				|

		52014PC0006

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o Evropské síti služeb zaměstnanosti, přístupu pracovníků ke službám mobility a další integraci trhů práce /* COM/2014/06 final - 2014/0002 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
1.1         Oblast působnosti návrhu

Cílem tohoto návrhu nařízení je zlepšit
přístup pracovníků k podpůrným službám pro pracovní
mobilitu uvnitř EU, a posílit tak spravedlivou mobilitu a zlepšit
přístup k pracovním příležitostem v celé Unii.
Nařízení nahrazuje ustanovení o
výměně informací o volných pracovních místech, žádostech o
zaměstnání a životopisech mezi jednotlivými členskými státy
(„vyrovnávání nabídky a poptávky“), jež v současnosti obsahuje kapitola
II a článek 38 nařízení (EU) č. 492/2011[1], a jeho základem je
článek 46 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). Dále
(opětovně) zřizuje Evropskou síť služeb zaměstnanosti,
EURES, jejímž účelem bude poskytovat pomoc při hledání zaměstnání
a náboru pracovníků napříč členskými státy. Obdobná
síť nyní působí na základě rozhodnutí Komise přijatého
v roce 2012[2].
Po přijetí tohoto nařízení proto Komise zruší výše uvedené rozhodnutí
o činnosti stávající sítě EURES.
Článek 45 Smlouvy zaručuje
pracovníkům volný pohyb v rámci Unie a článek 46 stanoví
opatření pro naplnění této svobody pohybu, zejména
prostřednictvím zajištění úzké spolupráce mezi veřejnými
službami zaměstnanosti. Komise také nedávno předložila návrh na
vytvoření sítě veřejných služeb zaměstnanosti[3] s cílem posílit
spolupráci a vzájemné učení, na základě článku 149 Smlouvy. Tato
síť bude zahrnovat řadu cílů a iniciativ ve formě pobídek a
doplňuje tento návrh.
1.2         Odůvodnění návrhu
Svoboda pohybu je jedna ze čtyř
základních svobod v Evropské unii a klíčový prvek občanství EU.
V článku 45 SFEU je zakotveno právo občanů EU stěhovat se
za prací do jiného členského státu.
Mobilita je prospěšná ze sociálního i
hospodářského hlediska. Větší pracovní mobilita uvnitř EU
rozšíří možnosti zaměstnání a zaměstnavatelům pomůže
lépe a rychleji zaplnit volná pracovní místa. Napomůže tak k rozvoji
evropského trhu práce s vysokou úrovní zaměstnanosti (článek 9
SFEU).
Vzhledem k velikosti trhu práce a
počtu obyvatel v produktivním věku je pracovní mobilita v EU
poměrně nízká. Roční mobilita v rámci bývalé skupiny EU-27
činí 0,29 %, což je méně než v Austrálii (1,5 % mezi 8
státy) a ve Spojených státech amerických (2,4 % mezi 50 státy)[4]. Jen asi
7,5 milionu evropských pracovních sil z přibližně 241
milionů (tj. 3,1 %) je ekonomicky aktivních v jiném
členském státě[5].
V současné době mají některé členské státy
vysokou míru nezaměstnanosti, zatímco v jiných členských státech
je velký počet volných pracovních míst.
Významně
roste počet pracovníků, kteří vyjadřují „pevné odhodlání“
přestěhovat se za prací do zahraničí (tj. podíl těch,
kdo plánují přestěhovat se za prací v nejbližších 12
měsících)[6].
Z registrací v síti EURES vyplývá, že počet lidí, kteří hledají
pracovní místo v zahraničí, roste. Počet uchazečů o práci
zaregistrovaných na portále EURES vzrostl v období od roku 2007 do
prosince 2013 ze 175 000 na 1 200 000, aniž by se
v odpovídající míře zvýšila pracovní mobilita.
V současné době se
ročně za prací stěhuje do jiného členského státu
v průměru přibližně pouze 700 000 osob[7], zatímco extrapolace
údajů získaných v průzkumech ukazují, že v nejbližších 12
měsících by se rádo za prací přestěhovalo přibližně
2,9 milionu občanů EU[8].
To představuje významný potenciál z hlediska mobility a výzvu pro síť
EURES.
Existuje řada důvodů, proč
potenciál pracovní mobility v EU zůstává nevyužit a proč jednotliví
občané své odhodlání stát se mobilními pracovníky nerealizují.
Průzkumy[9]
ukazují, že nejčastějšími praktickými obtížemi, které lidé
očekávají nebo s nimiž se setkávají, jsou nedostatečná znalost
příslušného jazyka a potíže s nalezením zaměstnání. EU může
k řešení druhého z uvedených problémů přispět
zvyšováním informovanosti o pracovních příležitostech v celé Unii a
rozvíjením vhodných podpůrných služeb na podporu náboru pracovníků v
rámci EU. To bude úkolem posílené sítě EURES.
Zatímco ve fungování sítě EURES došlo
z podnětu Komise prostřednictvím jejího rozhodnutí z roku
2012 k určitým změnám, kapitola II nařízení (EU) č.
492/2011, která představuje evropský právní rámec pro vyrovnávání nabídky
zaměstnání a poptávky po zaměstnání a výměnu informací
týkajících se pracovní mobility uvnitř EU mezi členskými státy, se od
roku 1992 nezměnila.
Je nutné provést komplexní revizi, která
zohlední nové vzorce mobility, sílící požadavky na spravedlivou mobilitu,
změny v technologii pro sdílení údajů o volných pracovních
místech, využívání mnoha různých kanálů náboru uchazeči o
zaměstnání i zaměstnavateli a rostoucí úlohu dalších
zprostředkovatelů na trhu práce při poskytování náborových služeb
vedle veřejných služeb zaměstnanosti. Spravedlivou mobilitou se
rozumí mobilita, která je dobrovolná a při které je dodržováno pracovní
právo a pracovní normy, jakož i práva pracovníků v rámci Unie.
Závěry ze zasedání Evropské rady, které
se konalo ve dnech 28. a 29. června 2012, k Paktu pro růst
a zaměstnanost uznávají politickou naléhavost úkolu posílit pracovní
mobilitu uvnitř EU s ohledem na vysoké míry nezaměstnanosti: „portál
EURES by měl být rozvinut tak, aby se z něj stal skutečný
evropský nástroj pro umísťování a nábor pracovníků (…)“. Závěry
přijaté Evropskou radou na jejím zasedání ve dnech 13. a 14. prosince
2012 k roční analýze růstu pro rok 2013 a zaměstnanosti
mladých lidí vyzvaly Komisi, aby navrhla nové nařízení o EURES.
Ve
své Zprávě o občanství EU pro rok 2013[10] se Komise zavázala, že
v roce 2013 navrhne iniciativu na modernizaci služeb EURES, aby posílila
úlohu a dopad služeb zaměstnanosti na vnitrostátní úrovni a zlepšila
koordinaci mobility pracovních sil v EU (opatření č. 2). Modernizace
sítě EURES je zmíněna také ve sdělení Komise nazvaném „Volný
pohyb občanů EU a jejich rodin: Pět rozhodujících opatření“[11] ze dne
25. listopadu 2013 jako součást opatření, jejichž cílem je
pomoci místním orgánům při uplatňování pravidel EU týkajících se
volného pohybu v praxi (opatření 5).
V souladu s požadavkem obsaženým ve
výše zmíněných závěrech Evropské rady ze dne 28. a
29. června 2012 bude síť EURES také postupně
rozšiřována tak, aby zahrnovala i učňovskou přípravu a
stáže. Zaměstnávání prostřednictvím náboru mladých lidi
napříč EU podporuje projekt Tvoje první práce přes EURES. Tato
iniciativa spojuje individuálně přizpůsobenou pomoc při
hledání zaměstnání s finanční podporou na pokrytí cestovních
výdajů v souvislosti s pracovními pohovory, usazením
v zemi, kde pracovník vykonává povolání, atd. Komise má v úmyslu takové
programy i nadále podporovat. Cílem návrhu nařízení je rovněž posílit
způsobilost služeb zaměstnanosti rozvíjet partnerství tak, aby byli
v rámci pracovní mobility v EU častěji do zaměstnání
přijímáni mladí lidé. Aby byl zajištěn soulad s probíhajícími
iniciativami na úrovni EU, jako je Velká koalice pro digitální pracovní místa
nebo Evropská aliance pro učňovskou přípravu, vyzývá se síť
EURES k aktivní podpoře těchto iniciativ.
1.3         Nedostatky sítě EURES
V souladu
s balíčkem opatření v oblasti zaměstnanosti[12] přijala Komise
v roce 2012 rozhodnutí o modernizaci a posílení sítě EURES[13]. Rozhodnutí nahrazuje
rozhodnutí Komise z roku 2003[14]
a jeho cílem je vytvářet pobídky k posílení činností
v oblasti zprostředkování zaměstnání, umísťování a náboru
pracovníků v rámci stávající sítě EURES, mimo jiné tím, že se
tato síť co možná nejvíce otevře soukromým službám
zaměstnanosti, aniž by se měnil právní základ (nařízení
č. 492/2011). Prováděcí rozhodnutí Komise 2012/733/EU vstoupilo
v platnost dne 1. ledna 2014.
Síť EURES s přibližně 900
poradci a společnou platformou pro vyrovnávání nabídky volných pracovních
míst a poptávky po zaměstnání v Evropě – portálem EURES –
prokazatelně pomohla mnoha uchazečům o zaměstnání a
zaměstnavatelům realizovat možnosti, jež mobilita nabízí. Ti, kdo
tento nástroj a jím nabízené služby využijí, jej obecně pokládají za
užitečný.
Je však zjevné, že tento nástroj
v podobě, v jaké funguje dnes, není dostatečně vybaven
k tomu, aby podporoval vznik nových forem spravedlivé mobility
v rámci řešení stávajících nerovnováh na evropském trhu práce,
zejména vzhledem k početnosti evropské pracovní síly a obtížnosti
tohoto úkolu za současné hospodářské situace. V činnosti sítě
EURES byly zjištěny tyto nedostatky:
–
neúplný soubor volných pracovních míst a
životopisů přístupných všem členským státům na úrovni EU
(transparentnost trhů práce),
–
omezená zprostředkovací schopnost portálu
EURES, který propojuje volná pracovní místa a životopisy na úrovni EU, vzhledem
k omezené míře sémantické interoperability údajů ze systémů
nabídky volných pracovních míst jednotlivých členských států
(potenciál pro automatizované zprostředkování),
–
nestejný přístup ke službám sítě EURES
v EU, jelikož uchazečům o zaměstnání a
zaměstnavatelům nejsou systematicky poskytovány všechny potřebné
informace o síti EURES ani nabídky další pomoci v první fázi náboru
(mainstreaming),
–
omezená dostupnost pomoci při
zprostředkování, náboru a umísťování pro uchazeče o
zaměstnání a zaměstnavatele, kteří projevili zájem o mobilitu
pracovních sil v rámci EU včetně získání přístupu k aktivním
opatřením na trhu práce a k informacím a poradenství týkajícím
se sociálního zabezpečení (podpůrné služby),
–
neefektivní výměna informací o trhu práce mezi
členskými státy ohledně nedostatku a nadbytku pracovních sil je
překážkou cílenější praktické spolupráce v rámci sítě EURES
(výměna informací a spolupráce).
1.4         Cíle návrhu
Hlavním cílem je učinit ze sítě
EURES účinný nástroj pro každého uchazeče o zaměstnání či
zaměstnavatele, který má zájem o pracovní mobilitu v rámci EU. Výše
uvedené nedostatky řeší specifické cíle návrhu, kterými jsou:
–
dosáhnout stavu, kdy portál EURES bude obsahovat
téměř kompletní nabídku volných pracovních míst a uchazeči o
zaměstnání z celé Evropy budou mít k těmto volným místům
okamžitý přístup a kdy bude zároveň zaregistrovaným
zaměstnavatelům k dispozici rozsáhlý soubor životopisů,
z nichž budou moci provádět nábor,
–
umožnit na portálu EURES kvalitní automatizované
zprostředkování volných pracovních míst a životopisů, překlady
informací do všech jazyků EU a srozumitelné informace o dovednostech,
kompetencích, povoláních a kvalifikacích získaných na vnitrostátní a
odvětvové úrovni,
–
zpřístupnit v rámci celé Unie základní
informace o síti EURES všem uchazečům o zaměstnání nebo
zaměstnavatelům, kteří mají zájem o klientské služby za
účelem náboru, a důsledně poskytovat všem zájemcům
přístup k síti EURES,
–
pomáhat všem těmto osobám, které mají zájem o
zprostředkování, umístění do zaměstnání a nábor
prostřednictvím sítě EURES,
–
podporovat fungování sítě EURES
prostřednictvím výměny informací o nedostatku a přebytku
pracovních sil v jednotlivých státech a koordinaci opatření
napříč členskými státy.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
2.1         Konzultace
s členskými státy
Výchozím bodem pro přijetí rozhodnutí
z roku 2012 bylo hodnocení sítě EURES provedené v roce 2010[15]. V souvislosti
s přípravou rozhodnutí z roku 2012 se uskutečnily konzultace
s členskými státy o stávajících nedostatcích a o možnostech
budoucího zaměření sítě EURES. Na podzim roku 2012 byl návrh
rozhodnutí oficiálně konzultován s poradním výborem pro „volný pohyb
pracovníků“. Hlavní cíl rozhodnutí, tj. změna orientace služeb EURES
od poskytování obecných informací a poradenství spíše ke
zprostředkovávání, umísťování a náboru pracovníků, byl
všeobecně uvítán. Všechny členské státy rovněž podpořily
myšlenku zavedení cyklu plánování programu a společných ukazatelů pro
činnost sítě EURES v zájmu zvýšení transparentnosti jejího
fungování, posílení výměny informací a zlepšení koordinace činnosti.
Jednotlivé členské státy si od té doby na
setkáních odborníků vzájemně ujasnily své postoje k rozsahu
možných prováděcích opatření s ohledem na vnitrostátní praxi a
omezení. Na základě těchto setkání bylo dohodnuto sladit přístup
k otevírání sítě jiným poskytovatelům služeb, než jsou
veřejné služby zaměstnanosti, aby členské státy získaly více
času a volnosti při rozvíjení partnerství na vnitrostátní úrovni.
