Důležité právní upozornění

|

52007PC0489

Návrh nařízení Rady kterým se mění nařízení (EHS) č. 386/90 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částky  /* KOM/2007/0489 konecném znení - CNS 2007/0178 */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 31.8.2007KOM(2007) 489 v konečném znění2007/0178 (CNS)SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTUZjednodušení: Změna nařízení (EHS) č. 386/90NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se mění nařízení (EHS) č. 386/90 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částky(předložený Komisí)SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTUZjednodušení: Změna nařízení (EHS) č. 386/90V rámci kontrol vývozních náhrad vyžaduje čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 386/90[1], aby orgány členských států prováděly fyzické kontroly zboží s mírou kontroly 5 % na každý celní úřad, na kalendářní rok a na odvětví produktů.Nařízení Rady (ES) č. 163/94[2] přineslo první zjednodušení: pokud členský stát používá analýzu rizika v souladu s (nynějším nařízením (ES) č. 3122/94), minimální míra může být stanovena na 2 % na odvětví produktů a na 5 %, když jsou zahrnuta všechna odvětví.Nyní je navrženo další zjednodušení, dle kterého členský stát používající analýzu rizika v souladu s nařízením (ES) č. 3122/94 na všechny vývozce má možnost používat průměrnou míru 5 % na všechna odvětví na celém území členského státu, místo aby stanovil míru na každý celní úřad.Opatření bylo navrženo několika členskými státy, především těmi, které reorganizovaly své celní služby a postupy, kdy centralizace a elektronizace systémů zpracování vývozních prohlášení a výrazné snížení počtu celních úřadů mělo za následek potřebu lepšího rozdělení kontrolní činnosti v rámci národního území. Určit souhrnnou míru kontroly na celý členský stát je oprávněné pouze v případech, kdy je používána analýza rizika v souladu s nařízením (ES) č. 3122/94, a jedná se o nepovinné opatření, které má umožnit členským státům se složitější celní organizací pokračovat v jejich decentralizovaném řízení kontroly.DŮVODOVÁ ZPRÁVANařízení Rady (EHS) č. 386/90.S ohledem na svou příslušnost podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky[3] Rada stanovila, že členské státy mají vykonávat fyzickou kontrolu zboží, pro které jsou požadovány vývozní náhrady, při plnění celních vývozních formalit a před udělením povolení vyvézt zboží. Tyto kontroly se provádí na vývozním celním úřadě, který je často vnitrozemským úřadem. Minimální norma kontroly je 5 % na celní úřad, na kalendářní rok a na odvětví produktů, nebo může být souhrnně 5 % na všechna odvětví s minimem 2 % na odvětví produktů, pokud je při postupech výběru používána analýza rizika. Pokud jsou navíc vývozní prohlášení přijata vnitřním celním úřadem, fyzické kontroly záměny mohou být provedeny každým celním úřadem výstupu ze Společenství (= na vnější hranici).Od zavedení těchto požadavků v roce 1990 nařízením Rady (EHS) č. 386/90[4] a v roce 1994 nařízením Rady (ES) č. 163/94[5] prošly celní organizace pokračujícím vývojem výpočetních technologií v oblasti vývozních postupů, reorganizací z důvodu otevření vnitřního trhu a rozšíření Unie a získaly více zkušeností s používáním předpisů o kontrole. Tento vývoj měl dopad na počet vývozních celních úřadů a celních úřadů výstupu, jejich organizaci práce a jejich know-how.Ačkoli všechny celní služby používají určitou formu techniky řízení rizika, jenom 7 ze 27 členských států používají analýzu rizika v souladu s nařízením (ES) č. 3122/94[6]. Aby se zlepšilo používání analýzy rizika a zjednodušilo rozdělení fyzických kontrol a kontrol záměny, jsou navržena tato opatření.5 % fyzických kontrol na členský státUstanovení čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 386/90 vyžaduje, aby příslušné orgány členských států vykonávaly fyzické kontroly zboží s mírou kontroly 5 % na celní úřad, na kalendářní rok a na odvětví produktů.V některých případech již není celní úřad dostatečně významným kritériem pro určení roční míry kontroly. V některých členských státech se snížil počet celních úřadů, bylo centralizováno řízení kontrol, a použití technik řízení rizika by mohlo vést k fyzickým kontrolám přiměřeně rozděleným mezi všechny vývozce produktů, pro které jsou poskytovány náhrady. Vzhledem k tomuto vývoji shledaly členské státy, že efektivnímu rozdělení kontrol mezi odvětví či vývozce, kteří by měly být upřednostněni, brání požadavek stanovení minimální normy na úrovni vývozního celního úřadu. Pro některé úřady představuje míra 5 % příliš vysoké správní zatížení vzhledem k malému množství dotčených vývozců a vzhledem k požadované správě, zatímco v jiných úřadech norma 5% stěží pokrývá reálné potřeby kontroly.Pro zefektivnění a zjednodušení a v souladu se zásadou sdíleného řízení kontrol na výdaje rozpočtu by měly členské státy používající analýzu rizika v souladu s nařízením (ES) č. 3122/94 mít možnost používat minimální normu kontroly na národní úrovni, a nikoli na úrovni vývozního celního úřadu. Členské státy, které tuto analýzu rizika nepoužívají, nebudou tuto souhrnnou míru uplatňovat a zůstanou právně vázáni mírou kontroly na vývozní celní úřad. Členské státy, které výše zmíněnou analýzu rizika používají, ale dávají přednost decentralizovanému řízení kontroly prostřednictvím harmonizovaných právně závazných měr, mohou pokračovat v současné praxi používání právně požadované minimální míry kontroly na vývozní celní úřad.2007/0178 (CNS)NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se mění nařízení (EHS) č. 386/90 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částkyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise[7],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[8],vzhledem k těmto důvodům:1.  Od vstupu nařízení Rady (EHS) č. 386/90[9] v platnost reorganizovaly mnohé členské státy své celní služby, což mělo za následek výrazné snížení počtu celních úřadů. Zavedení elektronického zpracování vývozních celních postupů s centralizovanou kontrolou snížilo významnost celního úřadu jako základní jednotky pro uplatňování kontrolních měr.2.  