               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 6.7.2018
            COM(2018) 530 final
            2018/0279(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se Lucembursko, Rakousko a Rumunsko opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

                  Účelem Haagské úmluvy o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí ze dne 25. října 1980 (dále též „úmluva z roku 1980“), kterou do dnešního dne ratifikovalo 98 zemí včetně všech členských států EU, je obnovit stávající stav formou bezodkladného návratu protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí prostřednictvím systému spolupráce mezi ústředními orgány, které její smluvní strany určí.

                  Vzhledem k tomu, že zabránit únosům dětí je důležitou součástí politiky EU na podporu práv dítěte, Evropská unie se zasazuje na mezinárodní úrovni o zlepšení uplatňování úmluvy z roku 1980 a vyzývá třetí státy, aby k ní přistoupily.

                  Bělorusko uložilo dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 12. ledna 1998. Úmluva vstoupila v Bělorusku v platnost dne 1. dubna 1998.

                  Úmluva z roku 1980 je již v platnosti mezi Běloruskem a 24 členskými státy EU. Pouze Dánsko, Lucembursko, Rakousko a Rumunsko přistoupení Běloruska k úmluvě dosud nepřijaly.

                  Uzbekistán uložil dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 31. května 1999. Úmluva vstoupila v Uzbekistánu v platnost dne 1. srpna 1999.

                  Úmluva z roku 1980 je již v platnosti mezi Uzbekistánem a 24 členskými státy EU. Pouze Dánsko, Lucembursko, Rakousko a Rumunsko přistoupení Uzbekistánu k úmluvě dosud nepřijaly.

                  Ustanovení čl. 38 odst. 4 úmluvy z roku 1980 uvádí, že úmluva je účinná jen ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními státy, které prohlásí, že s přistoupením souhlasí.

                  Výlučnou pravomoc EU v oblasti souhlasu s přistoupením třetího státu k úmluvě z roku 1980 potvrdil Soudní dvůr Evropské unie, který byl konzultován z podnětu Komise.

                  Dne 14. října 2014 Soudní dvůr Evropské unie ve svém posudku 1/13 uvedl, že souhlas s přistoupením třetího státu k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980 spadá do výlučné pravomoci Evropské unie.

                  Soudní dvůr zdůraznil potřebu jednotnosti ohledně této otázky na úrovni EU, aby se zabránilo nejednotnému uplatňování mezi členskými státy.

                  Vzhledem k tomu, že oblast mezinárodních únosů dětí spadá do výlučné vnější pravomoci Evropské unie, musí se rozhodnutí, zda by se mělo přijmout přistoupení Běloruska a Uzbekistánu, na úrovni EU přijmout formou rozhodnutí Rady. Lucembursko, Rakousko a Rumunsko by tudíž měly učinit prohlášení, že přistoupení Běloruska a Uzbekistánu v zájmu Evropské unie přijímají.

                  Přijetím ze strany Lucemburska, Rakouska a Rumunska by byla úmluva z roku 1980 použitelná mezi Běloruskem, Uzbekistánem a všemi členskými státy EU s výjimkou Dánska.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Pokud jde o únosy dětí jedním z rodičů, je Haagská úmluva z roku 1980 mezinárodním protějškem nařízení Rady č. 2201/2003 (známého jako „nařízení Brusel IIa“), které je základním kamenem soudní spolupráce EU ve věcech manželských a věcech rodičovské zodpovědnosti.

                  Jedním z hlavních cílů nařízení je zabránit únosům dětí mezi členskými státy zavedením postupů, které zajistí bezodkladný návrat dítěte do členského státu jeho obvyklého bydliště. Za tímto účelem nařízení Brusel IIa obsahuje ve svém článku 11 postup podle Haagské úmluvy z roku 1980 a doplňuje ho vyjasněním některých jeho aspektů, zejména výslechu dítěte, lhůty pro vydání rozhodnutí od podání žádosti o navrácení a důvodů nenavrácení dítěte. Zavádí rovněž ustanovení upravující protichůdná rozhodnutí o navrácení či nenavrácení vydaná v různých členských státech.