2.2         Konzultace
s profesionály z oboru
V návaznosti na výše uvedené konzultace
týkající se sítě EURES obecně byly v roce 2013 rozeslány
dotazníky s cílem přezkoumat zavedené postupy, pokud jde o
přístup k volným pracovním místům na úrovni členských
států, přístup uchazečů o zaměstnání a
zaměstnavatelů k síti EURES a organizaci činností
v souvislosti se zprostředkováváním, umísťováním a náborem
pracovníků v rámci sítě EURES. Odpovědi na tyto dotazníky
potvrzují nedostatky zjištěné Komisí, neboť ukazují na značné
rozdíly mezi členskými státy, pokud jde a) o to, která volná pracovní
místa jsou nabízena v rámci celoevropského vyrovnávání nabídky
zaměstnání a poptávky po zaměstnání (transparentnost trhů práce),
b) o jejich výchozí situaci v otázce umožnění automatizovaného
zprostředkování, c) o to, jak získat přístup k síti EURES
v praxi (mainstreaming) a d) o vlastní poskytování podpůrných služeb.

2.3       Posouzení dopadů
V souladu se svou politikou zlepšování
právní úpravy provedla Komise posouzení dopadů jednotlivých možností
politiky z hlediska řešení zjištěných nedostatků.
Těmito různými možnostmi politiky
bylo 1) zachovat současný stav, 2) změnit nařízení
č. 492/2011, pokud jde o pravomoci Komise při provádění
jeho ustanovení, 3) zavést nové nařízení obsahující nová ustanovení a 4)
zavést nové nařízení a svěřit Komisi zvláštní mandát
umožňující zvýšit spolupráci mezi veřejnými a soukromými službami
zaměstnanosti. Všechny varianty byly analyzovány z hlediska hlavního
cíle, tj. učinit ze sítě EURES účinný nástroj pro všechny
uchazeče o zaměstnání nebo zaměstnavatele, kteří mají zájem
o pracovní mobilitu v rámci EU.
Z posouzení dopadů vyplynulo, že
první varianta by vedla k průtahům při reformě
zahájené rozhodnutím z roku 2012. Druhá varianta by Komisi umožnila zavést
vhodná opatření a pokračovat v procesu, který povede
k vytvoření účinnějšího nástroje, avšak s ohledem na
omezení existující v některých členských státech se
nepředpokládalo, že zajistí zamýšlený výsledek rozhodnutí beze změn
samotného nařízení č. 492/2011. Tato druhá varianta by tudíž
také zcela nevyřešila nedostatky v oblasti automatizovaného
zprostředkování, mainstreamingu, podpůrných služeb a výměny
informací a spolupráce. Preferovanou variantou je proto nahrazení nařízení
č. 492/2011 a rozhodnutí z roku 2012 samostatným nástrojem,
který bude kombinovat ustanovení obou zmíněných nástrojů a
zároveň řešit všechny nedostatky. V rámci této varianty bylo
vyřazeno několik konkrétních alternativ s tím, že nejsou
přiměřené daným specifickým cílům. U čtvrté varianty,
která by variantu 3 doplnila o mandát umožňující Komisi na základě
vlastního rozhodnutí samostatně navazovat partnerství s novými
službami zaměstnanosti v zájmu sítě EURES jako celku, se
mělo za to, že jde nad rámec toho, co je v této fázi zcela nezbytné.
Výbor pro posuzování dopadů (dále jen
„výbor IAB“) vydal stanovisko k návrhu posouzení dopadů dne 5. prosince
2013. Stanovisko výboru IAB i konečné posouzení dopadů a jeho shrnutí
jsou zveřejněny spolu s tímto návrhem.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
3.1         Právní základ
Základem návrhu je stejně jako v
případě nařízení (EU) č. 492/2011 článek 46 SFEU,
který umožňuje přijímat nařízení nebo směrnice řádným
legislativním postupem.
3.2         Zásada subsidiarity a
proporcionality
Cíle navrhovaného nařízení úzce souvisejí
s cíli stanovenými v čl. 3 odst. 3 Smlouvy o EU, podle
něhož Evropská Unie vytváří vnitřní trh založený na vysoce
konkurenceschopném sociálně tržním hospodářství směřujícím
k plné zaměstnanosti a společenskému pokroku, článku 9 SFEU
(podpora vysoké úrovně zaměstnanosti, záruka přiměřené
sociální ochrany) a článku 45 SFEU („právo ucházet se o skutečně
nabízená pracovní místa a pohybovat se za tím účelem volně na území
členských států“).
Jednotlivá konkrétní opatření
v tomto návrhu jsou vzájemně úzce propojená. Navzájem se posilují a
měla by společně ze sítě EURES učinit nástroj
preferovaný uchazeči o zaměstnání i zaměstnavateli, kteří
mají zájem o pracovní mobilitu uvnitř EU. Jelikož tato opatření mají
rozšířit stávající závazky týkající se transparentnosti, umožnit
automatizované zprostředkování, zajistit stejný přístup k síti
EURES v celé Unii, jasněji vymezit praktické podpůrné služby a
rozšířit stávající ujednání o výměně informací, jsou považována
za komplexní, avšak vyváženou odpověď na různé nedostatky ve
stávajícím rámci pro spolupráci. Jsou odpovídající také s ohledem
na situaci nezaměstnaných osob na trhu práce, potřeby
uchazečů o zaměstnání („pevné odhodlání“) a (technologický)
vývoj na trzích volných pracovních míst a náboru pracovníků.
Každé jednotlivé opatření je samo o
sobě odůvodněné jako opatření k zavedení volného
pohybu pracovníků stanoveného v článku 46 Smlouvy. Každé
z opatření má za cíl zlepšit „úzkou spolupráci mezi vnitrostátními
úřady práce“ (čl. 46 písm. a) SFEU) a/nebo nově
navrhnout „vhodný mechanismus“, jenž by umožňoval propojení mezi nabídkou
volných pracovních míst a žádostmi o zaměstnání (čl. 46
písm. d) SFEU).
Jelikož předpokladem pro dosažení
přeshraniční rovnováhy mezi volnými pracovními místy, žádostmi o
zaměstnání a životopisy a pro následné umísťování
pracovníků do zaměstnání je existence společného rámce pro
spolupráci organizací z různých členských států, nemohou
cílů návrhu uspokojivě dosáhnout členské státy jednotlivě,
a je proto nutné konat na úrovni EU.
V souladu se zásadou proporcionality toto
nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení
uvedených cílů. Pokud jde o transparentnost, členské státy
zpřístupní na portálu EURES pouze ta volná pracovní místa a životopisy,
které jsou již dostupné na vnitrostátní úrovni. Automatizované
zprostředkování bude zajištěno pomocí jednoduchých nástrojů
interoperability, a nikoli povinným používáním společného systému
klasifikace na vnitrostátní úrovni. Mainstreamingu, tj. integrace služeb sítě
EURES do činnosti pracovníků kontaktních míst služeb
zaměstnanosti, lze dosáhnout prostřednictvím standardních informací
(na internetu a/nebo v tištěné podobě) a je relevantní pouze
v situacích, kdy dochází k přímému kontaktu na výslovnou žádost
jednotlivce z některé z cílových skupin (tj.
v případě, kdy služby zaměstnanosti obdrží žádost o
klientské služby). Na vnitrostátní úrovni existuje řada možností a
kanálů pro poskytování podpůrných služeb, jejichž intenzita a rozsah
mohou být přizpůsobeny konkrétní situací uchazečů o
zaměstnání a zaměstnavatelů. Členské státy budou
systematičtěji sdílet vnitrostátní informace o nedostatku a nadbytku
pracovní síly a souvisejících politikách, avšak rozhodnutí o těchto politikách
nespadá do působnosti tohoto nařízení.
4.           ROZPOČTOVÉ
DŮSLEDKY
Tento
návrh nebude mít žádný konkrétní dopad na rozpočet EU. Veškerá
činnost Evropské komise v souvislosti se sítí EURES, pro niž bude
zapotřebí lidských a/nebo finančních zdrojů, spadá do oblasti
působnosti nařízení, kterým se zřizuje program pro
zaměstnanost a sociální inovace (EaSI) (2014–2020)[16] a bude pokryta
v rámci ročních rozpočtových prostředků
vyčleněných na tento program.
V období
2014–2020 budou z tohoto programu EU hrazena horizontální opatření,
jako je portál EURES, společný program odborné přípravy, cílené
projekty v oblasti mobility, jako je „Tvoje první práce přes EURES“,
a vypracování evropské klasifikace dovedností/kompetencí, kvalifikací a
povolání (ESCO). Ve stejném období je činnost probíhající
v členských státech v souvislosti s pracovní mobilitou
uvnitř EU způsobilá též k financování v rámci Evropského
sociálního fondu.
5.           PODROBNÁ STRUKTURA NÁVRHU
5.1         Kapitola I — Obecná
ustanovení
V této kapitole se stanoví předmět
návrhu (článek 1) a jeho hlavní pojmy (článek 2).
Návrh integruje do jednoho rámce ustanovení
kapitoly II a článku 38 nařízení č. 492/2011 a rozhodnutí
Komise č. 733/2012/EU o síti EURES.
Za cílové skupiny jsou v celém návrhu
označováni pracovníci a zaměstnavatelé. Pracovníci jsou definováni s odkazem
na práva, jež přiznává občanům článek 45 SFEU. Pro
účely ustanovení tohoto nařízení jsou to občané, kteří
hledají zaměstnání a mají právo vykonávat činnost jako
zaměstnanci a vykonávat tuto činnost na území jiného členského
státu. Mohou to však být také státní příslušníci třetích zemí,
kteří legálně pobývají v některém členském státě
a mají právo pracovat a kteří se smějí přestěhovat do
jiného členského státu.
Návrh se na tyto kategorie občanů
vztahuje i tehdy, když hledají možnosti učňovské přípravy nebo
pracovní stáže spojené s uzavřením pracovní smlouvy. V reakci na
požadavek vznesený na zasedání Evropské rady ve dnech 28. a
29. června 2012 někteří členové sítě EURES již
neformálně zkoumají možnosti rozšíření oblasti působnosti
sítě tak, aby zahrnovala i učňovskou přípravu a stáže.
V průběhu roku 2014 bude zahájen pilotní projekt, který
členským státům umožní na dobrovolné bázi sdílet nabídky
zaměstnání a žádosti o zaměstnání. Cílem by mělo být
postupně rozvíjet výměnu informací, nabídek a žádostí v této
oblasti i mimo rámec situací vymezených v pracovní smlouvě.
5.2         Kapitola II – Zřízení
sítě EURES
Tato kapitola opětovně zřizuje
síť EURES (článek 3). Stanoví její složení (čl. 4
odst. 1) a příslušné úlohy a povinnosti a) Komise (Evropský koordinační
úřad, článek 6), b) orgánů určených členskými státy za
účelem provádění tohoto nařízení (národní koordinační
úřady, článek 7) a c) organizací zapojených do sítě EURES jako
poskytovatelé služeb (partneři sítě EURES, článek 9). Jelikož se
jedná o síť vzájemné pomoci, mají všechny tyto organizace společnou
odpovědnost (čl. 4 odst. 2).
Síť EURES musí přispívat
k širším politickým cílům (článek 5). Jako nástroj
usnadňující pracovní mobilitu uvnitř EU představuje jedno
z mnoha řešení a jednu z mnoha politik usilujících o vysokou
úroveň zaměstnanosti.
Článek 8 stanoví rámec, na jehož
základě budou jednotlivé členské státy opravňovat organizace
k zapojení do sítě EURES se statusem partnerů této sítě na
základě minimálních společných kritérií stanovených v příloze
(čl. 8 odst. 4). Toto ustanovení představuje v rámci tohoto
návrhu hlavní nástroj k rozšíření členství v síti EURES.
Cílem je vytvořit pružný mechanismus,
který členským státům umožní (postupně) začlenit do
sítě EURES tolik organizací, kolik bude považováno za účelné pro
prosazování cílů sítě EURES:
–
zaprvé není nijak definováno, jaká organizace
může požádat o členství, tak aby přístup mohl být udělen
širokému okruhu příslušných organizací včetně služeb
zaměstnanosti soukromého nebo terciárního sektoru, organizací
zaměstnavatelů, odborů, obchodních komor a nevládních organizací
podporujících migrující pracovníky. Všechny tyto organizace by mohly
významně přispět k posílení pracovní mobility v EU,
–
zadruhé, jelikož se na některé
z těchto organizací mohou vztahovat specifická omezení s ohledem
na jejich pravomoci, právní postavení nebo správní kapacitu, mají možnost
účastnit se podle své volby pouze některých druhů činnosti
sítě EURES (čl. 9 odst. 1),
–
zatřetí se tyto organizace mohou stát partnery
sítě EURES ve spolupráci s jinými organizacemi (čl. 8
odst. 6). Tento rámec tedy umožňuje značnou flexibilitu při
vytváření partnerství na vnitrostátní úrovni, a tím i postupný rozvoj
výrazných zeměpisných i tematických přesahů a poskytování služeb
na vnitrostátní úrovni odpovídající potřebám a vzorcům mobility.
Čl. 8 odst. 3 zavádí právo
služeb zaměstnanosti požádat o účast. Toto právo lze vykonávat pouze
v zemi, ve které jsou příslušné služby zaměstnanosti
zákonně provozovány (zásada teritoriality). Přestože rozhodující roli
v síti EURES budou i nadále hrát veřejné služby zaměstnanosti
(článek 10), mohou jednotlivé členské státy přezkoumat i žádosti
podané službami zaměstnanosti jiných typů. Kromě kritérií
stanovených v příloze může členský stát, považuje-li to za
nezbytné, zavést i další kritéria (čl. 8 odst. 5).
Za účelem zjednodušení praktické
spolupráce mezi Komisí a členskými státy při provádění tohoto
nařízení zavádí článek 11 jediný správní orgán.
