy bylo
proti stejným osobám v dožádaném státě již zahájeno soudní řízení;
c)      příslušné orgány dožádaného státu
již vynesly pravomocný rozsudek nad takovými osobami za stejné činy.
Článek 52
Spolupráce s ohledem na pohotovostní
plánování
V případě, že auditorské společnosti,
na které se vztahuje požadavek uvedený v článku 43, patří do
sítě minimálně v rozsahu Unie, musí příslušné orgány
spolupracovat v rámci ESMA s cílem zajistit, aby různé vnitrostátní
požadavky zohlednily rozsah této sítě.
Příslušné orgány poskytnou ESMA a
ostatním příslušným orgánům krizové plány, které obdržely podle
čl. 43 odst. 4.
ESMA formálně neschvaluje ani nepotvrzuje
pohotovostní plány, ale může k nim vyjádřit stanovisko.
Článek 53
Kolegium příslušných orgánů
1.           S cílem usnadnit plnění
úkolů uvedených v článcích 40, 41, 50, 51, 52 a 61 mohou být
zřizována kolegia příslušných orgánů s ohledem na konkrétní
statutární auditory, auditorské společnosti nebo jejich sítě.
2.           Kolegia příslušných
orgánů zřizuje příslušný orgán domovského členského státu s
ohledem na konkrétní statutární auditory nebo auditorské společnosti.
Kolegium se skládá z příslušného orgánu
domovského členského státu a příslušného orgánu jiného členského
státu za předpokladu, že:
a)      statutární auditor nebo auditorská
společnost poskytují služby povinného auditu subjektům veřejného
zájmu v rámci své územní působnosti; nebo
b)      v rámci jeho územní působnosti je
založena pobočka, která je součástí auditorské společnosti.
Příslušný orgán domovského členského
státu působí jako koordinátor.
3.           S ohledem na konkrétní
sítě bude kolegia příslušných orgánů zřizovat ESMA na
žádost jednoho nebo více příslušných orgánů.
Kolegium se skládá z příslušných orgánů
členských států, v nichž síť provozuje významné aktivity.
4.           Do patnácti pracovních
dnů od zřízení kolegia příslušných orgánů s ohledem na
konkrétní síť vyberou jeho členové koordinátora. Nedojde-li k
dohodě, jmenuje koordinátora ESMA.
Členové kolegia přezkoumají výběr
koordinátora nejméně každých pět let, aby zajistili, že zvolený
koordinátor je nadále nejvhodnější osobou.
5.           Koordinátor předsedá
zasedáním kolegia, koordinuje činnost kolegia a zajišťuje
účinnou výměnu informací mezi členy kolegia.
6.           Koordinátor je povinen do
deseti pracovních dnů od svého zvolení v rámci kolegia zavést písemné
koordinační postupy týkající se:
a)      informací, které si příslušné orgány
mají vyměňovat;
b)      případů povinných konzultací
mezi příslušnými orgány;
c)      případů, kdy si příslušné
orgány mohou předávat úkoly v oblasti dohledu v souladu s článkem 54.
7.           Nedojde-li k dohodě o
písemných koordinačních postupech podle odstavce 6, může kterýkoli
člen kolegia danou záležitost postoupit ESMA. Koordinátor řádně
zváží doporučení poskytnuté ESMA ve věci písemných koordinačních
postupů před schválením jejich konečného znění. Písemné
koordinační postupy se uvedou v jednotném dokumentu obsahujícím řádné
odůvodnění jakékoli významné odchylky od doporučení ESMA.
Koordinátor předá písemné koordinační postupy členům
kolegia a ESMA.
Článek 54
Přenesení úkolů
Příslušný orgán domovského členského
státu může přenést své úkoly na příslušný orgán jiného
členského státu, pokud s tím uvedený orgán souhlasí. Přenesením
úkolů zůstává nedotčena odpovědnost příslušného
orgánu, který tyto úkoly přenese.