                  Na mezinárodní úrovni Evropská unie podporuje přistoupení třetích států k úmluvě z roku 1980, aby se její členské státy mohly opírat o společný právní rámec pro řešení případů mezinárodních únosů dětí.

                  V období od června 2015 do prosince 2017 již bylo přijato 14 rozhodnutí Rady za účelem přijetí přistoupení 20 třetích zemí k Haagské úmluvě z roku 1980 o mezinárodních únosech dětí (Maroka, Singapuru, Ruské federace, Albánie, Andorry, Seychel, Arménie, Korejské republiky, Kazachstánu, Peru, Gruzie, Jižní Afriky, Chile, Islandu, Baham, Panamy, Uruguaye, Kolumbie, Salvadoru a San Marina)
                     1
                  .

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Tento návrh zjevně souvisí s obecným cílem zakotveným v článku 3 Smlouvy o Evropské unii, jímž je ochrana práv dítěte. Systém Haagské úmluvy z roku 1980 má chránit děti před škodlivými účinky únosu dítěte jeho rodičem a zajistit, aby dítě mohlo udržovat styk s oběma rodiči, například zajištěním účinného výkonu práva na osobní styk.

                  Za zmínku stojí rovněž spojení s podporou využívání mediace při řešení přeshraničních rodinných sporů. Směrnice o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech
                     2
                   se použije také na rodinné právo v rámci společného evropského soudního prostoru. Haagská úmluva z roku 1980 rovněž podporuje smírné řešení rodinných sporů. Jeden z pokynů pro správnou praxi na základě Haagské úmluvy z roku 1980 vydaný Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém je věnován využívání mediace pro řešení mezinárodních rodinných sporů týkajících se dětí v případech spadajících do oblasti působnosti úmluvy. Z podnětu Evropské komise byly tyto pokyny vypracované v angličtině a francouzštině přeloženy do všech jazyků EU, jakož i do arabštiny, s cílem podpořit dialog se státy, které úmluvu dosud neratifikovaly, a pomoci nalézt konkrétní způsoby, jak řešit problémy související s mezinárodními únosy dětí s uvedenými zeměmi
                     3
                  .

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

                  Vzhledem k tomu, že se rozhodnutí týká mezinárodní dohody, je platným právním základem článek 218 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 81 odst. 3. Rada rozhoduje jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem.

                  Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením (ES) č. 2201/2003, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.

                  V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.

               •Proporcionalita

                  Tento návrh je vypracován po vzoru již přijatých rozhodnutí Rady týkajících se téže věci a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je jednotný postup EU ve věci mezinárodních únosů dětí, tím, že zajistí, aby Lucembursko, Rakousko a Rumunsko přijaly přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980 ve stanovené lhůtě.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

                  Lucembursko, Rakousko a Rumunsko, se kterými Komise konzultovala jejich připravenost přijmout přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k úmluvě z roku 1980, vydaly příznivé stanovisko.

                  Jednání na zasedání odborníků dne 18. dubna 2018 ukázala, že v této fázi neexistují žádné námitky ze strany členských států vůči tomu, aby Lucembursko, Rakousko a Rumunsko přijaly přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k úmluvě z roku 1980.

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací

                  Vzhledem k tomu, že úmluva je již v platnosti s 24 členskými státy, pokud jde o Bělorusko i Uzbekistán, mají Komise a odborníci z členských států za to, že v takových případech není třeba provést konkrétní posouzení situace v dotyčných třetích zemích.