5.3         Kapitola III –
Transparentnost
Tato kapitola zavádí konkrétní opatření
týkající se transparentnosti a automatizovaného zprostředkování:
–
dosáhnout stavu, kdy portál EURES bude obsahovat
téměř kompletní nabídku volných pracovních míst a uchazeči o
zaměstnání z celé Evropy budou mít k těmto volným místům
okamžitý přístup a kdy bude zároveň zaregistrovaným
zaměstnavatelům k dispozici rozsáhlý soubor životopisů,
z nichž budou moci provádět nábor (články 14, 15 a 17),
–
umožnit na portálu EURES kvalitní automatizované
zprostředkování volných pracovních míst a životopisů
z různých členských států, překlady informací do všech
jazyků EU a srozumitelné informace o dovednostech, kompetencích,
povoláních a kvalifikacích získaných na vnitrostátní úrovni (článek 16).
Ustanovení v této kapitole výslovně
podporují rozšíření zásady transparentnosti i na jiné organizace, než jsou
veřejné služby zaměstnanosti, zpravidla prostřednictvím
dobrovolné účasti jako partnerů sítě EURES v této síti.
Veřejné služby zaměstnanosti se navíc vybízejí, aby rozvíjely
partnerství s jinými příslušnými organizacemi na principu snadného
přístupu k portálu EURES (čl. 15 odst. 2) a aby usnadnily
předávání informací na vnitrostátní úrovni prostřednictvím
vytvoření vnitrostátního střediska (čl. 15 odst. 5).
Téměř kompletní nabídka volných
pracovních míst
Ne všechny členské státy
v současnosti zpřístupňují na portálu EURES všechna volná
pracovní místa zveřejňovaná a dostupná na vnitrostátní úrovni.
Čl. 14 odst. 1 písm. a) vyžaduje, aby členské státy na
portálu EURES zpřístupňovaly všechna volná pracovní místa, která
zveřejňují vnitrostátně, a rozšiřuje tudíž oblast
působnosti článku 13 nařízení č. 492/2011.
Zaprvé to znamená odstranění dosavadních
obecných administrativních omezení při předávání údajů o volných
pracovních místech na portál EURES, jako jsou omezení v souvislosti
s povahou a dobou trvání smlouvy nebo se záměry
zaměstnavatelů při náboru pracovníků (čl. 14
odst. 2).
Zadruhé z toho vyplývá, že do stávajícího
souboru volných pracovních míst budou doplněna volná pracovní místa: a)
která jsou dostupná u veřejných služeb zaměstnanosti na místní nebo
regionální úrovni, avšak nejsou sdílena centrálně ani nebyla dosud
zpřístupňována na portálu EURES; b) od třetích stran, jako jsou
soukromé služby zaměstnanosti, pokud jsou tato volná místa na základě
stávajících vnitrostátních dohod zpřístupňována veřejným službám
zaměstnanosti; a c) od partnerů sítě EURES.
Vzhledem k poměrně nedávnému
technologickému vývoji v oblasti automatického stahování z internetu
(web crawling), nízkému počtu členských států, které tyto
nástroje využívají, a možným obavám ohledně ochrany údajů se
v této fázi nenavrhuje, aby členské státy povinně na portálu
EURES zpřístupňovaly veškeré údaje shromážděné
prostřednictvím nástrojů pro automatické stahování v souladu
s vnitrostátním právem.
Rozsáhlý soubor žádostí o zaměstnání a
životopisů
Bez ohledu na ustanovení článku 13
nařízení č. 492/2011 neprobíhá v současnosti na
evropské úrovni žádná automatizovaná elektronická výměna životopisů
nebo jiných informací o profilu uchazečů o zaměstnání.
Ustanovení čl. 14 odst. 1 písm. b) vyžaduje, aby
členské státy v budoucnosti zpřístupňovaly na portálu EURES
žádosti o zaměstnání a životopisy, které jsou dostupné vnitrostátně,
pokud dá dotčený jednotlivec souhlas s jejich předáním portálu
EURES.
To se týká předávání portálu EURES, pokud
jde o údaje, jež uchazeči o zaměstnání zpřístupnili: a)
přímo veřejným službám zaměstnanosti, b) veřejným službám
zaměstnanosti v důsledku dohod či ujednání o sdílení
údajů mezi veřejnými službami zaměstnanosti a jinými službami
zaměstnanosti a c) partnerům sítě EURES. To
zaměstnavatelům zaregistrovaným na portále EURES zajistí přímý
přístup k širšímu souboru životopisů.
Podpora mechanismů pro on-line
přístup uchazečů o zaměstnání a zaměstnavatelů
S cílem
usnadnit uchazečům o zaměstnání a zaměstnavatelům
přeshraniční sdílení žádostí o zaměstnání, životopisů a
údajů o volných pracovních místech se zavádějí dvě povinnosti:
a) článek 15 vyžaduje, aby veřejné služby zaměstnanosti a
ostatní partneři sítě EURES umožnili lepší přístup k portálu
EURES na portálech vyhledávání pracovních míst, které provozují, a b)
článek 17 stanoví, že veřejné služby zaměstnanosti a ostatní
partneři sítě EURES registrující údaje uchazečů o práci a
zaměstnavatelů musí těmto uchazečům o práci a
zaměstnavatelům poskytnout potřebnou pomoc, pokud se chtějí
registrovat rovněž na portálu EURES.
Automatizované zprostředkování
Evropská komise v současné době
zpracovává evropskou klasifikaci dovedností, kompetencí, kvalifikací a
povolání. I když její prvořadou funkcí je sloužit jako nástroj
automatizovaného zprostředkování na základě dovedností pro
potřebu portálu EURES, umožní rovněž plnou interoperabilitu
údajů mezi vnitrostátními portály pro vyhledávání pracovních míst
v celé Evropě.
Z technického hlediska není pro dosažení
interoperability za účelem automatizovaného zprostředkování nutno
harmonizovat klasifikační systémy. Za účelem zavedení do
práva EU vhodného mechanismu umožňujícího všem členským státům
rozvíjet přeshraniční automatizované zprostředkování na
vnitrostátních portálech pro vyhledávání pracovních míst článek 16 pouze
stanoví, že členské státy provedou počáteční inventarizaci, jež
umožní porovnat všechny klasifikační údaje s touto evropskou klasifikací.
Čl. 16 odst. 3 stanoví všem členským státům lhůtu
k provedení, po jejímž uplynutí by všechny sdílené údaje měly být
interoperabilní za předpokladu použití technických norem a šablon
(čl. 16 odst. 5).
Odpovědnost za kvalitu údajů
Odpovědnost za kvalitu popisu volného
pracovního místa, správnost uvedených informací a soulad s vnitrostátními
právními předpisy a normami nese organizace, která tyto informace
zpřístupňuje portálu EURES. Uživatelé portálu jsou o této
odpovědnosti informování prostřednictvím prohlášení Komise uvedeného
na portálu. Článek 14 zmiňuje potřebu vnitrostátních právních
předpisů a norem v odstavci 4, odstavec 5 téhož článku pak
stanoví zásadu spolupráce a výměny informací v této oblasti a odstavec 6
stanoví, že zdroj údajů o volném pracovním místě musí být dohledatelný
(pro organizaci, jež příslušné údaje zpřístupňuje).
5.4         Kapitola IV – Podpůrné
služby
Tato kapitola zavádí zvláštní opatření
týkající se rozšíření EURES mezi běžně využívané nástroje
(mainstreaming) a podpůrných služeb:
–
zpřístupnit v rámci celé Unie základní
informace o síti EURES všem uchazečům o zaměstnání nebo
zaměstnavatelům, kteří mají zájem o klientské služby za
účelem náboru, a důsledně poskytovat všem zájemcům
přístup k síti EURES (článek 19 a čl. 20 odst. 1),
–
pomáhat všem osobám, které mají zájem o
zprostředkování, umístění do zaměstnání a nábor
prostřednictvím sítě EURES (čl. 20 odst. 2– 4,
články 21 až 23).
Ustanovení této kapitoly výslovně
podporují rozšíření poskytování podpůrných služeb i na jiné
organizace, než jsou veřejné služby zaměstnanosti, zpravidla
prostřednictvím dobrovolné účasti partnerů sítě EURES
v této síti. Veřejné služby zaměstnanosti se navíc vyzývají
k rozvíjení partnerství podporujících poskytování ucelených balíčků
služeb zaměstnavatelům, pokud jde o pracovní mobilitu v rámci EU
(čl. 21 odst. 4).
Zásady

Ustanovení čl. 18 odst. 1
obsahuje zásadu, že členské státy musí zajistit účinný přístup
k síti EURES na svém území, a ustanovení čl. 18 odst. 2 uvádí, že
členské státy musí rozvíjet koordinovaný přístup k poskytování
podpůrných služeb s přihlédnutím ke své odpovědnosti za
systém udělování oprávnění partnerům sítě EURES, za hladké
fungování národního koordinačního úřadu a za úlohu veřejných
služeb zaměstnanosti při naplňování veřejného zájmu v této
oblasti. V čl. 18 odst. 3 je vymezena řada variant pro
poskytování služeb na území každého členského státu.
Čl. 18 odst. 5 obsahuje zásadu,
že podpůrné služby pro pracovníky musí být bezplatné, kdežto za
většinu podpůrných služeb pro zaměstnavatele mohou být
účtovány poplatky v souladu se zavedenými vnitrostátními postupy
(čl. 18 odst. 6).
Mainstreaming

Článek 19 a čl. 20 odst. 1
stanoví, že: a) každý pracovník a zaměstnavatel, který se zaregistruje u
poskytovatele služeb zaměstnanosti v EU jako zájemce o klientské
služby, musí obdržet nezbytné základní informace o tom, co pro ně
může síť EURES učinit, a b) každý pracovník, který o to projeví
zájem, musí být aktivně informován o dalších možnostech pomoci nabízených
sítí EURES.
Podpůrné
služby
V rámci stávající praxe jsou organizace
zapojené v síti EURES vyzývány, aby poskytovaly informační služby,
poradenství a rady uchazečům o zaměstnání a
zaměstnavatelům, a sice:
–
(…)
pomáhají a radí uchazečům o zaměstnání, kteří mají zájem
pracovat v zahraničí, při vyhledávání vhodných pracovních míst a
poskytují jim pomoc při sestavování žádostí a životopisů, aby byly
v souladu s doporučeným evropským formátem. Uchazeči o
zaměstnání musí mít možnost vložit svůj životopis do databáze
životopisů EURES,
–
(…)
poskytují informace a služby spojené s náborem zaměstnavatelům,
kteří mají zájem zaměstnat pracovníky z jiných zemí,
včetně poradenství a pomoci při upřesňování profilu
potenciálních uchazečů. Propagují databázi životopisů EURES jako
nástroj, který zaměstnavatelům umožňuje přístup k souboru
uchazečů, kteří mají zájem pracovat v zahraničí.
Rozhodnutím z roku 2012 byly členské
státy vyzvány, aby se více zaměřily na zprostředkovávání
zaměstnání a umísťování a nábor pracovníků.
V zájmu jednotnějšího provádění
v rámci sítě EURES by právní předpisy EU měly
upřesnit, jaké podpůrné služby mají být poskytovány zmíněným
uchazečům o zaměstnání a zaměstnavatelům, kteří
mají zájem o pomoc týkající se pracovní mobility v rámci EU. Články 20 až
23 zahrnují širokou škálu služeb od poskytování základních informací a
poradenství až po více personalizovanou pomoc týkající se mimo jiné sociálního
zabezpečení a pomoci po přijetí do zaměstnání.
Zvláštní
podpůrné služby
Přeshraniční pracovníci se setkávají
se specifickými problémy, co se týče se sociálního zabezpečení,
zdanění a pojištění, a potřebují proto specifickou pomoc.
Příslušné členské státy se mohou
rozhodnout zřídit v přeshraničních regionech
kooperační a servisní struktury, a pokud tak učiní, musí
podpůrné služby pro přeshraniční pracovníky zahrnovat a)
řešení umožňující informování o volných pracovních místech, žádostech
o zaměstnání a životopisech v jednom kontaktním místě
(čl. 15 odst. 6); b) poskytování cílených základních informací
(čl. 19 odst. 2) a c) v oblasti sociálního zabezpečení
integrovaný přístup on-line (čl. 23 odst. 2) a pomoc a odkázání na
příslušné úřady sociálního zabezpečení (čl. 23
odst. 3).
Jednou z konkrétních forem těchto
systémů podpory jsou přeshraniční partnerství. Pod vedením
veřejných služeb zaměstnanosti členských států se
v různých formách partnerství v závislosti na potřebách
regionálních přeshraničních trhů práce mohou spojovat
veřejné služby zaměstnanosti, zaměstnavatelé a odborové
organizace, místní orgány a další instituce zabývající se problémy
zaměstnanosti a odborného vzdělávání v příhraničních
regionech. Příkladem přeshraničních regionů, které
splňují podmínky pro specifický systém podpory, jsou oblasti se
soustředěnou zaměstnaností, v nichž existuje významná míra
dojíždění do zaměstnání přes hranice nebo jasný potenciál pro
takové dojíždění.
Nediskriminační přístup
k aktivním politikám na trhu práce
Článek 24 stanoví zásadu, že
v přístupu k aktivním politikám na trhu práce nesmí existovat
diskriminace mezi státními příslušníky, kteří se pohybují v rámci
území vlastní země, a státními příslušníky stěhujícími se do
jiných členských států (rovné zacházení v případě
odchozí mobility). Jedná se o logický důsledek článku 5 nařízení
č. 492/2011, který stanoví, že pracovníkům, kteří hledají
zaměstnání v určitém členském státě, se v tomto
státě poskytuje stejná pomoc, jaká se poskytuje jeho vlastním státním
příslušníkům (rovné zacházení v případě příchozí
mobility).
5.5         Kapitola V – Vztah k
politikám mobility
Tato kapitola zavádí konkrétní opatření:
–
podporovat fungování sítě EURES
prostřednictvím výměny informací o nedostatku a přebytku
pracovních sil v jednotlivých členských státech a koordinaci
opatření mezi členskými státy (články 25 až 30).
Ustanovení této kapitoly výslovně
podporují rozšíření shromažďování a přezkumu informací,
údajů a ukazatelů i na jiné organizace, než jsou veřejné
služby zaměstnanosti, prostřednictvím účasti partnerů
sítě EURES v této síti.