Článek 55
Důvěrnost a profesní tajemství ve
vztahu k ESMA
1.           Povinnost zachovávat profesní
tajemství se vztahuje na všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro ESMA
nebo pro jakékoli osoby, jimž ESMA předal úkoly, včetně
odborníků, s nimiž ESMA uzavřel smluvní vztah. Informace, na které se
vztahuje profesní tajemství, nesmějí být sděleny žádné jiné
osobě či orgánu s výjimkou případů, kdy je takovéto
sdělení nutné pro soudní řízení.
2.           Odstavec 1 tohoto článku
a článku 37 nebrání ESMA ani příslušným orgánům ve
výměně důvěrných informací. Na takto vyměněné
informace se vztahuje povinnost zachovávat profesní tajemství, kterou jsou
osoby zaměstnané nebo dříve zaměstnané příslušnými orgány
vázány.
3.           Veškeré informace
vyměňované podle tohoto nařízení mezi ESMA, příslušnými
orgány a jinými orgány jsou považovány za důvěrné s výjimkou
případů, kdy ESMA, příslušný orgán nebo jiný orgán dotčeného
státu v okamžiku sdělení těchto informací uvedou, že dané informace
mohou být zpřístupněny, nebo kdy je takovéto zpřístupnění
nutné pro soudní řízení.
Článek 56
Ochrana osobních údajů
1.           Pro zpracování osobních
údajů prováděné v členských státech na základě tohoto
nařízení použijí členské státy směrnici 95/46/ES.
2.           Na zpracování osobních
údajů prováděné ESMA, EBA a EIOPA v souvislosti s tímto
nařízením se vztahuje nařízení (ES) č. 45/2001.
KAPITOLA IV
SPOLUPRÁCE S ORGÁNY TŘETÍCH ZEMÍ A S
MEZINÁRODNÍMI ORGANIZACEMI A INSTITUCEMI
Článek 57
Dohoda o výměně informací
1.           Příslušné orgány a ESMA
mohou uzavírat dohody o výměně informací s příslušnými orgány
třetích zemí pouze v případě, že zpřístupněné
informace v dotčených třetích zemích podléhají zárukám zachování
profesního tajemství, které jsou alespoň rovnocenné zárukám stanoveným v
článcích 37 a 55.
Tato výměna informací musí souviset s výkonem
úkolů těchto příslušných orgánů.
Pokud se taková výměna informací týká
předávání osobních údajů do třetí země, musí členské
státy postupovat v souladu se směrnicí 95/46/ES a ESMA musí postupovat v
souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
2.           Příslušné orgány
spolupracují s příslušnými orgány nebo jinými relevantními orgány
třetích zemí v oblasti přezkumů zajištění kvality a
vyšetřování auditorů a auditorských společností. ESMA k této
spolupráci přispívá.
ESMA přispívá k zajištění konvergence
dohledu se třetími zeměmi.
3.           V případě, že se
spolupráce nebo výměna informací týkají pracovních materiálů k auditu
nebo jiných dokumentů v držení statutárních auditorů nebo
auditorských společností, použije se článek 47 směrnice
2006/43/ES.
Článek 58
Zpřístupňování informací
získaných od třetích zemí
Příslušný orgán členského státu nebo
ESMA mohou zpřístupnit informace, které obdržely od příslušných
orgánů třetích zemí, pouze pokud dostaly výslovný souhlas
příslušného orgánu, který jim informace poskytl, přičemž tyto
informace lze případně zpřístupnit výhradně pro účely,
pro které tento příslušný orgán vydal svůj souhlas, nebo pokud je
takové zpřístupnění informací nezbytné pro soudní řízení.
Článek 59
Zpřístupnění informací
převedených třetím zemím
Příslušný orgán členského státu nebo
ESMA budou vyžadovat, aby informace, které sdělily příslušnému orgánu
třetí země, mohl tento příslušný orgán zpřístupnit
třetím osobám nebo orgánům pouze s předchozím výslovným
souhlasem příslušného orgánu, který tyto informace předal, v souladu
se svými vnitrostátními právními předpisy a za předpokladu, že tyto
informace budou zpřístupněny pouze pro účely, pro které
příslušný orgán členského státu nebo ESMA poskytly souhlas, nebo
pokud je takové zpřístupnění informací nezbytné pro soudní
řízení.