               •Posouzení dopadů

                  Jako v případě 14 rozhodnutí Rady, která již byla přijata v letech 2015 a 2017 a která se týkají přijetí přistoupení několika třetích států k Haagské úmluvě z roku 1980, nebylo vzhledem k povaze tohoto legislativního aktu provedeno konkrétní posouzení dopadů. Konkrétní posouzení situace Běloruska a Uzbekistánu bylo v každém případě považováno za nadbytečné, a to s ohledem na skutečnost, že úmluva je již v platnosti s 24 členskými státy EU, a vzhledem k připravenosti Lucemburska, Rakouska a Rumunska přistoupení Běloruska a Uzbekistánu přijmout.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Navrhované rozhodnutí nemá žádné rozpočtové důsledky.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv

                  Jelikož se návrh týká pouze oprávnění Lucemburska, Rakouska a Rumunska přijmout přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k úmluvě z roku 1980, je monitorování jeho provádění omezeno na to, jak Lucembursko, Rakousko a Rumunsko dodržují znění prohlášení a lhůtu pro jeho uložení a uvědomění Komise o jeho uložení, jak je stanoveno v rozhodnutí Rady.

               2018/0279 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY,

               kterým se Lucembursko, Rakousko a Rumunsko opravňují, aby v zájmu Evropské unie přijaly přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí z roku 1980

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 3 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. b) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu
                  4
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Evropská unie si za jeden ze svých cílů stanovila podporu ochrany práv dítěte, jak je uvedeno v článku 3 Smlouvy o Evropské unii. Opatření na ochranu dětí proti protiprávnímu přemístění nebo zadržení jsou nedílnou součástí této politiky.

               (2)Rada přijala nařízení (ES) č. 2201/2003
                  5
                (dále jen „nařízení Brusel IIa“), jehož cílem je chránit děti před škodlivými účinky jejich protiprávního přemístění či zadržení a zavést postupy, aby byl zajištěn jejich bezodkladný návrat do státu jejich obvyklého bydliště, jakož i zajistit ochranu práv na osobní styk s dítětem a práva péče o dítě.

               (3)Nařízení Brusel IIa doplňuje a posiluje Haagskou úmluvu ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále též „Haagská úmluva z roku 1980“), která na mezinárodní úrovni stanoví systém závazků a spolupráce mezi smluvními státy a mezi ústředními orgány s cílem zajistit bezodkladný návrat protiprávně přemístěných nebo zadržovaných dětí.

               (4)Všechny členské státy Unie jsou smluvními stranami Haagské úmluvy z roku 1980.

               (5)Unie vyzývá třetí státy, aby přistoupily k Haagské úmluvě z roku 1980, a podporuje její řádné provádění svou účastí, spolu s členskými státy, mimo jiné ve zvláštních komisích pravidelně organizovaných Haagskou konferencí o mezinárodním právu soukromém.

               (6)Společný právní rámec uplatňovaný mezi členskými státy Unie a třetími státy by mohl být nejlepším řešením citlivých případů mezinárodních únosů dětí.

               (7)Haagská úmluva z roku 1980 uvádí, že se uplatňuje ve vztazích mezi přistupujícím státem a smluvními státy, které prohlásily, že s přistoupením souhlasí.

               (8)Haagská úmluva z roku 1980 neumožňuje organizacím pro regionální hospodářskou integraci, jako je Unie, stát se její smluvní stranou. Unie proto nemůže k úmluvě přistoupit ani nemůže uložit prohlášení o přijetí přistupujícího státu.

               (9)V souladu s posudkem 1/13 Soudního dvora Evropské unie spadají prohlášení o přijetí v rámci Haagské úmluvy z roku 1980 do výlučné vnější pravomoci Unie.

               (10)Bělorusko uložilo dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 12. ledna 1998. Úmluva vstoupila pro Bělorusko v platnost dne 1. dubna 1998.

               (11)Všechny dotčené členské státy, s výjimkou Dánska, Lucemburska, Rakouska a Rumunska, již přistoupení Běloruska k Haagské úmluvě z roku 1980 přijaly. Bělorusko přijalo přistoupení Bulharska, Estonska, Lotyšska, Litvy a Malty k Haagské úmluvě z roku 1980. Posouzení situace v Bělorusku vedlo k závěru, že Lucembursko, Rakousko a Rumunsko jsou s to přijmout v zájmu Unie přistoupení Běloruska v souladu s podmínkami Haagské úmluvy z roku 1980.