Obecný účel výměny informací a
podávání zpráv
Obecným účelem této kapitoly je posílit
stávající opatření pro výměnu informací v rámci sítě EURES
tam, kde je to prospěšné z hlediska kvality konkrétních kolektivních
výstupů nebo koordinace politik jednotlivých členských států.
Činnosti související
s výměnou informací
Článek 25 přejímá ustanovení
dohodnuté v rámci jednání o programu Evropské unie pro zaměstnanost a
sociální inovace (EaSI). To by mohlo pomoci integrovat do činnosti
sítě EURES práci v oblasti analýzy údajů o tocích a vzorcích
mobility. Jelikož je toto ustanovení lépe zasazeno v nařízení o síti
EURES, navrhuje se zrušit příslušný článek v programu pro
zaměstnanost a sociální inovace (viz článek 35).
Článek 26 zavádí povinnost členských
států sdílet informace týkající se trhu práce, které jsou důležité
z hlediska pracovní mobility v EU. To pomůže členským
státům propojit opatření v rámci sítě EURES se širším
rámcem politik v oblasti mobility.
Cílem článku 27 je přimět
všechny organizace v rámci sítě EURES, tj. koordinační
úřady, veřejné služby zaměstnanosti a ostatní partnery sítě
EURES, aby otevřeně a iniciativně sdílely dostupné informace o
situaci v jednotlivých členských státech, jež pravděpodobně
mohou být užitečné pro pracovníky, kteří mají zájem o pracovní
mobilitu v rámci EU. V současnosti tyto informace shromažďují pouze
koordinační úřady a poté je umísťují na portál EURES. Pro
pracovníky bude prospěšné, bude-li se při shromažďování tohoto
druhu informací uplatňovat inkluzivnější přístup, při
němž bude postupováno „zdola nahoru“. Výsledek může být sjednocen v
podobě dohodnutých modelů (čl. 27 odst. 3).
Článek 28 přejímá zásady týkající se
plánování stanovené v rozhodnutí z roku 2012. Sdílení informací o
plánovaných činnostech, zdrojích a monitorování mezi národními
koordinačními úřady by mělo zvýšit účinnost fungování celé
sítě EURES. Může posílit synergie a podpořit rozvoj zvláštních
společných náborových projektů.
Činnosti související s podáváním
zpráv
Článek 29 stanoví způsoby, jak
měřit výsledky fungování sítě EURES.
Ustanovení článku 30 zajišťuje
pokračování přístupu stanoveného v článku 17 nařízení
č. 492/2011, na jehož základě bude každé dva roky podána zpráva
o provádění kapitoly II tohoto nařízení.
5.6         Kapitola VI –
Závěrečná ustanovení
Článek 31 upřesňuje, že veškerá
opatření, jež toto nařízení stanoví, musí být provedena
v souladu s právními předpisy EU o ochraně osobních
údajů a příslušnými vnitrostátními prováděcími opatřeními.
Jelikož Komise jakožto Evropský koordinační úřad je jedním
z aktérů, je nutné dodržovat též nařízení č. 45/2001.
Článek 32 stanoví následné hodnocení
provádění tohoto nařízení.
Článek 33 a 34 jsou standardní ustanovení
v sekundárních právních předpisech EU a týkají se uplatňování
článků 290 a 291 SFEU.
Článek 35 uvádí ustanovení, která mají
být zrušena.
Článek 36 zmiňuje existenci
přechodných opatření v souladu se smlouvami o přistoupení.
Toto ustanovení se vztahuje na Chorvatsko.
2014/0002 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY
o Evropské síti služeb zaměstnanosti,
přístupu pracovníků ke službám mobility a další integraci trhů
práce
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu
legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko
Evropského hospodářského a sociálního výboru[17],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů[18],
po konzultaci s evropským inspektorem
ochrany údajů,
v souladu s řádným
legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Volný pohyb pracovníků
jako základní svoboda občanů Unie a jeden z pilířů
vnitřního trhu Unie je zakotven v článku 45 Smlouvy o fungování
Evropské unie (též „Smlouva“). Jeho využívání dále rozvíjejí právní
předpisy Unie, jejichž cílem je zajistit plný výkon práv, jichž požívají
občané Unie a jejich rodinní příslušníci.
(2)       Svobodný pohyb
pracovníků je klíčovým prvkem rozvoje integrovanějšího
pracovního trhu Evropské unie, který umožňuje mobilitu pracovníků
z oblastí s vysokou nezaměstnaností do oblastí
vyznačujících se nedostatkem pracovních sil. Rovněž přispívá
k nalezení vhodných dovedností pro volná pracovní místa a
odstraňování překážek na trhu práce.
(3)       Ustanovení nařízení
Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o
volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (kodifikované znění)[19] zavedla mechanismus
pro vyrovnávání nabídky zaměstnání a poptávky po zaměstnání a pro
výměnu informací a prováděcí rozhodnutí Komise 2012/733/EU ze dne 26.
listopadu 2012 obsahuje ustanovení o fungování sítě nazvané EURES (Evropské
služby zaměstnanosti) podle uvedeného nařízení. Tento
regulační rámec je zapotřebí revidovat tak, aby odrážel nové vzorce
mobility, sílící požadavky na spravedlivou mobilitu, změny v technologii
pro sdílení údajů o volných pracovních místech, využívání mnoha
různých kanálů pro nábor uchazeči o zaměstnání i
zaměstnavateli a rostoucí roli dalších zprostředkovatelů na trhu
práce při poskytování náborových služeb vedle veřejných služeb
zaměstnanosti.
(4)       S cílem pomoci
pracovníkům, kteří požívají práva na volný pohyb, tohoto práva
účinně využívat, je v souladu s článkem 45 Smlouvy
pomoc podle tohoto nařízení k dispozici každému občanu
Unie, který má právo vykonávat činnost jako zaměstnanec, a jeho
rodinným příslušníkům. Členské státy poskytnou v této
oblasti stejný přístup všem občanům třetích zemí,
kteří mají na základě unijního nebo vnitrostátního práva nárok na
stejné zacházení jako jejich vlastní státní příslušníci.
(5)       Rostoucí vzájemná závislost
mezi trhy práce si žádá posílení spolupráce mezi službami zaměstnanosti,
aby bylo dosaženo svobody pohybu všech pracovníků
prostřednictvím dobrovolné a spravedlivé mobility uvnitř Unie
v souladu s čl. 46 písm. a) Smlouvy, a proto by měl být
zaveden společný rámec spolupráce mezi členskými státy a Komisí
v oblasti mobility práce v rámci Unie. V tomto rámci by
měla být soustředěna všechna volná pracovní místa v Unii a
tento rámec by měl umožňovat o tato volná místa žádat („vyrovnávání
nabídky a poptávky“), měl by definovat poskytování souvisejících
podpůrných služeb pracovníkům i zaměstnavatelům a zakotvit
společný přístup ke sdílení informací nezbytných
k zajištění této spolupráce.
(6)       Ve svém „Paktu pro růst
a zaměstnanost“ Evropská rada požádala o prozkoumání možnosti
rozšířit síť EURES i na učňovskou přípravu a stáže; na
základě tohoto nařízení by se síť EURES mohla vztahovat
rovněž na učňovskou přípravu a stáže, budou-li dotčené
osoby považovány za pracovníky z hlediska práv přiznaných
občanům na základě článku 45 Smlouvy. Je nutné zavést
vhodný způsob výměny všeobecných informací o mobilitě v oblasti
učňovské přípravy a stáží v rámci Unie a zajistit
dostatečnou pomoc pro kandidáty na tyto pozice na základě mechanismu
pro vyrovnávání nabídky a poptávky, pokud bude takové vyrovnávání považováno za
možné v souladu s příslušnými standardy a s ohledem na
pravomoci členských států.
(7)       Je nezbytné soudržnější
uplatňování vyrovnávání nabídky a poptávky, podpůrných služeb a
výměny informací o mobilitě pracovních sil v rámci Unie. Je tedy
nutné, aby síť EURES byla ustavena jako nedílná součást
společného rámce spolupráce mezi členskými státy a Komisí. Měla
by být určena úloha a povinnosti organizací, které se na činnosti
sítě podílejí, například Evropské komise („Evropský koordinační
úřad“), subjektů pověřených členskými státy, aby
jednaly na vnitrostátní úrovni („národní koordinační úřady“) a
organizací, které pomáhají uchazečům o zaměstnání a
zaměstnavatelům („partneři sítě EURES“).
(8)       Mezinárodní a
přeshraniční spolupráci a podporu pro všechny organizace
působící v rámci sítě EURES v členských státech by
usnadnila struktura na úrovni Unie („Evropský koordinační úřad“),
která by měla poskytovat obecné informace, vzdělávací činnost,
nástroje a pokyny. Tato struktura by měla rovněž odpovídat za vývoj
Evropského portálu pracovní mobility (portálu EURES), společné platformy
IT. Její činnost by měla postupovat v souladu s víceletými
pracovními programy, které by měly být vytvořeny po konzultacích
s členskými státy.
(9)       Členské státy by
měly zřídit koordinační úřady na vnitrostátní úrovni, které
by poskytovaly všeobecnou podporu a pomoc všem organizacím na jejich území,
které působí v rámci EURES, a podporovat jejich spolupráci
s jejich protějšky v ostatních členských státech a
s Evropským koordinačním úřadem. Hlavním úkolem těchto koordinačních
úřadů by mělo být řešení stížností a problémů
s volnými pracovními místy a ověřování otázek souvisejících
s dodržováním dobrovolné a spravedlivé pracovní mobility v rámci
Unie.
(10)     Zapojení sociálních
partnerů do sítě EURES přispívá především k
lepší analýze překážek mobility a k podpoře spravedlivé a
dobrovolné pracovní mobility v rámci Unie, včetně
příhraničních regionů. Zástupci sociálních partnerů by
proto měli být zapojeni do celkové struktury řízení sítě EURES
na úrovni Unie, zatímco vnitrostátní organizace zaměstnavatelů a
odbory mohou žádat o status partnerů sítě EURES.
(11)     Složení sítě EURES, pokud
jde o jiné organizace než organizace jmenované výše, by mělo být
flexibilní a mělo by se přizpůsobovat vývoji na trhu náborových
služeb. Vznik mnoha různých služeb zaměstnanosti v kombinaci se
změnou úlohy veřejných služeb zaměstnanosti ve vztahu
k vnitrostátním náborovým službám poukazuje na to, že je třeba, aby
členské státy a Evropská komise vyvinuly soustředěné úsilí s
cílem otevřít síť EURES jako hlavní nástroj Unie poskytující
vnitrounijní náborové služby.
(12)     Širší členství
v síti EURES s sebou přináší sociální, hospodářské i
finanční výhody. Zlepšuje účinnost poskytování služeb, neboť
usnadňuje vznik partnerství a posiluje doplňkovost a zvyšování
kvality. Zvyšuje tržní podíl sítě EURES v míře, v níž noví
členové zpřístupňují volná pracovní místa, žádosti o
zaměstnání a životopisy. Nadnárodní a přeshraniční spolupráce,
která je stěžejním prvkem fungování sítě EURES, by mohla přinést
inovativní formy učení a spolupráce mezi službami zaměstnanosti, mimo
jiné v oblasti norem kvality pro volná pracovní místa a podpůrné
služby. Tím by se posílil význam sítě EURES jako jednoho
z klíčových unijních nástrojů, které mají členské státy a
Evropská komise k dispozici na podporu konkrétních opatření
směřujících k dosažení vysoké úrovně zaměstnanosti
v Unii.
(13)     V souladu se svými
pravomocemi, co se týče organizace trhů práce, by členské státy
měly samy, každý na svém území, odpovídat za udělování oprávnění
k účasti organizací na činnosti sítě EURES jako partneři
sítě EURES. Oprávnění by se měla udělovat na základě
minimálních společných kritérií a postup udělování by měl
podléhat omezenému souboru základních pravidel, aby byla v přístupu
k síti EURES zajištěna transparentnost a rovné příležitosti,
zároveň by však měla být zachována pružnost potřebná k
zohlednění různých vnitrostátních modelů a forem spolupráce mezi
veřejnými službami zaměstnanosti a ostatními aktéry trhu práce
v jednotlivých členských státech.
(14)     Jedním z cílů
sítě EURES je podporovat spravedlivou mobilitu pracovníků uvnitř
Unie, a minimální společná kritéria pro udělování oprávnění k
zapojení organizací do této sítě by tedy měla zahrnovat požadavek,
aby se tyto organizace zavázaly plně dodržovat platné pracovní normy a
právní požadavky.
(15)     Aby bylo zajištěno
dosažení vhodné rovnováhy mezi současným způsobem fungování sítě
EURES, které je založeno na dlouhodobé spolupráci mezi veřejnými službami
zaměstnanosti, a mezi cílem otevřít síť EURES novým organizacím,
měla by být přijata opatření zajišťující specifické
postavení veřejných služeb zaměstnanosti v rámci sítě
EURES. Mělo by být zavedeno přechodné období, po jehož uplynutí bude
účast veřejných služeb zaměstnanosti rovněž podléhat
splnění minimálních společných kritérii. Členské státy by
měly zajistit, aby veřejné služby zaměstnanosti splnily tato
minimální společná kritéria a aby plnily své povinnosti plynoucí
z nařízení.
(16)     Aby byly pracovníkům a
zaměstnavatelům sdělovány spolehlivé a aktuální informace o
různých aspektech pracovní mobility v rámci Unie, měla by
síť EURES spolupracovat s dalšími subjekty, službami a sítěmi
Unie, které usnadňují mobilitu a informují občany o jejich právech
vyplývajících z právních předpisů Unie, jako je portál Vaše
Evropa, Evropský portál pro mládež a síť SOLVIT, s organizacemi
odpovědnými za uznávání profesních kvalifikací a subjekty odpovědnými
za propagaci, analýzu, monitorování a podporu rovného zacházení
s pracovníky, jež byly určeny podle směrnice [Evropského
Parlamentu a Rady] (EU) č. .../2013 [o opatřeních usnadňujících
výkon práv, která jsou pracovníkům udělena v souvislosti s
volným pohybem pracovníků].