Používání technik řízení rizika včetně analýzy rizika by navíc mělo vést k rozdělení fyzických kontrol mezi všechny vývozce. Efektivnímu rozdělení kontrol mezi odvětví či vývozce, kteří by měly být upřednostněni, brání nicméně požadavek použití minimálních kontrolních měr na úrovni vývozního celního úřadu. V zájmu zefektivnění a zjednodušení a v souladu se zásadou sdíleného řízení by tedy členské státy používající analýzu rizika v souladu s právem Společenství měly mít možnost použít minimální míru kontroly na národní úrovni, a nikoli na úrovni vývozních celních úřadů.3.  Nařízení (EHS) č. 386/90 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 1Nařízení (EHS) č. 386/90 se mění takto:V ustanovení čl. 3 odst. 2 se doplňuje třetí pododstavec, který zní:„Pokud členský stát používá druhý pododstavec, má také možnost výběru nahradit míru 5 % na celní úřad mírou 5 % na celé své území. Členský stát oznámí Komisi začátek nebo konec používání uvedeného pododstavce, předtím než tato skutečnost nastane.“Článek 2Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské Unie.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dne […].Za Radupředseda/předsedkyněFORMULÁŘ PRO POSOUZENÍ DOPADU DOPAD NÁVRHU NA PODNIKY, ZEJMÉNA NA MALÉ A STŘEDNÍ PODNIKY (MSP)Název návrhuNávrh nařízení, kterým se mění nařízení (EHS) č. 386/90 ze dne 12. února 1990 o kontrole prováděné při vývozu zemědělských produktů, pro které jsou poskytovány náhrady nebo jiné částkyReferenční číslo dokumentuKOM(2007) 489 v konečném znění 2007/0178 (CNS)NÁVRH1. Proč jsou s ohledem na zásadu subsidiarity právní předpisy Společenství v této oblasti nezbytné a jaké jsou jejich hlavní cíle?Jelikož návrh pouze mění úpravu řízení fyzických kontrol a kontrol záměny celními orgány v rámci vývozních náhrad, nemá na podniky žádný dopad.Právní předpisy Společenství jsou v této oblasti nezbytné, aby byla současná kontrolní opatření přizpůsobena změněnému kontrolnímu prostředí v některých členských státech.Hlavním cílem je zjednodušit centrální rozdělení fyzických kontrol a kontrol záměny celními orgány.Dopad na podniky2. Koho se návrh dotkne?Žádný dopad na podniky-  jakých odvětví podnikání-  jak velkých podniků (jaký je podíl MSP)-  existují ve Společenství určité zeměpisné oblasti, kde se tyto podniky nacházejí3. Jak se podniky budou muset přizpůsobit tomuto návrhu?Žádné změny pro podniky4. Jaký hospodářský dopad bude návrh s největší pravděpodobností mít?-  na zaměstnanost-  na investice a na zakládání nových podniků-  na konkurenceschopnost podnikůŽádný dopad5. Obsahuje návrh nějaká opatření, která by brala v úvahu zvláštní situaci malých a středních podniků (mírnější nebo odlišné požadavky atd.)?Žádný dopadKonzultace6. Uveďte výčet organizací, jež byly v souvislosti s návrhem konzultovány, a stručně popište jejich hlavní stanoviska.Proběhly rozsáhlé předběžné konzultace technických odborníků ze členských států, kteří byli delegováni do Řídícího výboru pro obchodní mechanismy. Tito odborníci jsou v kontaktu se sdruženími vývozců.Sdružení nereagovala. Hlavním stanoviskem odborníků ze členských států bylo, že souhrnné normy kontroly budou lépe odpovídat modernímu řízení celních kontrol s pomocí výpočetních technologií. Jelikož ale některé (velké) členské státy upřednostňují pokračovat v decentralizovaném řízení prostřednictvím harmonizovaných právně stanovených měr kontroly na celní úřad, je zavedení souhrnných norem možností výběru.[1] Úř. věst. L 42, 16.2.1990, s. 6. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 163/94 (Úř. věst. L 24, 29.1.1994, s. 2).[2] Úř. věst. L 24, 29.1.1994, s. 2.[3] Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13, nahrazeno článkem 9 nařízení (ES) č. 1290/2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 1).[4] Úř. věst. L 42, 16.2.1990, s. 6. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 163/94 (Úř. věst. L 24, 29.1.1994, s. 2).[5] Úř. věst. L 24, 29.1.1994, s. 2.[6] Úř. věst. L 330, 21.12.1994, s. 31.[7] Úř. věst C […], […], s. […].[8] Úř. věst C […], […], s. […].[9] Úř. věst. L 42, 16.2.1990, s. 6. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 163/94 (Úř. věst. L 24, 29.1.1994, s. 2).


				|

		52012PC0336

			Návrh NAŘÍZENÍ RADY, kterým se zavádí systém finanční pomoci členským státům, jejichž měnou není euro /* COM/2012/0336 final - 2012/0164 (APP) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Dne 18. února 2002
bylo přijato nařízení (ES) č. 332/2002, kterým se zavádí systém
finanční pomoci Unie. Uvedené nařízení má zmírnit omezení externího
financování členských států, u nichž nastaly nebo jim vážně
hrozí obtíže s jejich platební bilancí. Vztahuje se pouze na členské
státy, jejichž měnou není euro. Nebývalá celosvětová krize, která v
uplynulých letech zasáhla svět, poškodila ekonomický růst a
finanční stabilitu a vyvolala zhoršení schodku veřejných financí,
platební bilance a zadlužení členských států, což řadu
těchto států přimělo k tomu, aby požádaly o
finanční pomoc.
V souvislosti s
hospodářskou a finanční krizí byly vytvořeny nové nástroje
pomoci, a to Evropský nástroj finanční stability (EFSF), evropský
mechanismus finanční stabilizace (EFSM), v blízké budoucnosti bude
vytvořen také Evropský mechanismus stability (ESM). Stávající
nařízení však s těmito vývojovými změnami nedrží krok. V rámci
těchto mechanismů finanční stability byly zejména zřízeny
nové preventivní nástroje, jejichž prostřednictvím lze poskytovat
finanční pomoc členským státům eurozóny. Po přepracování
stávajícího nařízení budou mít obdobné finanční nástroje k dispozici
také členské státy, které nejsou členy eurozóny. Kromě toho tak
bude možné aktualizovat stávající nařízení s ohledem na nedávné
posílení správy ekonomických záležitostí a hospodářské a rozpočtové
koordinace s cílem zaručit širší spektrum rovných podmínek pro
země eurozóny i země, které nejsou členy eurozóny. Přepracováním
by se rovněž měla zvýšit účinnost rozhodování, neboť se
zjednoduší postup aktivace nařízení, který bude místo dvou procesních
kroků obsahovat pouze jeden.