               (12)Uzbekistán uložil dokument o přistoupení k úmluvě z roku 1980 dne 31. května 1999. Úmluva vstoupila pro Uzbekistán v platnost dne 1. srpna 1999.

               (13)Všechny členské státy, s výjimkou Dánska, Lucemburska, Rakouska a Rumunska, již přistoupení Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980 přijaly. Uzbekistán přijal přistoupení Bulharska, Estonska, Lotyšska, Litvy a Malty k Haagské úmluvě z roku 1980. Posouzení situace v Uzbekistánu vedlo k závěru, že Lucembursko, Rakousko a Rumunsko jsou s to přijmout v zájmu Unie přistoupení Uzbekistánu v souladu s podmínkami Haagské úmluvy z roku 1980.

               (14)Lucembursko, Rakousko a Rumunsko by proto měly být oprávněny v zájmu Unie uložit svá prohlášení o přijetí přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980 za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí. Ostatní členské státy Unie, které přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980 již přijaly, by neměly ukládat nová prohlášení o přijetí, neboť stávající prohlášení zůstávají podle mezinárodního práva veřejného platná.

               (15)Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením Brusel IIa, a proto se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.

               (16)V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1.
                     Lucembursko, Rakousko a Rumunsko se tímto opravňují přijmout v zájmu Unie přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí (dále jen „Haagská úmluva z roku 1980“).

               2.
                     Lucembursko, Rakousko a Rumunsko uloží do dne … [dvanáct měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí] prohlášení o tom, že v zájmu Unie přijímají přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980, a to v tomto znění:

               „[Plný název ČLENSKÉHO STÁTU] prohlašuje, že v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2018/… přijímá přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.“

               3.
                     Lucembursko, Rakousko a Rumunsko uvědomí Radu a Komisi o uložení svého prohlášení o přijetí přistoupení Běloruska a Uzbekistánu k Haagské úmluvě z roku 1980 a sdělí Komisi znění těchto prohlášení do dvou měsíců od jejich uložení.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno Lucembursku, Rakousku a Rumunsku.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Již bylo přijato 14 rozhodnutí Rady, kterými se členské státy opravňují, aby přijaly přistoupení k úmluvě z roku 1980, pokud jde o Andorru (rozhodnutí Rady (EU) 2015/1023 přijaté dne 15. června 2015), Seychely (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2354 přijaté dne 10. prosince 2015), Rusko (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2355 přijaté dne 10. prosince 2015), Albánii (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2356 přijaté dne 10. prosince 2015), Singapur (rozhodnutí Rady (EU) 2015/1024 přijaté dne 15. června 2015), Maroko (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2357 přijaté dne 10. prosince 2015), Arménii (rozhodnutí Rady (EU) 2015/2358 přijaté dne 10. prosince 2015), Korejskou republiku (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2313 přijaté dne 8. prosince 2016), Kazachstán (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2311 přijaté dne 8. prosince 2016), Peru (rozhodnutí Rady (EU) 2016/2312 přijaté dne 8. prosince 2016), Gruzii a Jižní Afriku (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2462 ze dne 18. prosince 2017), Chile, Island a Bahamy (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2424 ze dne 18. prosince 2017), Panamu, Uruguay, Kolumbii a Salvador (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2464 ze dne 18. prosince 2017), San Marino (rozhodnutí Rady (EU) 2017/2463 ze dne 18. prosince 2017).

                     (2)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 136, 24.5.2008, s. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        Úř. věst. C , , p. .

                     (5)

                        Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            2018/0305(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku, a ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu, pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k uvedeným úmluvám

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.PŘEDMĚT NÁVRHU

                  Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru EU-CTC
                     11, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku, a ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu (dále jen „smíšené výbory“) v souvislosti s předpokládaným přijetím rozhodnutí, pokud jde o výzvu, aby Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) přistoupilo k úmluvě o zjednodušení formalit ve zbožovém styku a k úmluvě o společném tranzitním režimu (dále jen „úmluvy“), oběma smíšenými výbory.