Článek 60
Spolupráce s mezinárodními organizacemi a
orgány
ESMA spolupracuje s mezinárodními organizacemi
a subjekty, které vypracovávají mezinárodní auditorské standardy.
Hlava V
Správní sankce a opatření
Článek 61
Správní sankce a opatření
1.           Členské státy stanoví
pravidla pro správní sankce a opatření vůči osobám
odpovědným za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou
veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce a
opatření musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2.           Do [24 měsíců ode
dne vstupu tohoto nařízení v platnost] oznámí členské státy pravidla
uvedená v prvním pododstavci Komisi a ESMA. Neprodleně také oznámí Komisi
a ESMA všechny následné změny těchto pravidel.
3.           Tento článek a
články 62 až 66 platí, aniž jsou dotčena ustanovení vnitrostátního
trestního práva.
Článek 62
Sankční pravomoci
1.           Tento článek se použije
na porušení ustanovení tohoto nařízení uvedená v příloze.
2.           Aniž jsou dotčeny
pravomoci dohledu příslušných orgánů v souladu s článkem 38, v
případě porušení uvedeného v odstavci 1 mají příslušné orgány v
souladu s vnitrostátními právními předpisy pravomoc ukládat nejméně
následující správní opatření a sankce:
a)      příkaz, aby osoba odpovědná za
toto porušení upustila od tohoto chování a jeho opakování;
b)      veřejné prohlášení, které
označuje odpovědnou osobu a povahu tohoto porušení, zveřejněné
na internetových stránkách příslušných orgánů;
c)      dočasný zákaz pro statutárního
auditora, auditorskou společnost nebo klíčového auditorského partnera
provádět povinný audit subjektů veřejného zájmu a/nebo
podepisovat zprávy o auditu ve smyslu článku 22 s platností v celé Unii,
dokud není porušování ukončeno;
d)      prohlášení, že zpráva o auditu
nesplňuje požadavky článku 22, dokud není porušování ukončeno;
e)      dočasný zákaz člena auditorské
společnosti nebo správního nebo řídícího orgánu subjektu
veřejného zájmu vykonávat funkce v auditorských společnostech nebo
subjektech veřejného zájmu;
f)       správní peněžitou sankci ve výši až
dvojnásobku výše zisku získaného díky porušení, nebo ztráty, které se
porušením dotyčná osoba vyhnula, lze-li jejich výši určit;
g)      v případě fyzické osoby správní
peněžité sankce ve výši až 5 000 000 EUR nebo v členských státech,
kde euro není úřední měnou, odpovídající hodnotu ve vnitrostátní
měně k datu vstupu tohoto nařízení v platnost;
h)      v případě právnické osoby
správní peněžité sankce ve výši až 10 % jejího celkového ročního
obratu v předchozím hospodářském roce; je-li tato právnická osoba
dceřiným podnikem mateřského podniku ve smyslu článků 1 a 2
směrnice 83/349/EHS, je příslušným celkovým ročním obratem
celkový roční obrat vyplývající z konsolidované účetní závěrky
daného mateřského podniku v předchozím hospodářském roce.
3.           Členské státy mohou udělit
příslušným orgánům vedle sankčních pravomocí uvedených v
odstavci 2 i jiné sankční pravomoci a mohou zvýšit správní peněžité
sankce, které jsou vymezeny v tomto odstavci.
Článek 63
Účinné ukládání sankcí
1.           Při stanovení typu
správních sankcí a opatření zohlední příslušné orgány všechny
příslušné okolnosti, mimo jiné:
a)      závažnost a dobu trvání porušení;
b)      stupeň odpovědnosti odpovědné
osoby;
c)      finanční situaci odpovědné
osoby vyplývající z celkového obratu odpovědného podniku nebo z
ročního příjmu odpovědné fyzické osoby;
d)      význam zisku nabytého odpovědnou
osobou nebo ztráty, které se odpovědná osoba vyhnula, pokud je lze stanovit;
e)      úroveň spolupráce odpovědné
osoby s příslušným orgánem, aniž je dotčena nutnost zajistit
zpětnou úhradu zisku nabytého danou osobou nebo ztráty, které se daná
osoba vyhnula;
f)       předchozí porušení ze strany
odpovědné osoby.