2.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Tímto
nařízením se zavádí systém finanční pomoci Unie, kterou lze poskytnout
členskému státu mimo eurozónu, u něhož nastaly nebo mu vážně
hrozí obtíže s platební bilancí (článek 1). Finanční pomoc
může mít podobu úvěru nebo úvěrové linky, přičemž
celková výše k čerpání je omezena na 50 miliard EUR úvěrové jistiny
(článek 2). Úvěrová linka může mít formu předběžné
podmíněné úvěrové linky, což je úvěrová linka založená na
podmínkách způsobilosti, nebo úvěrové linky za zpřísněných
podmínek, což je úvěrová linka založená na kombinaci podmínek
způsobilosti a nových opatření politik (článek 4).
Na základě doporučení Komise
může Rada rozhodnout, že poskytne úvěr (článek 4). Poskytnutí
úvěru je podmíněno tím, že členský stát přijme
makroekonomický ozdravný program, který má znovu nastolit udržitelný stav
platební bilance a obnovit jeho úplnou finanční soběstačnost na
finančních trzích. Komise ve spolupráci s Evropskou centrální bankou a ve
vhodných případech Mezinárodním měnovým fondem prostřednictvím
pravidelných kontrolních misí sleduje pokrok při provádění
makroekonomického ozdravného programu.
Přepracované nařízení obsahuje nová
ustanovení, která mají posílit dialog o provádění finanční pomoci s
cílem zajistit větší transparentnost a odpovědnost. Konkrétněji
příslušný výbor Evropského parlamentu může dotčenému
členskému státu nabídnout, aby se zúčastnil výměny názorů
na pokrok při provádění ozdravného programu. Zástupci Komise mohou
být parlamentem dotčeného členského státu pozváni k účasti v diskuzi
o pokroku při provádění makroekonomického ozdravného programu.
Na základě
doporučení Evropské komise Rada rozhodne o poskytnutí předběžné
podmíněné úvěrové linky nebo úvěrové linky za
zpřísněných podmínek (článek 5). Přístup k předběžné
podmíněné úvěrové lince je omezen na členské státy, jejichž
hospodářská a finanční situace je stále v zásadě zdravá a
které splňují dohodnutý soubor kritérií způsobilosti. Přístup k úvěrové
lince za zpřísněných podmínek je otevřen členským
státům, které nesplňují některá z kritérií způsobilosti
nutná k přístupu k předběžné podmíněné úvěrové lince,
ale jejichž obecná hospodářská a finanční situace zůstává
zdravá. Kromě toho dotčený členský stát přijme nápravná
opatření. Tato opatření by se měla zaměřit na kritéria
způsobilosti, která nejsou považována za splněná, a na zajištění
udržitelného stavu platební bilance a zároveň soustavného dodržování
kritérií způsobilosti, která byla při poskytnutí úvěrové linky
považována za splněná.
Na členský
stát se bude při obdržení předběžné finanční pomoci vztahovat
posílený dohled, aby se zaručilo, že se urychleně vrátí do obvyklého
stavu, a aby byly ostatní členské státy chráněny před možnými
nepříznivými vedlejšími účinky (článek 6). Součástí tohoto
posíleného dohledu by měl být rozsáhlejší přístup Komise k informacím
nutným k pečlivému sledování hospodářské, fiskální a finanční
situace dotčeného členského státu a k tomu, aby Komise mohla
pravidelně podávat zprávy. Členský stát pod posíleným dohledem
přijme opatření, která se zaměří na zdroje možných
hospodářských těžkostí.
Nové nařízení se rovněž snaží sladit řadu důležitých
procesních kroků, a to prostřednictvím nově zavedeného
článku 136 nařízení, který se zaměřuje na členské
státy v problematické finanční situaci. Cílem je zaručit co nejširší
spektrum rovných podmínek pro všechny země, které jsou zapojeny do
programu EU, bez ohledu na to, zda patří do eurozóny, či nikoli.
Přepracované nařízení nahrazuje řadu kroků sledování v
rámci postupu při nadměrném schodku a během evropského semestru
makroekonomickým ozdravným programem a jeho sledováním (články 7 a 9).
Vzhledem ke komplexní povaze makroekonomického ozdravného programu může
tento program po dobu svého trvání nahradit některé postupy
hospodářského a fiskálního dohledu, aby se zabránilo zdvojování
povinností v oblasti podávání zpráv. Stejným způsobem přepracované
nařízení zaručuje také pozastavení postupu při makroekonomické
nerovnováze, je-li v členském státě prováděn makroekonomický
ozdravný program (článek 8), a vyžaduje, aby byl po poskytnutí pomoci
zřízen dohled nad těmi členskými státy, které vrátily méně
než 75 % obdržené finanční pomoci (článek 15).
Flexibilita
výpůjčních a úvěrových operací se pro Evropskou komisi mírně
zvýší, aby se omezily možné těžkosti při získávání
prostředků v případě obtížných podmínek na finančních
trzích (článek 12).
2012/0164 (APP)
Návrh
NAŘÍZENÍ RADY,
kterým se zavádí systém finanční pomoci
členským státům, jejichž měnou není euro
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o
fungování Evropské unie, a zejména na článek 352 této smlouvy,
s ohledem na návrh
Komise,
po postoupení návrhů
legislativních aktů vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na souhlas
Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko
Evropské centrální banky,
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem
k těmto důvodům:
(1)       V souladu
s článkem 143 Smlouvy může Rada na základě doporučení
Komise po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem
poskytnout vzájemnou pomoc členskému státu, u něhož nastaly nebo mu
vážně hrozí obtíže s jeho platební bilancí. Uvedený článek se
vztahuje na členské státy, jejichž měnou není euro (dále jen
„členské státy mimo eurozónu“). Toto ustanovení však neurčuje
nástroj, který se pro takovou plánovanou vzájemnou pomoc použije.
(2)       Nebývalá celosvětová
krize, která v uplynulých třech letech zasáhla svět, vážně
poškodila ekonomický růst a finanční stabilitu a vyvolala zhoršení
schodku veřejných financí a zadlužení členských států, což
řadu těchto států přimělo k tomu, aby požádaly o
finanční pomoc.