               2.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               2.1. Úmluvy

                  Cílem úmluv je usnadnit pohyb zboží mezi Evropskou unií a ostatními zeměmi, které jsou smluvními stranami úmluv. Vstoupily v platnost dne 1. ledna 1988.

                  Evropská unie je smluvní stranou úmluv.

                  Země, jež jsou smluvními stranami úmluv, ale nejsou členy Unie, jsou uvedeny v úmluvách jako země společného tranzitního režimu.

               2.2. Smíšené výbory

                  Úkolem smíšených výborů je spravovat úmluvy a zajistit jejich řádné provádění. Smíšené výbory vyzývají prostřednictvím rozhodnutí třetí země, aby k úmluvám přistoupily.

                  Rozhodnutí smíšených výborů se přijímají na základě vzájemné dohody smluvních stran.

               2.3. •Zamýšlené akty smíšených výborů

               •Volba nástroje

                  Sdělení Evropské komise Evropskému parlamentu a Radě z roku 2001 o strategii přípravy na přistoupení kandidátských zemí k úmluvám z roku 1987 mezi Evropským společenstvím a státy ESVO o společném tranzitním režimu a o zjednodušení formalit ve zbožovém styku
                     22 následované sdělením Evropské komise Evropskému parlamentu a Radě z roku 2010 o strategii přípravy na přistoupení některých sousedních zemí k oběma úmluvám
                     33, jakož i závěry Rady ze dne 14. dubna 2011 stvrzující přístup přijatý ve dvou výše uvedených sděleních podporuje úsilí řady zemí přistoupit k oběma úmluvám.

                  Spojené království jakožto členský stát Evropské unie uplatňovalo úmluvy od jejich vstupu v platnost v roce 1988. Proto má dostatečné zkušenosti s uplatňování ustanovení úmluv a splňuje jakožto členský stát Unie technické podmínky stanovené ve sděleních z roku 2001 a roku 2010.

                  Až Spojené království vystoupí z Evropské unie, úmluvy se na Spojené království automaticky přestanou uplatňovat, protože smluvní stranou je pouze Unie (a nikoli její členské státy). Přistoupení Spojeného království jakožto samostatné smluvní strany úmluv významně usnadní pohyb zboží mezi Unií, Spojeným královstvím a dalšími zeměmi společného tranzitního režimu.

                  Pokud by jako součást dohody o vystoupení, o níž se momentálně podle článku 50 Smlouvy o Evropské unii jedná, vstoupila v platnost přechodná ustanovení dohodnutá mezi vyjednavači EU a Spojeného království, pak by se mezinárodní smlouvy včetně úmluv, jejichž smluvní stranou Unie je, uplatňovaly ve Spojeném království a pro něj ode dne vystoupení do 31. prosince 2020. Přistoupení Spojeného království k úmluvám má proto být účinné až v okamžiku, kdy se právní předpisy Unie (včetně uvedených úmluv) přestanou uplatňovat ve Spojeném království a pro něj.

                  Komise se vyzývá, aby tento návrh rozhodnutí přijala a aby jej předala Radě.

                  Rozhodnutí smíšených výborů, kterými bude Spojené království vyzváno, aby přistoupilo k úmluvám, se stane pro smluvní strany závazné v souladu s článkem 2 obou uvedených rozhodnutí, který stanoví, že rozhodnutí vstoupí v platnost dnem jejich přijetí „Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí“.

                  V souladu s čl. 11 odst. 3 úmluvy o zjednodušení formalit ve zbožovém styku a čl. 15 odst. 3 úmluvy o společném tranzitním režimu se rozhodnutí, pokud jde o výzvy třetím zemím, aby přistoupily k úmluvám, uvádějí smluvními stranami účinnost v souladu s jejich vlastními právními předpisy.