Příslušné orgány mohou vzít v úvahu i další
faktory, pokud jsou specifikovány ve vnitrostátním právu.
2.           EBA, EIOPA a ESMA
společně vydají pokyny určené příslušným orgánům v
souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení
(EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č.1095/2010 o typech správních
opatření a sankcí a o výši správních peněžitých sankcí, které mají
být použity v jednotlivých případech v rámci vnitrostátního práva.
Článek 64
Zveřejňování sankcí a
opatření
Každé správní opatření nebo sankce za
porušení tohoto nařízení bude neprodleně zveřejněno
včetně nejméně informace o typu a povaze porušení a totožnosti
osob odpovědných za porušení, pokud takové zveřejnění vážně
neohrozí stabilitu finančních trhů. Pokud by zveřejnění
způsobilo zúčastněným stranám nepřiměřenou škodu,
zveřejní příslušné orgány tato opatření a sankce anonymně.
Příslušné orgány budou neprodleně
informovat ESMA o veškerých sankcích nebo opatřeních uložených za porušení
tohoto nařízení.
Zveřejnění sankcí bude ctít základní
práva stanovená v Listině základních práv EU, zejména právo na
respektování soukromého a rodinného života a právo na ochranu osobních
údajů.
Článek 65
Opravný prostředek
Členské státy zajistí, aby se na
rozhodnutí přijatá příslušným orgánem v souladu s tímto
nařízením vztahovalo právo podat opravný prostředek k soudu.
Článek 66
Hlášení porušení
1.           Členské státy zavedou
účinné mechanismy na podporu hlášení případů, kdy bylo porušeno
toto nařízení, příslušným orgánům.
2.           Mechanismy uvedené v odstavci
1 musí zahrnovat alespoň:
a)      konkrétní postupy pro přijímání
hlášení porušení a jejich následnou kontrolu;
b)      vhodnou ochranu pro osoby, které ohlásí
potenciální nebo skutečné porušení;
c)      ochranu osobních údajů týkajících se
osoby, která ohlásí potenciální nebo skutečné porušení, i obviněné osoby
v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 95/46/ES;
d)      vhodné postupy zajišťující právo
obviněné osoby na obhajobu a na to, aby byla vyslechnuta před
přijetím rozhodnutí, které se jí týká, a právo usilovat o účinné
právní prostředky nápravy jakéhokoli rozhodnutí nebo opatření, které
se jí týká, před soudem.
3.           Auditorské společnosti a
subjekty veřejného zájmu zavedou vhodné postupy umožňující jejich
zaměstnancům interní hlášení skutečných nebo domnělých
porušení tohoto nařízení prostřednictvím zvláštního
komunikačního kanálu.
Článek 67
Výměna informací s ESMA
1.           Příslušné a soudní
orgány poskytnou ESMA každoročně souhrnné informace o všech správních
opatřeních, sankcích a pokutách uložených v souladu s články 61, 62,
63, 64, 65 a 66. ESMA zveřejní tuto informaci ve výroční zprávě.
2.           V případě, že
příslušný orgán zveřejní správní opatření, sankce a pokuty,
oznámí tuto skutečnost zároveň ESMA.
Hlava VI
Akty v přenesené pravomoci, předkládání
zpráv a přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 68
Výkon přenesené pravomoci
1.           Pravomoc přijímat akty v
přenesené pravomoci se svěřuje Komisi za podmínek stanovených v
tomto článku.
2.           Pravomoc přijímat akty v
přenesené pravomoci uvedená v čl. 10 odst. 6 a v čl. 50 odst. 4
je svěřena Komisi na dobu neurčitou počínaje [datum
vstupu tohoto nařízení v platnost].