(3)       Pravidla poskytování a
monitorování finanční pomoci členským státům mimo eurozónu by
měla být v souladu s pravidly, která se vztahují na členské
státy, jejichž měnou je euro, zejména s pravidly vymezenými v
„nařízení Evropského parlamentu a Rady o posílení hospodářského
a rozpočtového dohledu nad členskými státy, ve kterých dochází k závažným
obtížím, pokud jde o jejich finanční stabilitu v eurozóně, nebo jsou
těmito obtížemi ohroženy“, měly by v nich být provedeny nezbytné
úpravy, které by zohledňovaly rozdíly mezi pravidly Smlouvy vztahujícími
se na členské státy, jejichž měnou není euro, a omezenější
hospodářskou a finanční provázaností. Komise by například
neměla mít možnost zařadit členský stát pod posílený dohled,
pokud dotčený členský stát není příjemcem finanční pomoci.
(4)       Poskytnutí finanční
pomoci by mělo být spojeno s hospodářským a fiskálním dohledem
nad dotčeným členským státem. Intenzita tohoto dohledu by měla
být úměrná závažnosti vzniklých finančních obtíží a měla by
zohlednit povahu předběžné finanční pomoci, jež se může
pohybovat od pouhé předběžné podpory na základě podmínek
způsobilosti až po úplný makroekonomický ozdravný program zahrnující
přísnou podmíněnost politiky.
(5)       Členský stát by měl
být při obdržení předběžné finanční pomoci zařazen pod
posílený dohled, aby se zaručilo, že se urychleně vrátí do obvyklého
stavu, a aby byly ostatní členské státy chráněny před možnými
nepříznivými vedlejšími účinky. Součástí tohoto posíleného
dohledu by měl být rozsáhlejší přístup Komise k informacím nutným
k pečlivému sledování hospodářské, fiskální a finanční
situace dotčeného členského státu a k tomu, aby Komise mohla
pravidelně podávat zprávy Hospodářskému a finančnímu
výboru.
(6)       Dohled nad hospodářskou
a fiskální situací by měl být dokonce ještě více posílen
v případě členských států, jimž byl poskytnut
úvěr. Součástí tohoto dohledu by mělo být ustavení
makroekonomického ozdravného programu. Vzhledem ke komplexní povaze takového
programu by měly být ostatní postupy hospodářského a fiskálního
dohledu po dobu trvání programu pozastaveny, aby se zabránilo zdvojování
povinností v oblasti podávání zpráv.
(7)       Měla by být stanovena
pravidla s cílem posílit dialog o provádění této finanční pomoci
mezi orgány Unie, zejména Evropským parlamentem, Radou a Komisí, aby byla
zajištěna větší transparentnost a odpovědnost.
(8)       Rozhodnutí o tom, že
členský stát nedodržuje makroekonomický ozdravný program, by rovněž
mělo zahrnovat pozastavení plateb či závazků z fondů
Unie podle čl. 21 odst. 6 nařízení (EU) č. XXX o společných
ustanoveních ohledně Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského
sociálního fondu, Fondu soudržnosti, Evropského zemědělského fondu
pro rozvoj venkova a Evropského námořního a rybářského fondu, jichž
se týká společný strategický rámec, o obecných ustanoveních ohledně
Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu
soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1083/2006.
(9)       Pravomoc přijímat
jednotlivá rozhodnutí pro použití tohoto nařízení by měla mít Rada,
jak stanoví čl. 143 odst. 2 Smlouvy.
(10)     Oblast působnosti
evropských orgánů dohledu zřízených nařízeními (ES)
č. 1093/2010, (ES) č. 1094/2010 a (ES) č. 1095/2010 by
měla zůstat v mezích stanovených v článku 1 každého z těchto
nařízení.
(11)     Smlouva nestanoví pro
přijetí tohoto nařízení, které uvádí rámec pro poskytování
finanční pomoci Unie členským státům mimo eurozónu, žádné jiné
pravomoci kromě pravomocí uvedených v článku 352,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast
působnosti
1.           Tímto nařízením se
zavádí systém finanční pomoci Unie, kterou lze v souladu
s článkem 143 Smlouvy poskytnout členskému státu, u něhož
nastaly nebo mu vážně hrozí obtíže s platební bilancí.
2.           Toto nařízení se
vztahuje na členské státy, jejichž měnou není euro.
Článek 2
Finanční pomoc Unie
1.           Finanční pomoc Unie se
poskytuje prostřednictvím:
a)      úvěru;
b)      předběžné podmíněné
úvěrové linky, což je úvěrová linka založená na podmínkách
způsobilosti nebo
c)      úvěrové linky za
zpřísněných podmínek, což je úvěrová linka založená na kombinaci
podmínek způsobilosti a nových opatření politik.
2.           Za tím účelem je Komise
zmocněna sjednávat jménem Evropské unie výpůjčky na kapitálových
trzích nebo u finančních institucí.
3.           Výše úvěrů nebo
úvěrových linek, které mohou členské státy čerpat na
základě tohoto nařízení, je omezena na 50 miliard EUR úvěrové
jistiny.
4.           Pokud je plánována
finanční pomoc mimo Unii, která podléhá podmínkám hospodářské
politiky, dotčený členský stát se nejprve obrátí na Komisi. Komise
přezkoumá možnosti, které jsou v rámci systému finanční pomoci
Unie k dispozici, a slučitelnost předpokládaných podmínek
hospodářské politiky s opatřeními přijatými na základě
článků 121 a 126 Smlouvy a na základě všech právních
předpisů, které byly podle uvedených článků přijaty.
Komise o svých zjištěních informuje Hospodářský a finanční
výbor.
Článek 3
Podmínky a postup poskytování
úvěrů
1.           Členský stát, který žádá
o úvěr, o tom uvědomí Komisi, Evropskou centrální banku (ECB) a
Hospodářský a finanční výbor.
2.           Komise ve spolupráci s Evropskou
centrální bankou a pokud možno s Mezinárodním měnovým fondem posoudí
udržitelnost veřejného dluhu a stávající a potenciální finanční
potřeby dotčeného členského státu a předá toto posouzení
Hospodářskému a finančnímu výboru.