               3.POSTOJ, KTERÝ MÁ BÝT ZAUJAT JMÉNEM UNIE

                  Navrhuje se přijmout rozhodnutí, aby se Spojené království vyzvalo k přistoupení k úmluvám, aby se tyto úmluvy uplatňovaly ihned poté, co Spojené království vystoupí z Unie, nebo pokud přechodná ustanovení dohodnutá vyjednavači EU a Spojeného království vstoupí v platnost jako součást dohody o vystoupení, o níž se momentálně podle článku 50 Smlouvy o Evropské unii jedná, aby se uplatňovaly ode dne, kdy se ve Spojeném království a pro něj přestanou uplatňovat právní předpisy Unie (včetně těchto úmluv).

                  Cílem navrhovaného postoje je usnadnit obchod mezi Unií, Spojeným královstvím a současnými zeměmi společného tranzitního režimu. Přistoupením Spojeného království k úmluvám se očekávají významné a hmatatelné výhody pro obchodníky a celní správy, protože se zjednoduší tranzitní formality a usnadní se pohyb zboží.

                  Navrhovaný postoj je v souladu se společnou obchodní politikou.

               4.PRÁVNÍ ZÁKLAD:

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

                  Ustanovení čl. 11 odst. 3 úmluvy o zjednodušení formalit ve zbožovém styku a čl. 15 odst. 3 úmluvy o společném tranzitním režimu stanoví, že smíšené výbory prostřednictvím rozhodnutí vyzývají třetí zemi, aby ve smyslu čl. 1 odst. 2 úmluvy o zjednodušení formalit ve zbožovém styku a čl. 3 odst. 1 písm. c) úmluvy o společném tranzitním režimu přistoupily k úmluvám.

               4.1.2.Použití na stávající případ

                  Smíšené výbory jsou orgány zřízené smluvně, konkrétně úmluvou o zjednodušení formalit ve zbožovém styku (článek 10) a úmluvou o společném tranzitním režimu (článek 14).

                  Rozhodnutí, které mají smíšené výbory přijmout, představují akty s právními účinky. Uvedená rozhodnutí budou podle mezinárodního práva závazná v souladu s článkem 15 úmluvy o zjednodušení formalit ve zbožovém styku a článkem 20 úmluvy o společném tranzitním režimu.

                  Spojené království nebude v okamžiku rozhodování smíšeného výboru o výzvě třetí zemí, je však v zájmu Unie zajistit, že Spojené království k úmluvám přistoupí jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy ve Spojeném království a pro něj přestanou platit právní předpisy Unie (včetně uvedených úmluv). Je proto nutné připravit přijetí výzvy k přistoupení k těmto úmluvám smíšenými výbory tak, aby se Spojené království v okamžiku, kdy se stane třetí zemí, mohlo bez prodlení stát zvláštní smluvní stranou.

                  Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec úmluv.

                  Procesněprávním základem navrhovaných rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

                  Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat. Máli plánovaný akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

                  Zjednodušení dosažená výzvou Spojenému království, aby přistoupilo k úmluvám, se týkají účinných přeshraničních postupů. Hlavní cíl a obsah zamýšlených aktů se proto týkají společné obchodní politiky.

                  Hmotněprávním základem navrhovaných rozhodnutí je tudíž článek 207 SFEU.

               4.3.Závěry

               Právním základem navrhovaných rozhodnutí by měl být článek 207 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2018/0305 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku, a ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu, pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k uvedeným úmluvám

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku
                  4
               4 a Úmluva ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu
                  5
               5 (dále jen „úmluvy“) byly uzavřeny mezi Evropským hospodářským společenstvím, Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací dne 20. května 1987 a v platnost vstoupily dne 1. ledna 1988.

               (2)Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) vyjádřilo přání přistoupit k úmluvám jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy tyto úmluvy nebudou ve Spojeném království a pro něj platit.

               (3)Podle čl. 11 odst. 3 úmluvy o zjednodušení formalit ve zbožovém styku může smíšený výbor zřízený uvedenou úmluvou prostřednictvím rozhodnutí vyzvat třetí země, aby k úmluvě přistoupily.

               (4)Podle čl. 15 odst. 3 úmluvy o společném tranzitním režimu může smíšený výbor zřízený uvedenou úmluvou prostřednictvím rozhodnutí vyzvat třetí země, aby k úmluvě přistoupily.