3.           Evropský parlament nebo Rada
mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 10 odst. 6 a v čl. 50
odst. 4 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení
pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním
dnem po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie,
nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se
platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4.           Přijetí aktu v
přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně
Evropskému parlamentu a Radě.
5.           Akt v přenesené
pravomoci přijatý podle čl. 10 odst. 6 a čl. 50 odst. 4 vstoupí
v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví
námitky ve lhůtě [dvou měsíců] ode dne, kdy jim byl tento
akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této
lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu
Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o [dva
měsíce].
Article 69
Zpráva
Do X X 20XX [pět let od konce
přechodného období] vypracuje Komise zprávu o používání tohoto
nařízení. V této zprávě musí být náležitě zohledněna zpráva
vypracovaná ESMA a zmíněná v čl. 46 odst. 4 čtvrtém pododstavci.
Článek 70
Přechodné ustanovení
1.           Odchylně od
článků 32 a 33 se na smlouvy o poskytování povinného auditu
subjektům veřejného zájmu, které jsou v platnosti k [datum vstupu
tohoto nařízení v platnost], vztahují tyto požadavky:
a)      auditorská smlouva uzavřená
před datem XX/XX/XXXX [datum přijetí návrhu Komise] která je
stále v platnosti k datu [datum vstupu tohoto nařízení v platnost]
zůstává v platnosti po dobu nejvýše čtyř účetních období po
datu [datum vstupu tohoto nařízení v platnost];
b)      auditorská smlouva uzavřená po datu
XX/XX/XXX [přijetí návrhu Komise] ale před datem XX/XX/XXXX [datum
vstupu tohoto nařízení v platnost] a která je stále v platnosti,
zůstane v platnosti po dobu nejvýše pěti účetních období po datu
XX/XX/XXXX [datum vstupu tohoto nařízení v platnost];
c)      v případě, že vyprší platnost
auditorské smlouvy uvedené v písmenech a) nebo b) tohoto odstavce nebo je
tato smlouva ukončena, může subjekt veřejného zájmu tuto smlouvu
jednou obnovit se stejným statutárním auditorem nebo auditorskou
společností, aniž by se na ni vztahovala ustanovení čl. 31 odst. 3.
Taková obnovená smlouva může být uzavřena nejvýše na:
i)        1 rok: v případě, že auditor
poskytuje auditovanému subjektu služby souvisle po dobu více než 100 let;
ii)       2 roky: v případě, že auditor
poskytuje auditovanému subjektu služby souvisle po dobu 51 až 100 let;
iv)      3 roky: v případě, že auditor
poskytuje auditovanému subjektu služby souvisle po dobu 21 až 50 let;
v)       4 roky: v případě, že auditor
poskytuje auditovanému subjektu služby souvisle po dobu 11 až 20 let;
vi)      5 let: v případě, že auditor
poskytuje auditovanému subjektu služby souvisle po dobu nepřesahující 10
let.
Odchylně od kritérií uvedených v písmenu c)
může auditorská smlouva zůstat v platnosti až do konce prvního
účetního období, které skončí po datu [2 roky po vstupu tohoto
nařízení v platnost].
Odchylně od písmen a) až c), pokud
vnitrostátní pravidla stanoví maximální dobu trvání smluvního vztahu mezi
statutárním auditorem nebo auditorskou společností a auditovaným
subjektem, která nepřesáhne 9 let, a vyžadují, aby auditovaný subjekt po
dosažení této maximální doby zvolil jiného statutárního auditora nebo
auditorskou společnost, může auditorská smlouva zůstat v
platnosti až do konce této maximální doby trvání.
2.           Článek 33 se vztahuje na
všechny auditorské smlouvy uzavřené po datu […] [datum vstupu tohoto
nařízení v platnost], ale před datem […] [2 roky po vstupu
tohoto nařízení v platnost].
Čl. 32 odst. 3 se bude na tuto smlouvu
vztahovat pouze po vypršení nebo ukončení prvního prodloužení této
smlouvy.