3.           Dotčený členský
stát po dohodě s Komisí a ve spolupráci s Evropskou centrální
bankou a pokud možno Mezinárodním měnovým fondem připraví návrh
makroekonomického ozdravného programu, který obsahuje požadavky v oblasti
politik a má znovu nastolit udržitelný stav platební bilance a obnovit úplnou
finanční soběstačnost dotčeného státu na finančních
trzích. Návrh makroekonomického ozdravného programu náležitě
zohledňuje doporučení určená dotčenému členskému státu
podle článků 121, 126 a 148 Smlouvy, jakož i kroky tohoto státu
za účelem dodržování uvedených doporučení, a zaměří se na
rozšíření, posílení a prohloubení požadovaných opatření politik.
4.           Na základě
doporučení Komise může Rada kvalifikovanou většinou rozhodnout
o poskytnutí úvěru dotčenému členskému státu a pokud tak
učiní, schválí makroekonomický ozdravný program, který s daným
úvěrem souvisí.
5.           Rozhodnutí poskytnout
úvěr obsahuje částku, maximální průměrnou splatnost,
stanovení sazeb, maximální počet splátek, období dostupnosti úvěru,
hlavní podmínky v oblasti hospodářské politiky a další podrobná pravidla
nutná k provedení pomoci.
6.           Komise a dotčený
členský stát uzavřou memorandum o porozumění, v němž
bude podrobně popsán makroekonomický ozdravný program. Komise předá memorandum
o porozumění Evropskému parlamentu a Radě.
7.           Komise ve spolupráci s
Evropskou centrální bankou a případně Mezinárodním měnovým
fondem prostřednictvím pravidelných kontrolních misí sleduje pokrok
při provádění makroekonomického ozdravného programu.
Čtvrtletně o tom informuje Hospodářský a finanční výbor.
Dotčený členský stát s Komisí a Evropskou centrální bankou
plně spolupracuje. Zejména Komisi a Evropské centrální bance poskytuje
veškeré informace, které Komise a Evropská centrální banka považují za nezbytné
ke sledování programu. Dotčený členský stát má rovněž povinnosti
stanovené v čl. 6 odst. 2.
8.           Komise - ve spolupráci s Evropskou
centrální bankou a pokud možno Mezinárodním měnovým fondem -
společně s dotčeným členským státem přezkoumá
změny, které může být v makroekonomickém ozdravném programu
dotčeného státu nutné provést. Na základě doporučení Komise Rada
kvalifikovanou většinou schválí každou změnu, která má být v uvedeném
programu provedena.
9.           Pokud při sledování
podle odstavce 7 vyjdou najevo závažné odchylky od makroekonomického ozdravného
programu, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou
rozhodnout, že dotčený členský stát nesplňuje sjednané podmínky
finanční pomoci. Vyplácení finanční pomoci Unie podle tohoto
nařízení se pozastaví.
10.         Nejpozději do šesti
měsíců po rozhodnutí podle odstavce 9 může Rada na návrh Komise
kvalifikovanou většinou rozhodnout o obnovení vyplácení pomoci, pokud má
za to, že dotčený členský stát splňuje sjednané podmínky
finanční pomoci. Pokud takovéto rozhodnutí nebylo přijato
v uvedené lhůtě, k dalšímu vyplácení finanční pomoci Unie
podle tohoto nařízení nedojde.
11.         Pokud dotčený
členský stát nemá dostatečnou administrativní kapacitu nebo čelí
závažným potížím při provádění svého programu, požádá Komisi o
technickou pomoc a Komise může za tímto účelem
společně s členskými státy a dalšími evropskými a/nebo
příslušnými mezinárodními institucemi vytvořit skupiny
odborníků. Součástí technické pomoci může být ustavení zástupce
s trvalým pobytem a podpůrných pracovníků, kteří by
orgánům poskytovali poradenství ohledně provádění ozdravného
programu.
12.         Příslušný výbor Evropského
parlamentu může dotčenému členskému státu nabídnout, aby se
zúčastnil výměny názorů na pokrok při provádění
ozdravného programu.
13.         Zástupci Komise mohou být
parlamentem dotčeného členského státu pozváni k účasti ve
výměně názorů na pokrok při provádění
makroekonomického ozdravného programu.
Článek 4
Podmínky pro poskytování
úvěrových linek
1.           Přístup k předběžné
podmíněné úvěrové lince je omezen na členské státy, jejichž
hospodářská a finanční situace je stále v zásadě zdravá. Provede
se globální posouzení otázky, zda se členský stát kvalifikuje pro předběžnou
podmíněnou úvěrovou linku, přičemž základem posouzení jsou
tato kritéria způsobilosti:
a)      byla dodržena doporučení Rady a
rozhodnutí Rady přijatá na základě článků 121 a 126
Smlouvy. Členské státy, na něž se vztahuje postup při
nadměrném schodku, mohou stále získat přístup k předběžné
podmíněné úvěrové lince, pokud se plně řídí
doporučeními Rady podle čl. 126 odst. 7 Smlouvy;
b)      udržitelný veřejný dluh;
c)      členské státy dodržují své závazky
v rámci postupu při nadměrné nerovnováze. Země, na něž
se vztahuje postup při nadměrné nerovnováze, mohou stále získat
přístup k předběžné podmíněné úvěrové lince, pokud je
stanoveno, že se zavazují vyřešit případy nerovnováhy zjištěné
Radou;
d)      doba přístupu na kapitálové trhy za
rozumných podmínek;
e)      udržitelná zahraniční pozice;
f)       banky nemají žádné problémy
s platební schopností, které by představovaly systémové hrozby pro
stabilitu bankovního systému.
2.           Přístup k úvěrové
lince za zpřísněných podmínek je otevřen členským
státům, které nesplňují některá z kritérií způsobilosti
nutná k přístupu k předběžné podmíněné úvěrové lince,
ale jejichž obecná hospodářská a finanční situace zůstává
zdravá. Po konzultaci s Komisí a Evropskou centrální bankou dotčený
členský stát připraví nápravná opatření, jejichž cílem bude:
a)      zaměřit se na kritéria
způsobilosti vymezená v odstavci 1, která nejsou považována za
splněná a
b)      zaručit soustavné dodržování
ostatních kritérií způsobilosti vymezených v odstavci 1.
Článek 5
Postup poskytování úvěrových
linek
1.           Členský stát, který žádá
o úvěrovou linku, o tom uvědomí Komisi, Evropskou centrální banku a
Hospodářský a finanční výbor.