(17)     Právo na volný pohyb
s sebou nese nutnost zajistit prostředky na podporu vyrovnávání
nabídky a poptávky, tj. výměny informací o volných pracovních místech,
žádostí o zaměstnání a životopisů, tak aby byl trh práce zcela
zpřístupněn pracovníkům i zaměstnavatelům
v souladu s čl. 46 písm. d) Smlouvy, a měla by být proto
zavedena společná platforma IT na úrovni Unie, kterou by provozovala
Komise. Zajištění tohoto práva umožní pracovníkům získat
skutečný přístup ke všem pracovním příležitostem v celé
Unii.
(18)     Společná platforma IT
sdružující nabídku volných pracovních míst a možnost se o tato místa ucházet
umožní uchazečům o zaměstnání i zaměstnavatelům
automatické propojení údajů podle různých kritérií a úrovní a
měla by usnadnit dosažení rovnováhy na pracovních trzích Unie, což by
přineslo vysokou míru zaměstnanosti a pomohlo zabránit ohrožení
životní úrovně a míry zaměstnanosti v různých regionech a
odvětvích.
(19)     Právní odpovědnost za
zajištění kvality (včetně technické kvality) údajů
zpřístupněných prostřednictvím společné platformy IT,
zejména co se týče údajů o volných pracovních místech, nesou
organizace, které dané údaje zpřístupňují v souladu
s právními předpisy a normami členských států. Komise by
měla usnadňovat spolupráci za účelem včasného zjištění
případných podvodů či případů zneužití
v souvislosti s výměnou informací na evropské úrovni.
(20)     Jedním
z nejdůležitějších nástrojů k umožnění podávání
žádostí o zaměstnání v rámci Unie on-line je společný systém
klasifikace dovedností, kompetencí, kvalifikací a povolání, a je tudíž nutné
dosáhnout spolupráce mezi členskými státy a Evropskou komisí, aby bylo
možné dosáhnout interoperability a smysluplně automatizovaného propojování
údajů mezi členskými státy, mimo jiné prostřednictvím
porovnávání společného systému klasifikací s vnitrostátními systémy.
V této souvislosti by se měly využívat i další zavedené evropské
formáty a nástroje pro dosažení porovnatelnosti a transparentnosti dovedností a
kvalifikací, například evropský rámec kvalifikací a jednotný rámec pro
průhlednost v oblasti kvalifikací a kompetencí (Europass).
(21)     Měl by být zaveden
společný přístup ke službám poskytovaným organizacemi, které se
účastní činnosti sítě EURES („podpůrné služby“), a
v co největší míře by mělo být zajištěno dodržování
zásady rovného zacházení s pracovníky a zaměstnavateli, kteří
hledají pomoc ohledně pracovní mobility v Unii, a to bez ohledu na to, na
kterém místě Unie se nacházejí, a měly by proto být stanoveny zásady
a pravidla týkající se dostupnosti podpůrných služeb na území jednotlivých
členských států. Tento společný přístup se týká i
učňovské přípravy a stáží považovaných za práci.
(22)     Širší a ucelenější
nabídka pomoci, co se týče možností mobility pracovníků v Unii,
přináší výhody pracovníkům a je nezbytná ke zvýšení potenciálu
sítě EURES, pokud jde o poskytování podpory pracovníkům během
celé jejich pracovní kariéry a zajišťování jejich přechodů mezi
zaměstnáními a profesní dráhy.
(23)     Podpůrné služby pomohou
odstraňovat překážky, s nimiž se uchazeči o zaměstnání
setkávají při výkonu práv, která mají jako pracovníci na
základě práva Unie, a umožní jim účinněji využívat
pracovních příležitostí, čímž jim zajistí lepší osobní vyhlídky, co
se týče zaměstnání.
(24)     Pro uplatňování práva
pracovníků na volný pohyb v rámci Unie by bylo prospěšné hlubší
pochopení poptávky po pracovní síle, pokud jde o povolání, odvětví i
potřeby zaměstnavatelů, a podpůrné služby by proto měly
zahrnovat kvalitní pomoc pro zaměstnavatele, zejména pak pro malé a
střední podniky. Úzká spolupráce mezi službami zaměstnanosti a
zaměstnavateli rozšíří soubor volných pracovních míst i počet
zprostředkování vhodných kandidátů, zajistí přístupové možnosti
pro uchazeče o zaměstnání, zejména uchazeče ze zranitelných
skupin, a zlepší informovanost o trhu práce.
(25)     Podpůrné služby ve všech
členských státech, by měly být shodně definovány na základě
vznikajícího konsenzu o úspěšných postupech členských států
v oblasti poskytování informací, poradenství a rad uchazečům o
zaměstnání i zaměstnavatelům.
(26)     Podpůrné služby pro
pracovníky souvisejí s výkonem jejich základního práva svobody pohybu na
základě práva Unie, a měly by být tudíž poskytovány zdarma.
Podpůrné služby pro zaměstnavatele však mohou být zpoplatněny
v souladu s praxí v jednotlivých členských státech.
(27)     Zvláštní pozornost by se
měla věnovat podpoře mobility v příhraničních
regionech a poskytování služeb přeshraničním pracovníkům,
kteří žijí v jednom členském státě a pracují v jiném a
musejí se potýkat s rozdílnými vnitrostátními postupy a právními systémy a
se specifickými administrativními, právními či daňovými
překážkami. Členské státy se mohou rozhodnout zřídit zvláštní
podpůrné struktury, které tento typ mobility usnadní. Tyto struktury by se
měly v rámci sítě EURES zabývat specifickou potřebou
informací, poradenství, přeshraničního zprostředkovávání
poptávky po práci a nabídky práce a výsledného umísťování do
zaměstnání.
(28)     Transparentnost trhů práce
a dostatečná schopnost zprostředkování schopností jsou
předpokladem mobility pracovníků v rámci Unie. Lepší rovnováhy
mezi nabídkou pracovních sil a poptávkou lze dosáhnout prostřednictvím
účinného systému na úrovni Unie pro výměnu informací o přebytku
a nedostatku pracovních sil v rámci jednotlivých států a
odvětví, který by měl být zaveden mezi členskými státy a
Evropskou komisí a posloužit jako základ pro vytvoření politiky mobility
jednotlivých členských států a pro posílení praktické spolupráce
v rámci sítě EURES.
(29)     Svoboda pohybu pracovníků
a vysoká úroveň zaměstnanosti spolu úzce souvisejí. Členské
státy proto musí v oblasti mobility vytvářet a uplatňovat politiku,
která podpoří lepší fungování trhů práce v Unii. Politika
jednotlivých členských států v oblasti mobility by měla být
považována za nedílnou součást jejich sociální politiky a politik
zaměstnanosti.
(30)     Za účelem lepší
koordinace činnosti na podporu mobility v Unii by měl být
zaveden cyklus plánování programu. Aby bylo plánování programu činností
jednotlivých členských států účinné, mělo by
zohledňovat údaje o tocích a vzorcích mobility, analýzy údajů o
stávajících a předpokládaných budoucích nedostatcích a přebytcích
pracovních sil, jakož i zkušenosti a postupy v oblasti náborů
v rámci sítě EURES a jeho součástí by měla být i revize
stávajících prostředků a nástrojů usnadňujících mobilitu
pracovníků v rámci EU, které mají k dispozici organizace v
členských státech.
(31)     Sdílení návrhů plánů
činností v rámci cyklu plánování programu mezi jednotlivými
členskými státy by mělo národním koordinačním úřadům,
které jednají jménem členských států, i Evropskému koordinačnímu
úřadu umožnit zaměřit se při využívání prostředků
sítě EURES na vhodné aktivity a projekty, a směrovat tak rozvoj
sítě EURES k formě nástroje více orientovaného na výsledky,
který reaguje na potřeby pracovníků v souladu s dynamikou
trhů práce.
(32)     Za účelem zajištění
dostatečných informací pro měření výsledků sítě
EURES by měly být zavedeny společné ukazatele. Tyto ukazatele by
měly sloužit jako vodítko pro organizace, které jsou zapojeny do sítě
EURES, při identifikaci jejich výsledků a měly by umožnit
hodnotit dosažený pokrok porovnáním s cíli stanovenými pro síť EURES
jako celek, včetně jejího přínosu k provádění koordinované
strategie zaměstnanosti v souladu s článkem 145 Smlouvy.
(33)     V případě, kdy
opatření stanovená tímto nařízením zahrnují zpracovávání osobních
údajů, musí být toto zpracovávání prováděno v souladu
s právními předpisy EU o ochraně osobních údajů[20] a s vnitrostátními
předpisy k jejich provedení.
(34)     Toto nařízení respektuje
základní práva a řídí se zásadami uznanými zejména Listinou základních
práv Evropské unie, na kterou odkazuje článek 6 Smlouvy o Evropské unii.
(35)     Vzhledem k tomu, že cíle
tohoto nařízení – totiž vytvoření společného rámce pro vzájemnou
spolupráci členských států s cílem propojit nabídku volných
pracovních míst s možností o tato místa žádat a přispět k dosažení
rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou na trhu práce – nelze uspokojivým způsobem
dosáhnout na úrovni členských států, a z důvodu rozsahu a
účinků dané činnosti jej lze tedy lépe dosáhnout na úrovni Unie,
může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu
se zásadou proporcionality stanovenou ve zmíněném článku 5 je
působnost tohoto nařízení omezena pouze na prostředky nezbytné
k dosažení tohoto cíle.
(36)     Na Komisi by měla být
přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci
v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, aby
povinnosti členských států udělovat organizacím oprávnění
zapojit se do sítě EURES jako partneři a stanovit společné
ukazatele pro výsledky těchto organizací mohly být upraveny na
základě zkušeností získaných při jejich uplatňování a
s ohledem na vyvíjející se potřeby trhu práce. Je obzvlášť
důležité, aby Komise během svých přípravných prací
prováděla příslušné konzultace, mimo jiné na expertní úrovni. Komise
by při přípravě a vypracování aktů v přenesené
pravomoci měla zajistit současné, včasné a vhodné předání
příslušných dokumentů Evropskému parlamentu a Radě.
(37)     Aby byly zajištěny
jednotné podmínky pro zavedení technických norem a formátů
pro vyrovnávání nabídky a poptávky a automatizované
zprostředkovávání, jakož i modelů a postupů pro sdílení
informací mezi členskými státy, měly by být prováděcí pravomoci
svěřeny Komisi. Tyto pravomoci by měly být vykonávány
v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č.
182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady
způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu
prováděcích pravomocí,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
1.           Cílem tohoto nařízení je
usnadnit výkon volného pohybu pracovníků v Unii v souladu s
článkem 45 SFEU prostřednictvím zřízení společného rámce
pro spolupráci mezi členskými státy a Komisí.
2.           Pro účely odstavce 1
stanoví toto nařízení cíle, zásady a pravidla pro:
a)      spolupráci mezi členskými státy a
Komisí při sdílení údajů o volných pracovních místech, žádostech o
zaměstnání a životopisech a o výsledném obsazování pracovních míst;
b)      činnost členských států v
zájmu dosažení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou na trhu práce v Unii
s cílem přispět k dosažení vysoké úrovně zaměstnanosti;
c)      fungování Evropské sítě služeb
zaměstnanosti mezi členskými státy a Komisí;
d)      související podpůrné služby
v oblasti mobility, které mají být poskytovány pracovníkům a
zaměstnavatelům.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí
následující definice:
a)           „veřejnými službami
zaměstnanosti“ se rozumí organizace členských států, které jsou
součástí příslušných ministerstev, veřejných orgánů nebo
veřejnoprávních společností a které odpovídají za provádění
aktivní politiky trhu práce a za poskytování služeb zaměstnanosti ve
veřejném zájmu;
b)           „službami zaměstnanosti“ se
rozumí jakákoliv právnická nebo fyzická osoba, která legálně působí
v některém z členských států a poskytuje služby osobám
hledajícím zaměstnání a zaměstnavatelům hledajícím pracovníky;
c)           „volným pracovním místem“ se rozumí
jakákoli nabídka zaměstnání, včetně nabídek učňovské
přípravy a stáží považovaných za práci;
d)           „vyrovnávání nabídky a poptávky“ se
rozumí výměna informací a zpracovávání nabídek volných pracovních míst,
žádostí o zaměstnání a životopisů;
e)           „společnou platformou IT“ se
rozumí infrastruktura IT a související platformy vytvořené na evropské
úrovni pro účely vyrovnávání nabídky a poptávky;
f)            „umísťováním“ pracovníků
službami zaměstnanosti u zaměstnavatele nebo „náborem“
pracovníků pro zaměstnavatele se rozumí poskytování služeb
zprostředkování mezi nabídkou a poptávkou s cílem zaplnit volné
pracovní místo;
g)           „přeshraničním
pracovníkem“ se rozumí pracovník, který vykonává činnost v rámci
zaměstnání v jednom členském státě a přitom bydlí
v jiném členském státě, do něhož se vrací zpravidla
denně nebo nejméně jednou týdně.
KAPITOLA II
ZŘÍZENÍ SÍTĚ EURES
Článek 3
Zřízení
Tímto nařízením se zřizuje Evropská
síť služeb zaměstnanosti („síť EURES“).
Článek 4
Složení, úloha a společné povinnosti
1.           Síť EURES tvoří
organizace těchto kategorií:
a)      Evropská komise, jejíž povinností je
napomáhat síti EURES při výkonu její činnosti prostřednictvím
nově zřízeného Evropského koordinačního úřadu;
b)      členské organizace sítě EURES,
jimiž jsou orgány jmenované členskými státy odpovědné za
provádění tohoto nařízení v příslušném členském
státě, tj. „národní koordinační úřady“;
c)      partneři sítě EURES, jimiž jsou
organizace oprávněné členskými státy poskytovat na celostátní, regionální
a/nebo místní úrovni podporu při vyrovnávání nabídky a poptávky a/nebo
podpůrné služby pracovníkům a zaměstnavatelům.
2.           V souladu se svými
příslušnými úlohami a povinnostmi všechny organizace, které se podílejí na
činnosti sítě EURES, v úzké vzájemné spolupráci aktivně
propagují příležitosti, které mobilita pracovníků v Unii nabízí, a
usilují o posilování způsobů a prostředků, jak mohou
pracovníci i zaměstnavatelé těchto příležitostí využívat na místní,
regionální, vnitrostátní i evropské úrovni.