Článek 71
Vnitrostátní předpisy
Členské státy přijmou veškerá vhodná
opatření pro účinné uplatňování tohoto nařízení.
Článek 72
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost
dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne [2 roky po vstupu v
platnost].
Čl. 32 odst. 7 se však použije ode dne
[…] [datum vstupu tohoto nařízení v platnost] a čl. 10 odst. 5
se použije ode dne […] [3 roky po vstupu tohoto nařízení v platnost].
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu.
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda / předsedkyně                                 předseda
/ předsedkyně
PŘÍLOHA
I.          Porušení ze strany statutárních
auditorů, auditorských společností nebo klíčových auditorských
partnerů
A. Porušení související se střetem
zájmů a organizačními nebo provozními požadavky
1.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 6 odst. 1, pokud nezavedou
přiměřené strategie a postupy pro zajištění souladu s
minimálními organizačními požadavky, jak je uvedeno v odst. 1 písm. a) až
k).
2.           Statutární auditor nebo
klíčový auditorský partner, který jménem auditorské společnosti
vykonává povinný audit, porušují čl. 8 odst. 1 písm. a), pokud nastoupí na
pozici klíčového člena vedení auditovaného subjektu před
uplynutím nejméně dvou let od ukončení své činnosti jako
statutárního auditora nebo klíčového auditorského partnera na auditorské
zakázce.
3.           Statutární auditor nebo
klíčový auditorský partner, který jménem auditorské společnosti
vykonává povinný audit, porušují čl. 8 odst. 1 písm. b), pokud se stanou
členem výboru pro audit auditovaného subjektu nebo rovnocenného orgánu
před uplynutím nejméně dvou let od ukončení své činnosti
jako statutárního auditora nebo klíčového auditorského partnera na
auditorské zakázce.
4.           Statutární auditor nebo
klíčový auditorský partner, který jménem auditorské společnosti
vykonává povinný audit, porušují čl. 8 odst. 1 písm. c), pokud se stanou bez
výkonných pravomocí členem správního orgánu nebo členem
dozorčího orgánu auditovaného subjektu před uplynutím nejméně
dvou let od ukončení své činnosti jako statutárního auditora nebo
klíčového auditorského partnera na auditorské zakázce.
5.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 9 odst. 2, pokud nezajistí, aby
odměny za související služby finančního auditu poskytované
auditovanému subjektu nepřesáhly 10 % odměn, které auditovaný subjekt
uhradil za povinný audit.
6.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 10, pokud poskytnou
auditovanému subjektu jiné služby než služby povinného auditu nebo související
služby finančního auditu.
B. Porušení související s výkonem povinného
auditu
7.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 16 odst. 3, pokud nevedou záznamy
o případech, kdy jejich zaměstnanci nedodrželi ustanovení tohoto
nařízení, nebo nesestaví výroční zprávu o opatřeních
přijatých za účelem zajištění souladu s těmito
ustanoveními.
8.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 16 odst. 4, pokud nevedou záznamy
o klientském účtu, který obsahuje údaje uvedené v písmenech a), b) a c)
téhož odstavce.
9.           Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 16 odst. 5, pokud nevytvářejí
spis auditora ke každému prováděnému povinnému auditu, který obsahuje
informace uvedené v písmenech a) až j) téhož odstavce.
10.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 17 odst. 1 písm. c), pokud
neinformují příslušný orgán uvedený v článku 35 o incidentu, který má
nebo může mít vážné následky pro integritu činnosti, kterou
vykonávají v souvislosti s povinným auditem.
11.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 17 odst. 2, pokud neinformují
příslušný orgán dohledu nad subjekty veřejného zájmu o jakémkoli
podvodu nebo pokusu o podvod v souvislosti s účetní závěrkou
auditovaného subjektu.
12.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek. 19, pokud nezajistí provedení
interního přezkumu řízení kvality podle požadavků uvedených v
odstavcích 2 až 6 uvedeného článku.
C. Porušení související se zprávami
auditora
13.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 22, pokud neposkytnou výrok
auditora vypracovaný v souladu s požadavky uvedenými v odstavcích 2, 3, 4, 5 a
7 tohoto článku.