2.           Komise ve spolupráci
s ECB a pokud možno s Mezinárodním měnovým fondem posoudí udržitelnost
veřejného dluhu a stávající a potenciální finanční potřeby
dotčeného členského státu a předá toto posouzení
Hospodářskému a finančnímu výboru.
3.           Komise ve spolupráci
s ECB posoudí, zda dotčený členský stát splňuje podmínky
stanovené v článku 4 pro přístup k předběžné
podmíněné úvěrové lince a úvěrové lince za zpřísněných
podmínek.
4.           Na základě
doporučení Komise Rada kvalifikovanou většinou rozhodne o poskytnutí předběžné
podmíněné úvěrové linky nebo úvěrové linky za
zpřísněných podmínek na počáteční období jednoho roku.
Rozhodnutí poskytnout úvěrovou linku obsahuje částku, poplatek za
dostupnost úvěrové linky, stanovení sazeb pro uvolnění
finančních prostředků, období dostupnosti, maximální
průměrnou splatnost úvěru, který má být čerpán, a další
ustanovení nutná k provedení pomoci. Rozhodnutí poskytnout úvěrovou
linku za zpřísněných podmínek obsahuje také popis nápravných
opatření, která mají být přijata v souladu s čl. 4
odst. 2.
5.           Komise a dotčený
členský stát uzavřou memorandum o porozumění, v němž
budou podrobně popsány podmínky spojené s úvěrovou linkou.
6.           Na žádost dotčeného
členského státu může Komise rozhodnout, že úvěrovou linku
dvakrát na šest měsíců obnoví, a to poté, co informovala
Hospodářský a finanční výbor o vyhodnocení dodržování podmínek
způsobilosti.
7.           Pokud je uvěrová linka
poskytnuta, Komise sleduje soustavné dodržování kritérií způsobilosti a
každé tři měsíce informuje Hospodářský a finanční výbor o
svých zjištěních. Je-li úvěrová linka čerpána, Komise znovu
posoudí její přiměřenost. Pokud Komise při tomto
opětovném posouzení dojde k závěru, že úvěrová linka již
není vhodná k překonání obtíží dotčeného členského státu,
může Rada na základě doporučení Komise rozhodnout, že
ukončí dostupnost úvěrové linky, a doporučit dotčenému
členskému státu, aby postupem podle článku 3 podal žádost o
úvěr.
8.           Je-li poskytnuta úvěrová
linka za zpřísněných podmínek nebo čerpána předběžná
podmíněná úvěrová linka, v souladu s článkem 6 se na
členský stát po dobu dostupnosti úvěrové linky vztahuje posílený
dohled.
Článek 6
Posílený dohled
1.           Po konzultaci a ve spolupráci
s Komisí, Evropskou centrální bankou, evropskými orgány dohledu, Evropskou
radou pro systémová rizika (ESRB) a ve vhodných případech Mezinárodním
měnovým fondem přijme členský stát, který je pod posíleným
dohledem, opatření, aby zaručil udržitelný stav platební bilance a
zabránil budoucím problémům při přístupu k tržnímu
financování.
2.           Na žádost Komise členský
stát pod posíleným dohledem:
a)      sděluje Komisi, Evropské centrální
bance, příslušnému evropskému orgánu dohledu (evropským orgánům
dohledu) v požadovaných intervalech a v neagregované podobě informace
o vývojových změnách ve svém finančním systému. Komise, ECB,
příslušný evropský orgán dohledu (evropské orgány dohledu) zachovávají
důvěrnost obdržených neagregovaných údajů;
b)      provádí pod dohledem příslušného
evropského orgánu (evropských orgánů dohledu) zátěžové testy nebo
analýzy citlivosti za účelem posouzení odolnosti finančního sektoru
vůči různým makroekonomickým a finančním otřesům
popsaným Komisí a Evropskou centrální bankou v spolupráci
s příslušným evropským orgánem dohledu (evropskými orgány dohledu)
a Evropskou radou pro systémová rizika (ESRB) a sdílí s nimi podrobné
výsledky;
c)      podléhá pravidelným posouzením kapacity
pro dohled nad bankovnictvím v rámci konkrétního vzájemného hodnocení
prováděného příslušným evropským orgánem dohledu (evropskými orgány
dohledu);
d)      sděluje veškeré informace nutné ke
sledování makroekonomické nerovnováhy, jak stanoví nařízení Evropského
parlamentu a Rady č. 1176/2011 o prevenci a nápravě
makroekonomické nerovnováhy;
e)      provede ve spolupráci s nejvyššími
vnitrostátními kontrolními orgány komplexní nezávislý audit výkazů veřejného
sektoru zaměřený na spolehlivost, úplnost a přesnost výkazů
za veřejný sektor pro účely postupu při nadměrném schodku a
podá o něm zprávu. V této souvislosti Komise (Eurostat) posoudí
kvalitu údajů předložených dotčeným členským státem
v souladu s nařízením (ES) č. 679/2010;
f)       poskytuje dodatečné informace pro
účely sledování pokroku k nápravě jeho nadměrného schodku, pokud
se na něj vztahuje rozhodnutí Rady podle čl. 126 odst. 6 Smlouvy.
3.           Členský stát pod
posíleným dohledem:
a)      neprodleně provádí komplexní
posouzení meziročního průběhu plnění rozpočtu veřejného
sektoru a jeho dílčích odvětví. Posouzení se vztahuje i na
finanční rizika spojená se subjekty ve vlastnictví státu a veřejnými
zakázkami, neboť i ty mohou přispívat k existenci nadměrného
schodku. Výsledek tohoto posouzení se předá Komisi a Hospodářskému a
finančnímu výboru;
b)      pravidelně podává Komisi a
Hospodářskému a finančnímu výboru zprávy o meziročním
plnění rozpočtu veřejného sektoru a jeho dílčích
odvětví, o rozpočtovém dopadu diskrečních opatření
přijatých jak na straně výdajů, tak na straně příjmů,
o cílech výdajů a příjmů veřejného sektoru, jakož i
informace o přijatých opatřeních a o povaze opatření
plánovaných k dosažení cílů. Zpráva se zveřejňuje.
4.           Komise provádí ve spolupráci
s Evropskou centrální bankou a podle potřeby evropským orgánem
dohledu (evropskými orgány dohledu) a ve vhodných případech
s Mezinárodním měnovým fondem pravidelné kontrolní mise v
členském státě pod dohledem, aby ověřila pokrok, jehož bylo
dosaženo při provádění opatření uvedených v odstavci 1, 2 a 3.