Článek 5
Cíle
Síť EURES přispívá k dosahování následujících cílů:

a)           usnadnění výkonu práv
zakotvených v článku 45 SFEU a v ustanoveních nařízení
Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o
volném pohybu pracovníků uvnitř Unie[21];
b)           provádění koordinované
strategie zaměstnanosti v souladu s článkem 145 SFEU;
c)           lepší fungování a integrace
trhů práce v Unii;
d)           zvýšená dobrovolná mobilita
napříč zeměpisnými územími a povoláními v rámci Unie na
spravedlivém základě;
e)           sociální začleňování a
integrace osob vyloučených z trhu práce.
Článek 6
Povinnosti Evropského koordinačního úřadu
1.           Evropský koordinační
úřad se zavazuje zajišťovat zejména:
a)      utváření soudržného rámce a
poskytování horizontální podpory pro účely sítě EURES,
včetně:
i) provozu a rozvoje Evropského portálu pracovní
mobility („portálu EURES“), a souvisejících služeb IT, včetně
systémů a postupů pro výměnu informací o volných pracovních
místech, žádostech o zaměstnání a životopisech a podkladových
dokumentů, jako jsou znalostní pasy a podobné dokumenty, a dalších
informací, ve spolupráci s dalšími příslušnými unijními
informačními a poradenskými službami nebo sítěmi a jinými
iniciativami,
ii) informačních a komunikačních
činností,
iii) společného vzdělávacího programu
pro pracovníky sítě EURES,
iv) usnadnění navazování kontaktů,
výměny osvědčených postupů a vzájemného učení
v rámci sítě EURES;
b)      analýzu mobility napříč
zeměpisnými územími a povoláními;
c)      rozvoj příslušného rámce pro
spolupráci a vyrovnávání nabídky a poptávky v Unii, pokud jde o
učňovskou přípravu a stáže, v souladu s tímto
nařízením;
d)      sledování a hodnocení činnosti
sítě EURES a jejích výsledků v oblasti zaměstnanosti, ve
spolupráci se členy sítě EURES.
2.           Víceleté pracovní programy
úřadu se sestavují na základě konzultací s koordinační
skupinou sítě EURES, o níž pojednává článek 11.
Článek 7
Povinnosti národních koordinačních úřadů
1.           Jednotlivé národní
koordinační úřady odpovídají za:
a)      spolupráci s Komisí a jinými
členskými státy v oblasti vyrovnávání nabídky a poptávky v rámci
stanoveném v kapitole III;
b)      organizaci práce pro EURES v daném
členském státě, včetně poskytování podpůrných služeb
v souladu s kapitolou IV;
c)      koordinaci činnosti vyvíjené daným
členským státem a s ostatními členskými státy v souladu
s kapitolou V.
2.           Národní koordinační
úřad rovněž organizuje provádění horizontálních podpůrných
činností poskytovaných Evropským koordinačním úřadem na
vnitrostátní úrovni v souladu s článkem 6; je-li to žádoucí, činí
tak v úzké spolupráci s Evropským koordinačním úřadem a
dalšími národními koordinačními úřady. Těmito činnostmi
horizontální podpory je zejména:
a)      shromažďování a ověřování
informací pro účely zveřejnění, též na portálu EURES, o
partnerech sítě EURES, kteří působí na území daného státu, o
jejich činnosti a o rozsahu podpůrných služeb, které poskytují
pracovníkům a zaměstnavatelům;
b)      zajišťování přípravné
činností spojené s vzdělávacími činnostmi sítě EURES,
výběr pracovníků pro účast na společném vzdělávacím
programu a na aktivitách v rámci vzájemného učení;
c)      shromažďování a analýzu údajů v
souvislosti s články 28 a 29.
3.           Národní koordinační
úřad pro účely zveřejnění, též na portálu EURES,
v zájmu pracovníků a zaměstnavatelů ověřuje,
pravidelně aktualizuje a včas rozšiřuje informace a pokyny
dostupné na vnitrostátní úrovni, které se týkají:
a)      životních a pracovních podmínek;
b)      administrativních postupů
souvisejících se zaměstnáním;
c)      pravidel, která se vztahují na
pracovníky;
d)      učňovské přípravy a stáží;
e)      je-li to relevantní, situace
přeshraničních pracovníků, zejména
v příhraničních oblastech.
Národní koordinační úřady mohou
ověřovat a šířit informace též ve spolupráci s dalšími
informačními a poradenskými službami a sítěmi a příslušnými
subjekty na vnitrostátní úrovni, včetně subjektů zmíněných
v článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/.../EU o
opatřeních usnadňujících výkon práv, která jsou pracovníkům
udělena v souvislosti s volným pohybem pracovníků[22].
4.           Národní koordinační
úřad poskytuje obecnou podporu organizacím, které se na území
příslušného státu zapojují do činnosti sítě EURES, pokud jde o
spolupráci s jejich protějšky v síti EURES z jiných
členských států. To zahrnuje i podporu v případě
stížností týkajících se volných pracovních míst a náboru v rámci sítě
EURES a rovněž spolupráce s veřejnými orgány, například
inspektoráty práce.
5.           Národní koordinační
úřady podporují spolupráci s aktéry, jako jsou poradenské služby pro
volbu profesní dráhy, vysoké školy, obchodní komory a organizace působící
v oblasti programů učňovské přípravy a stáží.
6.           Členské státy zajistí,
aby jejich národní koordinační úřady měly dostatek personálu a
dalších zdrojů potřebných k výkonu jejich činnosti
stanovené tímto nařízením.
7.           V čele národního
koordinačního úřadu stojí národní koordinátor, který je členem
koordinační skupiny, o níž pojednává článek 11.
Článek 8
Udělování oprávnění partnerům sítě EURES
1.           Každý členský stát
zavede systém pro udělování oprávnění partnerům sítě EURES
k účasti v této síti, pro sledování jejich činnosti a dodržování
vnitrostátních i unijních právních předpisů při provádění
tohoto nařízení. Tento systém musí být transparentní a odpovídající a musí
zajistit dodržování zásad rovného zacházení s žadatelskými organizacemi a
spravedlivé řízení.
2.           Členské státy informují
Evropský koordinační úřad o zavedených vnitrostátních systémech a o
partnerech sítě EURES, jimž v souladu s tímto systémem vydaly
oprávnění k účasti v síti EURES.
3.           Jakákoliv služba
zaměstnanosti, která legálně působí v některém
z členských států, může v tomto členském
státě požádat o zapojení do sítě EURES jako partner sítě EURES,
a to za podmínek stanovených tímto nařízením a za podmínek systému
zavedeného tímto členským státem.
4.           Partneři sítě EURES
jsou oprávněni účastnit se činnosti sítě EURES
v souladu s minimálními společnými kritérii stanovenými
v příloze.
5.           Stanovením minimálních
společných kritérií není dotčena možnost členských států
uplatňovat další kritéria nebo požadavky, pokud je daný členský stát
považuje za nezbytné pro řádné uplatňování pravidel upravujících
činnost služeb zaměstnanosti a pro účinné řízení politiky
trhu práce na svém území. K zajištění transparentnosti je nezbytné,
aby tato kritéria a požadavky byly nedílnou součástí systému popsaného v
odstavci 1.
6.           Partneři sítě EURES
mohou za účelem společného splnění kritérií uvedených
v příloze zapojovat další partnery sítě EURES či jiné
organizace. V těchto případech je pokračování
odpovídajícího partnerství další podmínkou účasti v síti EURES.
7.           Za účelem změn
přílohy je Komise oprávněna přijímat akty v přenesené
pravomoci v souladu s postupem uvedeným v článku 33.
8.           Komise může
přijmout formou prováděcích aktů vzory pro popis národních
systémů a postupů sdílení informací o národních systémech mezi členskými
státy. Komise tyto prováděcí akty přijímá v souladu
s poradním postupem, na nějž odkazuje čl. 34 odst. 2.
Článek 9
Povinnosti partnerů sítě EURES
1.           Žadatelské organizace si
mohou zvolit z následujících možností způsob, jakým se budou podílet
na činnosti sítě EURES:
a)      přispíváním do souboru volných
pracovních míst v souladu s čl. 14 odst. 1 písm. a);
b)      přispíváním do souboru žádostí o
zaměstnání a životopisů v souladu s čl. 14 odst. 1
písm. b);
c)      poskytováním podpůrných služeb
pracovníkům a zaměstnavatelům v souladu s kapitolou
IV; nebo
d)      kombinací písmen a) až c).
2.           Partneři sítě EURES
určí jedno nebo více kontaktních míst, například
zprostředkovatelské a náborové kanceláře, klientská telefonní
střediska, samoobslužné nástroje apod., kam se pracovníci a
zaměstnavatelé mohou obracet pro podporu při vyrovnávání nabídky a
poptávky a/nebo pro získání přístupu k podpůrným službám
v souladu s tímto nařízením. Kontaktní místa mohou vznikat také
na základě zaměstnaneckých výměnných programů či vysílání
styčných důstojníků a mohou zahrnovat společné
zprostředkovatelské agentury.
3.           Kontaktní místa musejí
jasně uvádět rozsah podpůrných služeb poskytovaných
pracovníkům a zaměstnavatelům.
4.           Členské státy mohou
požadovat, aby partneři sítě EURES přispívali k:
a)      fungování národního střediska
zmíněného v čl. 15 odst. 5 prostřednictvím poplatku nebo
jinou formou;
b)      výměně informací
podle článků 26 a 27;
c)      cyklu plánování programu
podle článku 28;
d)      shromažďování údajů
v souladu s článkem 29.
Členské
státy rozhodnou o podobě těchto příspěvků ve svých
národních systémech na základě zásady proporcionality a
s přihlédnutím k faktorům, jako je správní kapacita daného
partnera sítě EURES a míra jeho zapojení do sítě EURES podle odstavce
1.
Článek 10
Úloha veřejných služeb zaměstnanosti
1.           Členské státy mohou na
své veřejné služby zaměstnanosti přenést obecné úkoly nebo
činnosti související s organizací práce podle tohoto nařízení,
například vytvoření a správu národních systémů pro udělování
oprávnění partnerům sítě EURES nebo přípravu a distribuci
základních informací vymezených v článku 20.
2.           Členské státy mohou
pověřit poskytováním podpůrných služeb uvedených
v článcích 21 až 23 své veřejné služby zaměstnanosti, pokud
se tyto služby podílejí na činnosti sítě EURES jako partneři
sítě EURES na základě oprávnění podle článku 8 a
přílohy tohoto nařízení nebo jako partneři sítě EURES na
základě výjimky podle odstavce 3.
3.           Po dobu nejvýše pěti let
od počátku použitelnosti tohoto nařízení mohou členské státy
uplatňovat výjimku, pokud jde o přezkum splnění kritérií
článku 8 a přílohy tohoto nařízení, vůči těm
veřejným službám zaměstnanosti, které budou v době vstupu
tohoto nařízení v platnost součástí sítě EURES
v souladu s prováděcím rozhodnutím Komise 2012/733/EU,
případně rozhodnutím Komise 2003/8/ES. O udělených výjimkách
informují členské státy Komisi.
Článek 11
Koordinační skupina
1.           Koordinační skupina se
skládá ze zástupců Evropského koordinačního úřadu a národních
koordinačních úřadů.
2.           Koordinační skupina
podporuje provádění tohoto nařízení formou výměny informací a
tvorbou pokynů. Zejména pomáhá připravovat návrhy technických norem a
formátů zmíněných v čl. 14 odst. 8 a čl. 16 odst. 5.
3.           Práci koordinační
skupiny organizuje Evropský koordinační úřad, který také
předsedá jejím zasedáním.
Rovněž zve k účasti na jednáních
zástupce sociálních partnerů na úrovni Unie.
Článek 12
Společná identita a ochranná známka
1.           Název EURES se používá
výhradně v souvislosti s činností v rámci sítě EURES
v souladu s tímto nařízením. Znázorňuje se formou
standardního loga v podobě, kterou schválí Evropský koordinační
úřad.
2.           Ochranná známka služeb EURES
i logo, které ji znázorňuje, jsou registrovanými ochrannými známkami
Společenství zapsanými u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu
a všechny organizace, které se podílejí na činnosti sítě EURES, jež
jsou vymezeny v článku 3, je musí při veškeré činnosti
související se sítí EURES a s tímto nařízením používat, aby byla
zajištěna společná vizuální identita.
3.           Organizace, které se podílejí
na činnosti sítě EURES, zajistí, aby informační a
propagační materiály, které poskytují, byly v souladu s celkovou
komunikační činností sítě EURES a s informacemi od
Evropského koordinačního úřadu.
4.           Pouze Evropský
koordinační úřad je oprávněn udělovat třetím stranám
povolení používat logo EURES a informuje o tom dotčené organizace.
5.           Organizace, které se podílejí
na činnosti sítě EURES, neprodleně informují Evropský
koordinační úřad, dojde-li ke zneužití loga třetími stranami nebo
třetími zeměmi.
Článek 13
Spolupráce
1.           Evropský koordinační
úřad zajišťuje spolupráci sítě EURES s dalšími
informačními a poradenskými službami a sítěmi Unie.
2.           Národní koordinační
úřady spolupracují se službami a sítěmi zmíněnými
v odstavci 1 na unijní, státní, regionální i místní úrovni za účelem
sladění činnosti a předcházení jejímu zdvojování a
v odůvodněných případech zapojují i partnery sítě
EURES.
3.           Členské státy usilují o
vytvoření jediného kontaktního místa pro komunikaci s pracovníky a
zaměstnavateli o společné činnosti sítě EURES a uvedených
dalších služeb a sítí.
KAPITOLA III
SPOLEČNÁ PLATFORMA IT
Článek 14
Organizace společné platformy IT
1.           Za účelem
shromažďování nabídek zaměstnání a žádostí o zaměstnání
poskytnou jednotlivé členské státy portálu EURES informace o:
a)      všech volných pracovních místech, která
evidují jejich veřejné služby zaměstnanosti, a o volných pracovních
místech nabízených jejich partnery sítě EURES;
b)      všech žádostech o zaměstnání a
životopisech, které evidují jejich veřejné služby zaměstnanosti, a o
žádostech o zaměstnání a životopisech nabízených jejich partnery sítě
EURES, pokud dotčení pracovníci dali souhlas s poskytnutím informací
též portálu EURES za podmínek stanovených v odstavci 3.