14.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 23, pokud nepředloží výboru
pro audit auditovaného subjektu dodatečnou zprávu vypracovanou v souladu s
požadavky uvedenými v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
15.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 25, pokud neohlásí
neprodleně příslušným orgánům dohledu nad subjekty
veřejného zájmu jakoukoli skutečnost nebo rozhodnutí týkající se
daného subjektu veřejného zájmu, které zjistili při provádění
tohoto povinného auditu a které by mohlo souviset s porušením uvedeným
v čl. 25 odst. 1 písm. a) až c).
D. Porušení související s ustanoveními o
zveřejňování
16.         Auditorská společnost
porušuje čl. 26 odst. 1 první pododstavec ve spojení s čl. 26 odst.
4, pokud nezveřejní na svých internetových stránkách svoji výroční
finanční zprávu ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 2004/109/ES
nejpozději do čtyř měsíců po skončení každého účetního
období a nezpřístupní ji po dobu nejméně pěti let.
17.         Statutární auditor porušuje
čl. 28 odst. 2 druhý pododstavec ve spojení s čl. 27 odst. 1, pokud
nezveřejní na svých internetových stránkách svůj roční výkaz
zisků a ztrát a nezpřístupní ho po dobu nejméně pěti let.
18.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 26 odst. 2, pokud nevykážou ve
svém ročním výkazu zisků a ztrát nebo ve své výroční zprávě
odměny, které obdrželi za povinný audit ročních a konsolidovaných
účetních závěrek subjektů veřejného zájmu a subjektů
patřících do skupiny podniků, jejichž mateřský podnik je
subjektem veřejného zájmu, odděleně od odměn za povinný
audit ročních a konsolidovaných účetních závěrek jiných
subjektů a plateb účtovaných za související služby finančního
auditu vymezené v článku 10.
19.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost, kteří jsou součástí sítě, porušují
čl. 26 odst. 3, pokud neposkytnou jako přílohu k výkazu zisků a
ztrát nebo k výroční finanční zprávě informace uvedené čl.
26 odst. 3 písm. a) až d), pokud se nepoužije výjimka uvedená v druhém
pododstavci uvedeného odstavce.
20.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 27, pokud nezveřejní
zprávu o transparentnosti včetně informací uvedených v odstavci 2
tohoto článku a případně informací uvedených v článku 28,
nebo ji nezveřejní včas.
21.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují článek 29, pokud každoročně
nepředloží svému příslušnému orgánu uvedenému v čl. 35 odst. 1
seznam auditovaných subjektů veřejného zájmu podle příjmů,
které od nich získali.
22.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 30 odst. 1, pokud neuchovávají
doklady a informace uvedené v čl. 30 odst. 1.
E. Porušení související se jmenováním
statutárních auditorů a auditorských společností subjekty
veřejného zájmu
23.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 33 odst. 2, pokud provedou povinný
audit subjektu veřejného zájmu po uplynutí dvou po sobě jdoucích
zakázek uvedených v čl. 33 odst. 1 před uplynutím období
čtyř let.
24.         Statutární auditor nebo
auditorská společnost porušují čl. 33 odst. 6, pokud po skončení
auditorské zakázky nepředloží kompletní předávací spis novému
statutárnímu auditorovi nebo auditorské společnosti.
F. Porušení týkající se zajištění
kvality
25.         Statutární auditor nebo auditorská
společnost porušují čl. 40 odst. 6, pokud nedodržují doporučení
vyplývající z kontrol v době, kterou určí příslušný
orgán.
II.        Porušení ze strany subjektů
veřejného zájmu
A.        Porušení související se
jmenováním statutárních auditorů a auditorských společností
1.           Aniž je dotčen čl.
31 odst. 2, 3 a 4, porušuje subjekt veřejného zájmu čl. 31 odst. 1,
pokud nezřídí výbor pro audit a/nebo nejmenuje potřebný počet
nezávislých členů a/nebo potřebný počet členů,
kteří mají konkrétní kvalifikaci v oblasti účetnictví a/nebo auditu.