               (5)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v těchto smíšených výborech, protože rozhodnutí vyzvat Spojené království, aby k úmluvám přistoupilo jako samostatná smluvní strana, bude pro Unii závazné.

               (6)Tyto úmluvy zajišťují účinné přeshraniční postupy při obchodování mezi smluvními stranami.

               (7)Spojené království nebude v okamžiku rozhodování smíšeného výboru o výzvě třetí zemí, je však v zájmu Unie zajistit, že Spojené království k úmluvám přistoupí jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy ve Spojeném království a pro něj přestanou platit právní předpisy Unie (včetně uvedených úmluv).

               (8)Obě úmluvy stanoví, že pokud je třetí země vyzvána, aby se stala smluvní stranou, učiní tak uložením listiny o přistoupení, a že přistoupení nabývá účinku prvním dnem druhého měsíce následujícího po uložení listiny o přistoupení.

               (9)Vzhledem k tomuto harmonogramu a proto, aby se v okamžiku, kdy se Spojené království stane třetí zemí, mohlo bez prodlení stát zvláštní smluvní stranou, je třeba připravit přijetí výzev k přistoupení smíšenými výbory.

               (10)Přistoupení Spojeného království k úmluvám by měla být účinné až ode dne, kdy se na Spojené království nebudou úmluvy vztahovat jakožto na členský stát Evropské unie, nebo pokud se Evropská unie a Spojené království dohodnou na přechodných ustanoveních, podle nichž by se úmluvy uplatňovaly ve Spojeném království a pro něj, ode dne, kdy tato přechodná ustanovení přestanou platit,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku, pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k uvedené úmluvě, vychází z návrhu aktu smíšeného výboru v příloze tohoto rozhodnutí.

               Článek 2

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu, pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k uvedené úmluvě, vychází z návrhu aktu smíšeného výboru v příloze tohoto rozhodnutí.

               Článek 3

               Jakmile Spojené království splní technické podmínky přistoupení k úmluvám nebo jakmile poskytne přesvědčivé záruky, že technické podmínky budou splněny včas přede dnem účinnosti úmluvy pro Spojené království jakožto smluvní stranu, zástupce Unie ve smíšených výborech uvedených v článku 1 a 2 navrhne rozhodnutí, aby se Spojené království vyzvalo k přistoupení k úmluvám a aby se o těchto úmluvách hlasovalo v souladu s článkem 1 a 2 tohoto rozhodnutí.

               Článek 4

               Po přijetí se rozhodnutí Smíšeného výboru EU-CTC pro zjednodušení formalit ve zbožovém styku a rozhodnutí Smíšeného výboru EU-CTC pro společný tranzitní režim zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.

               Článek 5

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  1 Země společného tranzitního režimu.

                     (2)
                  2 COM(2001)289 final.

                     (3)
                  3 KOM(2010)668 v konečném znění.

                     (4)
                  4 Úř. věst. L 134, 22.5.1987, s. 2

                     (5)
                  5 Úř. věst. L 226, 13.8.1987, s. 2

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.8.2018
            COM(2018) 576 final
            PŘÍLOHA
            EMPTY
            Návrh rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku, a ve Smíšeném výboru EU-CTC, který byl zřízen Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu, pokud jde o výzvu, aby Spojené království přistoupilo k uvedeným úmluvám

               PŘÍLOHA

               Návrh rozhodnutí č. …/2018 smíšeného výboru zřízeného Úmluvou ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku ze dne ... 2018,

               pokud jde o výzvu, aby Spojené království Velké Británie a Severního Irska přistoupilo k uvedené úmluvě

               SMÍŠENÝ VÝBOR,

               s ohledem na Úmluvu o zjednodušení formalit ve zbožovém styku
                  1
                ze dne 20. května 1987 (dále jen „úmluva“), a zejména na čl. 11 odst. 3 této úmluvy,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1) Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) vyjádřilo přání přistoupit k úmluvě jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy se již tato úmluva nebude uplatňovat ve Spojeném království a pro něj.