2.           Při poskytování
údajů o volných pracovních místech portálu EURES členské státy:
a)      nerozlišují podle povahy a délky smlouvy
ani podle náborových záměrů zaměstnavatelů;
b)      mohou vyloučit volná pracovní místa,
o která se mohou vzhledem k jejich povaze nebo k vnitrostátním pravidlům
ucházet pouze státní příslušníci určité země.
3.           Souhlas pracovníků
zmíněný v odst. 1 písm. b) musí být výslovný, jednoznačný,
svobodný, konkrétní a informovaný. Pracovníci jsou oprávněni svůj
souhlas kdykoliv odvolat a požadovat výmaz nebo opravu jakýchkoli z
poskytnutých údajů. Pracovníci si mohou volit mezi několika možnostmi
omezení přístupu k jejich údajům nebo k některým
prvkům.
4.           Členské státy zavedou
mechanismy a normy nezbytné pro zajištění vnitřní a technické kvality
údajů o volných pracovních místech a životopisech.
5.           Členské státy si
vyměňují informace o mechanismech a normách zmíněných
v odstavci 4 a o normách zabezpečení a ochrany údajů. Jsou
povinny spolupracovat navzájem mezi sebou i s Evropským koordinačním
úřadem, zejména v případech stížností a volných pracovních míst,
u nichž se má za to, že nejsou v souladu s normami platnými podle
vnitrostátních právních předpisů.
6.           Za účelem sledování
kvality údajů členské státy zajistí, aby bylo možné dohledat
původce údajů.
7.           Aby umožnily zprostředkování
nabídek zaměstnání a žádostí o zaměstnání, poskytnou jednotlivé
členské státy informace uvedené v odstavci 1 v rámci jednotného
systému.
8.           Komise přijme formou
prováděcích aktů nezbytné technické normy a formáty, jejichž cílem je
dosažení jednotného systému podle odstavce 7. Tyto prováděcí akty Komise
přijme v souladu s přezkumným postupem, na nějž
odkazuje čl. 34 odst. 3.
Článek 15
Přístup ke společné platformě IT na vnitrostátní úrovni

1.           Veřejné služby
zaměstnanosti zajistí, aby byl portál EURES propojen se všemi portály pro
hledání zaměstnání, které provozují, bez ohledu na to, zda jsou
ústřední, regionální nebo místní, aby na nich byl jasně viditelný a
bylo možné jej na nich snadno nalézt.
2.           Veřejné služby
zaměstnanosti usilují o dosažení dohody s jinými službami
zaměstnanosti, které působí na území příslušného členského
státu, tak aby bylo možné zajistit platnost zásady uvedené v odstavci 1 i
v případě on-line nástrojů pro vyhledávání pracovních míst,
které provozují tyto jiné služby.
3.           Členské státy zajistí,
aby příslušní pracovníci měli prostřednictvím interních
nástrojů, jež spravují veřejné služby zaměstnanosti
členských států, přístup k údajům o veškerých volných
pracovních místech, žádostem o zaměstnání a životopisům
zpřístupněným na portále EURES, stejně jako mají přístup k
vnitrostátním údajům obsaženým v těchto interních databázích.
4.           Dotčení partneři
sítě EURES rovněž uplatňují zásady uvedené v odstavcích 1
až 3 v souladu s volbou těchto organizací podle čl. 9 odst.
1.
5.           Členské státy zřídí
vnitrostátní středisko, které umožní předávat portálu EURES informace
o volných pracovních místech, žádosti o zaměstnání a životopisy získané od
organizací, které jsou ochotny tyto údaje sdílet též na portále EURES.
6.           Členské státy usilují o
vytvoření jediného kontaktního místa pro komunikaci s
přeshraničními pracovníky a zaměstnavateli
v příhraničních oblastech, v nichž dotčené
členské státy společně považují za nutné vytvořit zvláštní
struktury pro spolupráci a poskytování služeb.
Článek 16
Automatizované zprostředkování prostřednictvím společné
platformy IT
1.           Komise vytvoří evropskou
klasifikaci dovedností, kompetencí, kvalifikací a povolání. Tato klasifikace je
nástrojem, který v Evropské unii usnadňuje podávání žádostí o
zaměstnání v jakémkoliv členském státě on-line, a to
prostřednictvím vyhledávání odpovídajících pracovních míst, identifikace
nedostatkových dovedností, uznávání kvalifikací a poradenství týkajícího se
profesní dráhy poskytovaného na portálu EURES.
2.           Členské státy spolupracují
navzájem mezi sebou a s Evropskou komisí na zajištění
interoperability mezi vnitrostátními systémy a klasifikací podle odstavce
1.
3.           Za tímto účelem
jednotlivé členské státy do 1. ledna 2017 vypracují počáteční
inventář za účelem porovnání všech svých státních, regionálních a
odvětvových klasifikací s klasifikací podle odstavce 1 a po zavedení
užívání tohoto inventáře na základě aplikace poskytnuté Evropským
koordinačním úřadem pak tento inventář pravidelně
aktualizují tak, aby odpovídal vývoji náborových služeb.
4.           Komise poskytuje technickou
podporu členským státům, které se rozhodnou nahradit své vnitrostátní
klasifikace klasifikací uvedenou v odstavci 1.
5.           Komise přijme formou
prováděcích aktů technické normy a formáty nezbytné pro fungování
klasifikace uvedené v odstavci 1. Tyto prováděcí akty Komise
přijme v souladu s přezkumným postupem, na nějž
odkazuje čl. 34 odst. 3.
Článek 17
Zjednodušený přístupový mechanismus pro pracovníky a
zaměstnavatele
1.           Veřejné služby
zaměstnanosti zajistí, aby si pracovníci, kteří využívají jejich
služby tím, že jim poskytují své žádosti o zaměstnání a/nebo životopisy,
mohli zvolit, že jim tyto služby zaměstnanosti budou nápomocny při
registraci na portálu EURES s využitím národního střediska zmíněného
v čl. 15 odst. 5.
2.           Veřejné služby
zaměstnanosti zavedou podobné mechanismy usnadňující registraci na
portálu EURES pro zaměstnavatele, kteří využívají jejich služby
ke zveřejňování nabídek volných pracovních míst na vnitrostátní
úrovni buď přímo prostřednictvím jejich portálů pro
vyhledávání pracovních míst, nebo prostřednictvím jiných platforem
podporovaných příslušnými členskými státy.
3.           Dotčení partneři
sítě EURES rovněž uplatňují zásady uvedené v odstavcích 1 a
2 v souladu s volbou těchto organizací podle čl. 9 odst. 1.
4.           Pracovníci a
zaměstnavatelé mají přístup k obecným informacím o tom, jak, kdy
a kde mohou aktualizovat, změnit či odvolat dotčené údaje.
KAPITOLA IV
PODPŮRNÉ SLUŽBY
Článek 18
Zásady
1.           Členské státy zajistí,
aby pracovníci i zaměstnavatelé mohli získat přístup
k podpůrným službám na vnitrostátní úrovni.
2.           Členské státy podporují
koordinovaný přístup k těmto službám na vnitrostátní úrovni.
3.           Členské státy zajistí
poskytování podpůrných služeb uvedených v článcích 20 až 23
prostřednictvím partnerů sítě EURES následujícím způsobem:
a)      prostřednictvím veřejných
služeb zaměstnanosti dotčených členských států samotných
v souladu s článkem 10;
b)      prostřednictvím organizací, které
jednají v rámci odpovědnosti veřejných služeb zaměstnanosti
dotčeného členského státu na základě pověření či
smluv o externím zajištění služeb nebo zvláštních smluv s těmito
veřejnými službami zaměstnanosti nebo jinými subjekty o službách,
které tyto organizace poskytují;
c)      prostřednictvím jednoho nebo více
partnerů sítě EURES anebo
d)      kombinací písmen a) až c).
4.           Podpůrné služby uvedené
v článcích 20 až 23 jsou v jednotlivých členských státech
poskytovány alespoň organizacemi uvedenými v odst. 3 písm. a) nebo
b).
5.           Podpůrné služby pro
pracovníky uvedené v článcích 20, 22 a 23 a pomoc při registraci
na portále EURES podle čl. 17 odst. 1 jsou poskytovány zdarma.
6.           Podpůrné služby pro
zaměstnavatele uvedené v článcích 21 a 22 a pomoc při
registraci na portále EURES podle čl. 17 odst. 2 mohou být
zpoplatněny. Poplatky za služby sítě EURES a poplatky za jiné
srovnatelné služby poskytované příslušnou organizací se nesmí lišit.
7.           Dotčení partneři
sítě EURES pracovníkům a zaměstnavatelům jasně
sdělí, jaký rozsah podpůrných služeb poskytují, kde a jak jsou tyto
služby dostupné a za jakých podmínek se poskytuje přístup, a to
s použitím svých informačních kanálů. Tyto informace se
zveřejní na portálu EURES.
Článek 19
Přístup k základním informacím
1.           Členské státy zajistí,
aby všem pracovníkům a zaměstnavatelům, kteří žádají o
klientské služby poskytované službami zaměstnanosti, byly poskytnuty nebo
sděleny základní informace o podpoře mobility dostupné na
vnitrostátní úrovni, které:
a)      budou informovat alespoň o existenci
portálu EURES a sítě EURES a kontaktech na příslušné partnery
sítě EURES na vnitrostátní úrovni a poskytnou jim údaje o náborových
kanálech, které používají (elektronické služby, personalizované služby, adresy
kontaktních míst), a o příslušných internetových odkazech a
b)      jsou snadno dostupné a prezentované
uživatelsky vstřícným způsobem.
2.           Členské státy
vytvoří zvláštní informace pro přeshraniční pracovníky
v těch příhraničních regionech, v nichž dotčené
členské státy společně považují za nutné vytvořit zvláštní
struktury pro spolupráci a poskytování služeb.
3.           Evropský koordinační
úřad podporuje vytváření základních informací podle tohoto
článku a pomáhá členským státům zajistit dostatečné
jazykové pokrytí.
Článek 20
Podpůrné služby pro pracovníky
1.           Dotčení partneři
sítě EURES iniciativně nabízejí všem pracovníkům, kteří
hledají zaměstnání, možnost využít služeb vymezených v tomto
článku. Je-li to namístě, tuto nabídku v průběhu
hledání pracovního místa opakují.
2.           Mají-li pracovníci zájem o
další pomoc, poskytují jim dotčení partneři sítě EURES informace
a rady k jednotlivým pracovním příležitostem a zejména jim nabízejí
tyto služby:
a)      poskytování informací o životních a
pracovních podmínkách nebo odkazů na tyto informace;
b)      poskytování informací o aktivních
opatřeních na trhu práce a přístupu k těmto opatřením;

c)      jsou-li o to požádány, poskytují pomoc
při sestavování žádostí o zaměstnání a životopisů, aby byl
zajištěn soulad s evropskými technickými normami a formáty
zmíněnými v čl. 14 odst. 8 a čl. 16 odst. 5;
d)      je-li to nutné, poskytují pomoc
s nahráváním těchto žádostí o zaměstnání na příslušné
vnitrostátní portály pro hledání pracovních míst a na portál EURES;
e)      je-li to žádoucí, zajišťují
rovněž následné kroky po případném umístění do zaměstnání v
rámci EU jako součást individuálního akčního plánu;
f)       je-li to namístě, odkáží pracovníka
na jiného partnera sítě EURES.
3.           Mají-li pracovníci zájem o
další pomoc a existuje-li dostatečná pravděpodobnost umístění v
rámci EU, poskytují dotčení partneři sítě EURES další pomoc
při hledání pracovního místa zahrnující služby, jako je výběr
vhodných volných míst, pomoc při sestavování žádosti o zaměstnání a
životopisu a zajišťování překladů a/nebo zjišťování
upřesnění ohledně konkrétních volných pracovních míst
v jiných členských státech.
4.           Dojde-li k přijetí
pracovníka v jiném členském státě díky službám poskytovaným
v souladu s tímto článkem, poskytne dotčený partner
sítě EURES příslušné osobě kontaktní údaje organizací v cílovém členském
státě, které mohou poskytovat pomoc po přijetí pracovníka do
zaměstnání.
Článek 21
Podpůrné služby pro zaměstnavatele
1.           Dotčení partneři
sítě EURES poskytují informace a rady zaměstnavatelům,
kteří mají zájem o nábor pracovníků z jiných členských
států, a nabízejí jim zejména tyto služby:
a)      poskytování informací o specifických
pravidlech vztahujících se na zaměstnávání těchto pracovníků;
b)      propagace používání sítě EURES a
databáze životopisů na portálu EURES jako nástroje vhodného pro obsazování
volných pracovních míst;
c)      poskytování informací a rad ohledně
faktorů, které mohou usnadnit nábor pracovníků, a jak podporovat
jejich integraci;
d)      jsou-li o to požádány, poskytují
informace a pokyny k tomu, jak formulovat jednotlivé požadavky na uchazeče
o volná pracovní místa způsobem srozumitelným pro evropské uchazeče;
e)      jsou-li o to požádány, poskytují pomoc
při formulování nabídky volného pracovního místa v souladu
s evropskými technickými normami a formáty zmíněnými v čl.
14 odst. 8 a čl. 16 odst. 5;
f)       v případě potřeby
poskytují pomoc s registrací zaměstnavatele na portálu EURES;
g)      je-li to namístě, odkáží
zaměstnavatele na jiného partnera sítě EURES.
2.           Mají-li zaměstnavatelé
zájem o další pomoc a existuje-li dostatečná pravděpodobnost náboru
pracovníka v rámci EU, poskytují dotčení partneři sítě EURES
další pomoc, která spočívá v poskytování služeb, jako je
předběžný výběr vhodných kandidátů a pomoc při
zajišťování překladů a/nebo zjišťování upřesnění
ohledně konkrétních žádostí o zaměstnání.
3.           Dojde-li k přijetí
pracovníka z jiného členského státu díky službám poskytovaným
v souladu s tímto článkem, poskytnou dotčení partneři
sítě EURES příslušnému zaměstnavateli kontaktní údaje
organizací, které mohou poskytovat pomoc s integrací nově
přijatých pracovníků z jiných členských států.