Svá zjištění sděluje každé tři měsíce Hospodářskému a
finančnímu výboru, a zejména posuzuje, zda je třeba
přijmout další opatření. Tyto kontrolní mise nahradí sledování na
místě podle čl. 10a odst. 2 nařízení Rady (ES)
č. 1467/97.
5.           Pokud je na základě
posouzení uvedeného v odstavci 4 vyvozen závěr, že je třeba
přijmout další opatření, a finanční situace dotčeného
členského státu má významné nepříznivé účinky na finanční
stabilitu v Unii, může Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise
doporučit dotčenému členskému státu, aby postupem podle
článku 3 požádal o úvěr. Doporučení a přípravné práce
provedené v rámci příprav na jeho přijetí jsou považovány za
důvěrné, pokud Rada nerozhodne, že je zveřejní.
6.           Pokud se doporučení
přijaté podle odstavce 5 zveřejní:
a)      příslušný výbor Evropského
parlamentu může dotčenému členskému státu nabídnout, aby se
zúčastnil výměny názorů;
b)      parlament dotčeného členského
státu může vyzvat zástupce Komise k účasti v diskuzi.
Článek 7
Soulad s postupem
při nadměrném schodku
1.           Ozdravný makroekonomický
program a jeho změny podle čl. 3 odst. 4 a 8 tohoto nařízení se
považují za náhradu předkládání konvergenčních programů podle
článku 8 nařízení Rady (ES) č. 1466/97.
2.           Pokud se na dotčený
členský stát vztahuje doporučení podle čl. 126 odst. 7 Smlouvy
pro nápravu nadměrného schodku:
a)      makroekonomický ozdravný program podle
čl. 3 odst. 4 a 8 tohoto nařízení se rovněž považuje za náhradu
zpráv stanovených v čl. 3 odst. 4a nařízení Rady (ES)
č. 1467/97;
b)      roční rozpočtové cíle v
makroekonomickém ozdravném programu podle článku 3 tohoto nařízení se
považují za náhradu ročních rozpočtových cílů stanovených v
souladu s čl. 3 odst. 4 nařízení (ES) č. 1467/97 v
doporučení přijatém v souladu s čl. 126 odst. 7
Smlouvy;
c)      sledování podle čl. 3 odst. 7 tohoto
nařízení se považuje za náhradu sledování podle čl. 10
odst. 1 a článku 10a nařízení Rady (ES) č. 1467/97 a
sledování, jež je podkladem pro jakékoli rozhodnutí podle čl. 4
odst. 2 nařízení (ES) č. 1467/97.
Článek 8
Soulad s postupem při
nadměrné nerovnováze
Provádění nařízení (EU) č.
1176/2011 se pozastaví pro členské státy, na které se vztahuje
makroekonomický ozdravný program schválený Radou v souladu s článkem
3 tohoto nařízení. Toto pozastavení se uplatní po dobu trvání
makroekonomického ozdravného programu.
Článek 9
Soulad s evropským semestrem
pro koordinaci hospodářských politik
Sledování podle článku 3 tohoto
nařízení se považuje za náhradu sledování a hodnocení evropského semestru
pro koordinaci hospodářských politik podle článku 2a nařízení
(ES) č. 1466/97 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a o
posílení koordinace hospodářských politik.
Článek 10
Vyplácení úvěru
1.           Úvěr se zpravidla
vyplácí ve splátkách.
2.           Aniž je dotčen čl.
3 odst. 9, Komise rozhodne o uvolnění splátek na základě sledování
podle čl. 3 odst. 7.
Článek 11
Uvolnění
prostředků v rámci úvěrové linky
1.           Dotčený členský
stát s předstihem informuje Komisi o záměru čerpat
prostředky ze své úvěrové linky, a to alespoň 45
kalendářních dnů předem. Podrobná pravidla se stanoví v rozhodnutí
uvedeném v čl. 5 odst. 5.
2.           Na základě sledování
podle čl. 5 odst. 7 a čl. 6 odst. 4 Komise rozhodne o uvolnění
prostředků.
Článek 12
Výpůjční a
úvěrové operace
1.           Výpůjční a
úvěrové operace uvedené v článku 2 se provádějí v eurech.
2.           Dotčený členský
stát s Komisí vyjedná charakter postupných splátek uvolňovaných Unií v
rámci systému finanční pomoci.
3.           Jakmile Rada přijme
rozhodnutí o úvěru, Komise je oprávněna půjčit si
finanční prostředky na kapitálových trzích nebo u finančních
institucí, a to v nejvhodnější dobu mezi plánovaným vyplácením s cílem
optimalizovat náklady financování a udržet si na trzích pověst
emitenta Unie. Finanční prostředky, které byly získány, avšak dosud
nebyly vyplaceny, jsou po celou dobu uchovávány na zvláštním peněžním
účtu nebo na zvláštním účtu cenných papírů, s nimiž je nakládáno
v souladu s pravidly pro mimorozpočtové operace a které nesmí být
použity za jiným účelem, než je poskytnutí finanční pomoci
členským státům v rámci tohoto mechanismu.
4.           Pokud členský stát obdrží
úvěr s možností předčasného splacení a rozhodne se tuto možnost
využít, Komise podnikne nezbytné kroky.
5.           Na žádost dotčeného
členského státu a v případě, že okolnosti a smlouvy o výpůjčce
umožňují zlepšení úrokové sazby z úvěru, může Komise provést
refinancování všech svých původních výpůjček nebo jejich
části či restrukturalizaci příslušných finančních podmínek.
6.           Komise informuje
Hospodářský a finanční výbor o vývoji operací uvedených
v odstavci 5.
Článek 13
Náklady
Náklady, které Unii vzniknou při sjednání
a provádění každé operace, nese dotčený členský stát.

Článek 14
Správa úvěrů
1.           Komise zavede nezbytná
opatření pro správu úvěrů s ECB.
2.           Dotčený členský
stát otevře pro správu obdržené finanční pomoci Unie zvláštní
účet u své národní centrální banky. Splatné částky jistiny s
úrokem z úvěru rovněž převádí na účet u ECB
čtrnáct pracovních dní (podle systému TARGET2) před odpovídajícím
dnem jejich splatnosti.