2.           Subjekt veřejného zájmu
porušuje čl. 32 odst. 1, pokud nejmenuje statutárního auditora (auditory)
nebo auditorskou společnost (společnosti) v souladu s podmínkami
stanovenými v čl. 32 odst. 2 až 6.
3.           Velký subjekt veřejného
zájmu porušuje čl. 33, pokud zaměstnává stejného statutárního
auditora nebo auditorskou společnost po delší dobu, než která je uvedena v
článku 33.
4.           Subjekt veřejného zájmu
porušuje článek 34, pokud odvolá statutárního auditora nebo auditorskou
společnost bez řádného důvodu.
[1]               Vysokou výši podpory schválené v těchto
programech je možné vysvětlit tím, že některé členské státy
přijaly systémy paušální záruky vztahující se na veškeré dluhy jejich
bank. Členské státy se spoléhaly především na záruční
opatření. Byla schválena rekapitalizační opatření ve výši 546,08
mld. EUR (4,5 % HDP), z čehož členské státy v roce
2009 skutečně využily zhruba 141,5 mld. EUR. V období od
října 2008 do října 2010 Komise schválila opatření pro boj
s finanční krizí v oblasti státní podpory ve 22 členských
státech, tedy ve všech členských státech s výjimkou Bulharska, České
republiky, Estonska, Malty a Rumunska.
[2]               Evropská komise, Zelená kniha Politika v oblasti
auditu: poučení z krize, KOM (2010)561, 13.10.2010.
[3]               http://ec.europa.eu/internal_market/accounting/conferenc_20110209_en.htm
[4]               http://www.europarl.europa.eu/oeil/FindByProcnum.do?lang=en&procnum=INI/2011/2037
[5]               http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.int-opinions.15880
[6]               Viz sekce 4.3 důvodové zprávy k návrhu dodatku
ke směrnici 2006/43/ES, který obsahuje podrobnější informace o
rozsahu jednotlivých návrhů.
[7]               Za podmínek přiměřených přechodných
ujednání, pokud je to relevantní.
[8]               KOM(2010) 716 v konečném znění.
[9]               KOM(2009) 501 v konečném znění, KOM(2009) 502 v
konečném znění, KOM (2009) 503 v konečném znění.
[10]             Úř. věst. C , , s. .
[11]             Datum vydání stanoviska evropského inspektora ochrany
údajů (EDPS)
[12]             Úř. věst. L 372, 31.12.1986, s. 1.
[13]             Úř. věst. L 374, 31.12.1991, s. 7.
[14]             Úř. věst. L 390, 31.12.2004, s. 38.
[15]             Úř. věst. L 319, 5.12.2007, s. 1.
[16]             Úř. věst. L 302, 17.11.2009, s. 32.
[17]             Úř. věst. L 267, 10.10.2009, s. 7.
[18]             Úř. věst. L 174, 1.7.2011, s. 1.
[19]             Úř. věst. L 145, 30.4.2004, s. 1.
[20]             Úř. věst. L 222, 14.8.1978, s. 11.
[21]             Úř. věst. L 193, 18.7.1983, s. 1.
[22]             Úř. věst. L 157, 9.6.2006, s. 87.
[23]             KOM(2010)561 v konečném znění.
[24]             Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.
[25]             Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1.
[26]             Úř. věst. L 52, 25.2.2005, s. 51.
[27]             Úř. věst. L 309, 25.11.2005, s. 15.
[28]             Úř. věst. L 120, 7.5.2008, s. 20.
[29]             Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 84.
[30]             Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 12.
[31]             Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 48.
[32]             KOM(2010)716 v konečném znění.
[33]             Úř. věst. L 162, 30.4.2004,
s. 70.
[34]             Úř. věst. L 177, 30.6.2006,
s. 1.
[35]             OJ L 335, 17.12.2009, p.1.
[36]             Úř. věst. L 345, 31.12.2003, s. 64.
[37]             Úř. věst. L 149, 11.12.2010, s. 1.