4.           Veřejné služby zaměstnanosti
usilují o uzavření dohod s jinými službami zaměstnanosti, které
působí na území daného členského státu, za účelem:
a)      společné propagace registrace
zaměstnavatelů v síti EURES na území tohoto členského státu
a využívání společné platformy pro vyrovnávání nabídky a poptávky
v EU ze strany zaměstnavatelů;
b)      sdílení informací a osvědčených
postupů v oblasti podpůrných služeb pro zaměstnavatele,
kteří mají zájem o získání zaměstnanců z jiných
členských států.
Článek 22
Pomoc po přijetí pracovníka
1.           Dotčení partneři
sítě EURES na žádost pracovníků a zaměstnavatelů poskytují
obecné informace o pomoci po přijetí pracovníka a o tom, kde lze získat
takovou pomoc, například školení v mezikulturní komunikaci, jazykové
kurzy a pomoc při integraci.
2.           Odchylně od čl. 18
odst. 4 mohou partneři sítě EURES nabízet pracovníkům pomoc
uvedenou v odstavci 1 za poplatek.
Článek 23
Zprostředkování přístupu k informacím a službám v oblasti
sociálního zabezpečení
1.           Členské státy zajistí
koordinaci mezi podpůrnými službami podle tohoto nařízení a službami
poskytovanými v oblasti sociálního zabezpečení příslušnými
orgány.
2.           Pro účely odstavce 1
členské státy podpoří vytvoření integrovaného on-line
přístupu jako prvního zdroje informací pro pracovníky,
přeshraniční pracovníky a zaměstnavatele.
3.           Na žádost pracovníků,
přeshraničních pracovníků a zaměstnavatelů poskytují
dotčení partneři sítě EURES obecné informace o právech
v oblasti sociálního zabezpečení a zavazují se postupovat takové žádosti
o specifické informace příslušným orgánům a v relevantních
případech též dalším orgánům, které poskytují podporu
pracovníkům při výkonu jejich práv v rámci volného pohybu.
Článek 24
Přístup k opatřením na vnitrostátním trhu práce
Členský stát nesmí omezovat přístup
k opatřením na vnitrostátním trhu práce výhradně z toho
důvodu, že pracovník žádá o tuto pomoc s cílem nalézt zaměstnání
na území jiného členského státu.
KAPITOLA V
VZTAH K POLITIKÁM V OBLASTI MOBILITY
Článek 25
Výměna informací o tocích a vzorcích mobility
Komise a členské státy sledují toky a
vzorce mobility pracovních sil v Unii na základě statistik Eurostatu
a dostupných vnitrostátních údajů.
Článek 26
Výměna informací mezi členskými státy
1.           Jednotlivé členské státy
shromažďují a analyzují zejména informace o:
a)      nedostatku a přebytku pracovních sil
na vnitrostátních a odvětvových trzích práce a o tom, do jaké míry je
může vyřešit mobilita pracovních sil;
b)      činnosti sítě EURES na
vnitrostátní úrovni;
c)      postavení sítě EURES na trhu
náborových služeb na vnitrostátní úrovni celkově.
2.           Sdílení informací
v rámci sítě EURES a přispívání ke společné analýze je
odpovědností národních koordinačních úřadů.
3.           S ohledem na výměnu
informací a společnou analýzu utvářejí členské státy svoji
politiku mobility jako nedílnou součást své politiky zaměstnanosti.
Tato politika mobility stanoví rámec, na jehož základě členské státy
provádějí plánování programu podle článku 28.
4.           Evropský koordinační
úřad zavádí postupy a přijímá praktická opatření pro
usnadnění výměny informací mezi národními koordinačními
úřady a provádění společné analýzy.
Článek 27
Výměna informací doplňující poskytování podpůrných
služeb
1.           Všechny organizace, které se
podílejí na činnosti sítě EURES a které jsou vymezeny
v článku 4, sdílejí a vyměňují si informace o situaci
v členských státech, co se týče životních a pracovních podmínek,
správních postupů a pravidel, která se vztahují na pracovníky
z jiných členských států, a poskytují tak rady pracovníkům
i zaměstnavatelům.
2.           Rovněž sdílejí a
vyměňují si informace o situaci v členských státech
směrodatné pro přeshraniční pracovníky.
3.           Komise přijme formou
prováděcích aktů modely a postupy pro výměnu těchto
informací. Komise tyto prováděcí akty přijímá v souladu
s poradním postupem, na nějž odkazuje čl. 34 odst. 2.
Článek 28
Plánování programů
1.           Jednotlivé národní
koordinační úřady každoročně vypracují pracovní program pro
organizace, které se na území daného členského státu účastní
činnosti sítě EURES.
2.           V těchto programech
se stanoví:
a)      základní činnosti, které mají být
v souladu s tímto nařízením uskutečněny;
b)      celkový objem lidských a finančních
zdrojů přidělených na jejich provádění;
c)      mechanismy sledování a hodnocení
plánovaných činností.
3.           Před dokončením
návrhy pracovních programů společně kontrolují národní
koordinační úřady a Evropský koordinační úřad.
4.           Návrhy pracovních
programů se konzultují se zástupci sociálních partnerů na úrovni
Unie, kteří se účastní práce koordinační skupiny sítě
EURES.
5.           Komise formou
prováděcích aktů stanoví nezbytné vzory a postupy pro plánování
těchto programů. Tyto prováděcí akty Komise přijímá
v souladu s poradním postupem, na nějž odkazuje čl. 34
odst. 2.
Článek 29
Shromažďování údajů a ukazatele
1.           Členské státy zajistí
zavedení postupů k předkládání a shromažďování údajů o
činnostech vykonávaných na vnitrostátní úrovni podle následujících
kategorií společných ukazatelů:
a)      informace a rady poskytované sítí EURES,
a to podle počtu kontaktů, které mají pracovníci sítě EURES
s pracovníky a zaměstnavateli;
b)      umístění a nábor pracovníků
díky činnosti sítě EURES, a to podle počtu volných pracovních
míst, žádostí o zaměstnání a životopisů vyřízených a
zpracovaných pracovníky sítě EURES a podle počtu pracovníků
takto přijatých v jiném členském státě;
c)      výsledky související se spokojeností
zákazníků se sítí EURES získané též prostřednictvím
průzkumů.
2.           Evropský koordinační
úřad odpovídá za shromažďování údajů o portálu EURES a za rozvoj
spolupráce v oblasti vyrovnávání nabídky a poptávky podle tohoto nařízení.
3.           Komise je oprávněna
přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu
s postupem uvedeným v článku 33 za účelem dalšího vymezení
společných ukazatelů.
Článek 30
Prováděcí zprávy
Evropská komise předloží každé dva roky
Evropskému parlamentu, Radě, Výboru regionů a Evropskému
hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o pracovní mobilitě
v Unii a o službách poskytovaných pracovníkům s cílem usnadnit
jim využívání svobody pohybu v souladu s článkem 46 SFEU, přičemž
přihlédne k informacím shromážděným na základě této
kapitoly.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Ochrana osobních údajů
Opatření stanovená tímto nařízením
musí být prováděna v souladu s právními předpisy Unie
upravujícími ochranu osobních údajů, zejména se směrnicí 95/46/ES o
ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a
o volném pohybu těchto údajů[23]
a s příslušnými vnitrostátními prováděcími předpisy a s
nařízením (ES) č. 45/2001 o ochraně fyzických osob v souvislosti
se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o
volném pohybu těchto údajů[24].
Článek 32
Následné hodnocení
Evropská komise předloží Evropskému
parlamentu, Radě, Výboru regionů a Evropskému hospodářskému a
sociálnímu výboru následné hodnocení fungování a účinků tohoto
nařízení pět let po jeho vstupu v platnost.
Zprávu mohou doprovázet legislativní návrhy na
změnu tohoto nařízení.
Článek 33
Výkon přenesené působnosti
1.           Pravomoc přijímat akty
v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek
stanovených v tomto článku.
2.           Pravomoc
přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 8 a 29 je svěřena Komisi na dobu
neurčitou počínaje datem vstupu tohoto nařízení v platnost
nebo jiným datem, které určí zákonodárce.
3.           Evropský parlament nebo Rada
mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 8 a 29 kdykoliv zrušit.
Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm
blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po
zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie
nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn.
Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4.           Přijetí aktu
v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí
současně Evropskému parlamentu a Radě.
5.           Akt v přenesené
působnosti přijatý podle článků 8 a 29 vstoupí
v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada
nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl
tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím
této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu
Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 34
Postup projednávání ve výboru
1.           Komisi je nápomocen výbor
„EURES“ zřízený tímto nařízením. Tento výbor je výborem ve smyslu
nařízení (EU) č. 182/2011.
2.           Odkazuje-li se na tento
odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3.           Odkazuje-li se na tento
odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 35
Zrušovací ustanovení
1.           Tímto se zrušují následující
ustanovení v níže uvedených aktech:
a)      kapitola II a článek 38
nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5.
dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie;
b)      článek 23 nařízení Evropského
parlamentu a Rady (EU) č. 1296/2013 ze dne 11. prosince 2013 o programu
Evropské unie pro zaměstnanost a sociální inovace („EaSI“) a o
změně rozhodnutí č. 283/2010/EU, kterým se zřizuje evropský
nástroj mikrofinancování Progress pro oblast zaměstnanosti a sociálního
začleňování.
2.           Odkazy na zrušené akty se
považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 36
Použití
Toto nařízení se vztahuje na
členské státy a jejich státní příslušníky, aniž jsou dotčeny
články 2 a 3 nařízení (EU) č. 492/2011.
Článek 37
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním
věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                  Za
Radu
předseda                                                        předseda
[1]               Úř. věst. L 141, 27.5.2011,
s. 1.
[2]               Rozhodnutí Komise 2003/8/ES ze dne 23. prosince
2003, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 1612/68, pokud
jde o vyřizování nabídek volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání
(Úř. věst. L 5, 10.1.2003, s. 16), bylo zrušeno
prováděcím rozhodnutím Komise 2012/733/EU ze dne 26. listopadu 2012,
kterým se provádí nařízení (EU) č. 492/2011
(Úř. věst. L 328, 28.11.2012, s. 21). Toto
nařízení vstoupí v platnost dne 1. ledna 2014.
[3]               COM(2013) 430.
[4]               OECD
Economic Surveys European Union, March 2012 nebo http://www.oecd-ilibrary.org/economics/oecd-economic-surveys-european-union-2012_eco_surveys-eur-2012-en
[5]               Tento údaj nezahrnuje pracovníky, kteří mají
bydliště v jednom členském státě, a pracují v jiném
(přeshraniční pracovníci).
[6]               Čtvrtletní přehled o zaměstnanosti a
sociální situaci v EU (EU Employment and Social Situation, Quarterly
Review), červen 2013, s využitím údajů celosvětového průzkumu
provedeného společností Gallup.
[7]               Při roční míře 0,29 % z celkového
počtu pracovních sil (241 milionů).
[8]               S použitím údajů průzkumu provedeného společností
Gallup o podílu osob, které mají v úmyslu se v příštích 12 měsících
přestěhovat za prací; 1,2 % v roce 2011 a 2012 z celkové pracovní síly
(241 milionů pracovníků).
[9]               Zvláštní průzkum Eurobarometr 337: Geographical and
labour market mobility (Geografická mobilita a mobilita na trhu práce) (2009).
[10]             COM(2013) 269 final.
[11]             COM(2013) 837 final.
[12]             COM(2012) 173 final.
[13]             Úř. věst. L 328, 28.11.2012,
s. 21.
[14]             Úř. věst. L 5, 10.1.2003, s. 16.
[15]             KOM(2010) 731 v konečném znění.
[16]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU)
č. 1296/2013 o programu Evropské unie pro zaměstnanost a
sociální inovace („EaSI“) a o změně rozhodnutí č. 283/2010/EU,
kterým se zřizuje evropský nástroj mikrofinancování Progress pro oblast
zaměstnanosti a sociálního začleňování, Úř. věst. L
347, 20.12.2013, s. 238.
[17]             Úř. věst. C, , s. .
[18]             Úř. věst. C, , s. .
[19]             Úř. věst. L 141, 27.5.2011, s.1.
[20]             Zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady
95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti
se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů
(Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31) a nařízení Evropského
parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně
fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a
institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů
(Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1).
[21]             Úř. věst. L 141, 27.5.2011, s. 1.
[22]             COM(2013) 236 final.
[23]             Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.
[24]             Úř. věst. L 8, 12.01.2001, s. 1.
PŘÍLOHA

1.
Poskytování služeb

1.
Existence vhodných mechanismů a postupů
umožňujících ověřit a zajistit úplné dodržování platných
pracovních norem a právních požadavků včetně příslušných
právních předpisů upravujících ochranu údajů a požadavků a
norem týkajících se kvality údajů o volných pracovních místech
2.
Prokázaná schopnost poskytovat služby v oblasti
vyrovnávání nabídky a poptávky a/nebo podpůrné služby uvedené v tomto
nařízení, dle volby příslušné organizace
3.
Schopnost poskytovat služby prostřednictvím nástrojů
s více komunikačními kanály, přičemž dostupná musí být
alespoň internetová/webová stránka dané organizace
4.
Schopnost odkazovat pracovníky a
zaměstnavatele na jiné partnery sítě EURES a/nebo subjekty
disponující odbornými znalostmi o volném pohybu pracovníků
5.
Závazek dodržování zásady bezplatného poskytování
služeb sítě EURES pro pracovníky

2.
Účast v síti EURES

1.
Schopnost zajistit včasné a spolehlivé
poskytování údajů
2.
Závazek dodržovat technické normy a formáty pro
vyrovnávání nabídky a poptávky a pro výměnu informací podle tohoto
nařízení
3.
Schopnost a ochota poskytovat národnímu
koordinačnímu úřadu údaje o poskytování služeb a o výsledcích
v souladu s tímto nařízením
4.
Zajištění odpovídajících lidských zdrojů
nebo závazek tyto zdroje zajistit s ohledem na zeměpisný nebo
institucionální mandát, o nějž daná organizace usiluje v roli partnera
sítě EURES
5.
Závazek zajistit normy kvality, pokud jde o
personál, a zaregistrovat personál do společného programu odborné
přípravy