3.           Aniž je dotčen
článek 27 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální
banky, má Evropský účetní dvůr právo provádět v dotčeném
členském státě veškeré finanční kontroly nebo audity, jež
považuje ve vztahu ke správě této pomoci za nezbytné. Komise
včetně Evropského úřadu pro boj proti podvodům má zejména
právo vyslat své úředníky nebo řádně zplnomocněné zástupce,
aby v dotčeném členském státě provedli jakékoli technické
či finanční kontroly nebo audity, které v souvislosti s touto
pomocí považuje za nezbytné
Článek 15
Dohled po poskytnutí pomoci
1.           Členský stát, který obdržel
finanční pomoc Unie podle tohoto nařízení, bude pod dohledem po
poskytnutí pomoci, dokud nebude splaceno alespoň 75 % jistiny
finanční pomoci. Na návrh Komise může Rada kvalifikovanou
většinou prodloužit dobu trvání dohledu po poskytnutí pomoci.
2.           Členský stát, na který se
vztahuje dohled po poskytnutí pomoci, má rovněž povinnosti stanovené
v čl. 6 odst. 2.
3.           Komise ve spolupráci s Evropskou
centrální bankou provádí pravidelné kontrolní mise v členském státě, na
který se vztahuje dohled po poskytnutí pomoci, aby posoudila jeho
hospodářskou, fiskální a finanční situaci. Svá zjištění
sděluje každé pololetí Hospodářskému a finančnímu výboru a
zejména posuzuje, zda je třeba provést nápravná opatření.
4.           Na návrh Komise může
Rada kvalifikovanou většinou doporučit členskému státu, který je
pod dohledem po poskytnutí pomoci, aby přijal nápravná opatření.
Článek
16
Zrušení
Nařízení (ES) č. 332/2002 se zrušuje.
Nadále se bude vztahovat na pomoc poskytnutou na základě uvedeného
nařízení, dokud neuplyne doba dostupnosti a nebudou splaceny veškeré
částky.
Článek 17
Přechodná ustanovení
Článek 15 se nevztahuje na členské
státy, které se v den vstupu tohoto nařízení v platnost již nacházejí
pod dohledem po poskytnutí pomocí poté, co obdržely finanční pomoc podle
nařízení (ES) č. 332/2002.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost
dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda


Důležité právní upozornění

|

52007PC0075

Návrh nařízení Rady kterým se Bulharsku a Rumunsku přiznávají odchylky od některých ustanovení nařízení (ES) č. 2371/2002 vztahujících se k referenčním úrovním rybářských loďstev  /* KOM/2007/0075 konecném znení */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 28.2.2007KOM(2007) 75 v konečném zněníNávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se Bulharsku a Rumunsku přiznávají odchylky od některých ustanovení nařízení (ES) č. 2371/2002 vztahujících se k referenčním úrovním rybářských loďstev(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVAJe nezbytné provést určité úpravy acquis v oblasti společné rybářské politiky, aby se právní předpisy vztahovaly na Bulharsko a Rumunsko.Připojený návrh nařízení Rady je úpravou technického rázu.Ustanovení čl. 4 odst. 3 smlouvy o přistoupení umožňuje Radě nebo Komisi, aby před přistoupením přijaly opatření uvedená mimo jiné v článku 56 aktu o přistoupení. Tato opatření vstoupí v platnost pouze s výhradou a dnem vstupu této smlouvy v platnost.Ustanovení článku 56 aktu o přistoupení umožňuje Radě nebo Komisi přijmout před přistoupením akty, které vyžadují úpravu z důvodu přistoupení a u kterých nebyly potřebné úpravy stanoveny v aktu o přistoupení nebo v přílohách tohoto aktu. Tyto úpravy se použijí od dne přistoupení.Jelikož se referenční úrovně rybářských loďstev podle článku 12 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 rovnají součtu cílů víceletých orientačních programů na období 1997-2002 stanovených pro každou část, není vhodné stanovit tyto úrovně pro členské státy, které přistoupily ke Společenství poté, co byly tyto programy ukončeny.NávrhNAŘÍZENÍ RADYkterým se Bulharsku a Rumunsku přiznávají odchylky od některých ustanovení nařízení (ES) č. 2371/2002 vztahujících se k referenčním úrovním rybářských loďstevRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na smlouvu o přistoupení Bulharska a Rumunska[1],s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na článek 56 tohoto aktu,vzhledem k těmto důvodům:1.  Ustanovení článku 12 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky[2] stanoví, že se pro každé loďstvo členského státu mají stanovit referenční úrovně, které se rovnají součtu cílů víceletého orientačního programu na období 1997-2002 stanovených pro každou část.2.  Bulharsko a Rumunsko nemají cíle podle článku 12 nařízení (ES) č. 2371/2002.3.  Referenční úrovně pro nové členské státy by mohly být stanoveny pouze odkazem na úroveň jejich loďstev v okamžiku přistoupení. V tomto případě by však povinnosti stanovené v čl. 11 odst. 2 a čl. 11 odst. 4 nařízení (ES) č. 2371/2002 byly nadbytečné, protože by se překrývaly s povinnostmi vyplývajícími z režimu vstupu / výstupu stanoveného v článku 13 uvedeného nařízení.4.  Rybolovná kapacita rybářských loďstev Bulharska a Rumunska ke dni přistoupení poslouží jako základ pro provádění režimu vstupu / výstupu, jak je uvedeno v článku 13 nařízení (ES) č. 2371/20025.  Není proto vhodné stanovit pro nové členské státy referenční úrovně podle článku 12 nařízení (ES) č. 2371/2002, ani v jejich případě použít čl. 11 odst. 2 a čl. 11 odst. 4 uvedeného nařízení, protože by to nemělo žádný účinek na řízení loďstva novými členskými státy.6.  V souladu s tím by měly být Bulharsku a Rumunsku přiznány odchylky od těchto ustanovení nařízení (ES) č. 2371/2002,PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:Článek 1V případě Bulharska a Rumunska se nepoužijí čl. 11 odst. 2, čl. 11 odst. 4 a článek 12 nařízení (ES) č. 2371/2002.Článek 2Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .Použije se ode dne 1. ledna 2007.Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.V Bruselu dne [...].Za Radupředseda [1] Úř. věst. L 157, 21.6.2005, s. 11.[2] Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59.