               (2) Výměna zboží se Spojeným královstvím by byla usnadněna zjednodušením formalit, které se týkají zbožového styku mezi Spojeným královstvím a Evropskou unií, Islandskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie, Norským královstvím, Republikou Srbsko, Švýcarskou konfederací a Tureckou republikou.

               (3) Aby se dosáhlo tohoto usnadnění, je vhodné vyzvat Spojené království, aby k úmluvě přistoupilo.

               (4) Přistoupení Spojeného království k úmluvě by mělo být účinné až ode dne, kdy se na Spojené království přestane úmluva vztahovat jakožto na členský stát Evropské unie, nebo pokud se Evropská unie a Spojené království dohodnou na přechodných ustanoveních, podle nichž by se úmluva uplatňovala ve Spojeném království a pro něj, ode dne, kdy tato přechodná ustanovení přestanou platit,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Spojené království se vyzývá, aby přistoupilo k úmluvě v souladu s článkem 11a úmluvy ode dne, kdy přestane být členským státem Evropské unie, nebo ode dne, kdy se přestanou používat přechodná ustanovení mezi Evropskou unií a Spojeným královstvím, podle nichž úmluva platila ve Spojeném království a pro něj.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                  Za smíšený výbor

                  předseda

                  Philip Kermode

               Návrh rozhodnutí č. …/2018 smíšeného výboru zřízeného Úmluvou ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu

               ze dne ... 2018,

               pokud jde o výzvu, aby Spojené království Velké Británie a Severního Irska přistoupilo k uvedené úmluvě

               SMÍŠENÝ VÝBOR,

               s ohledem na Úmluvu o společném tranzitním režimu
                  2
                ze dne 20. května 1987 (dále jen „úmluva“), a zejména na čl. 15 odst. 3 písm. e) této úmluvy,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1) Spojené království Velké Británie a Severního Irska (dále jen „Spojené království“) vyjádřilo přání přistoupit k úmluvě jako samostatná smluvní strana ode dne, kdy se již tato úmluva nebude uplatňovat ve Spojeném království a pro něj.

               (2) Pohyb zboží se Spojeným královstvím by byl usnadněn společným tranzitním režimem pro zboží přepravované mezi Spojeným královstvím a Evropskou unií, Islandskou republikou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie, Norským královstvím, Republikou Srbsko, Švýcarskou konfederací a Tureckou republikou.

               (3) Aby se dosáhlo tohoto usnadnění, je vhodné vyzvat Spojené království, aby k úmluvě přistoupilo.

               (4) Přistoupení Spojeného království k úmluvě by mělo být účinné až ode dne, kdy se na Spojené království přestane úmluva vztahovat jakožto na členský stát Evropské unie, nebo pokud se Evropská unie a Spojené království dohodnou na přechodných ustanoveních, podle nichž by se úmluva uplatňovala ve Spojeném království a pro něj, ode dne, kdy tato přechodná ustanovení přestanou platit,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Spojené království se vyzývá, aby přistoupilo k úmluvě v souladu s článkem 15a úmluvy ode dne, kdy přestane být členským státem Evropské unie, nebo ode dne, kdy se přestanou používat přechodná ustanovení mezi Evropskou unií a Spojeným královstvím, podle nichž úmluva platila ve Spojeném království a pro něj.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za smíšený výbor

                  předseda

                  Philip Kermode

                     (1)

                        Úř. věst. L 134, 22.5.1987, s. 2.

                     (2)

                        Úř. věst. L 226, 13.8.1987, s. 2.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            2018/0308(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se stanoví postoj, který má být přijat jménem Unie, pokud jde o změny příloh Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) a nařízení v příloze Evropské dohody o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN) přijaté pracovní skupinou pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správním výborem ADN

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.PŘEDMĚT NÁVRHU

               Cílem navrhovaného rozhodnutí Rady je stanovit postoj Evropské unie, pokud jde o změny příloh Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) a nařízení v příloze Evropské dohody o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN) použitelné od 1. ledna 2019, v souvislosti s plánovaným koncem odkladné lhůty, v níž smluvní strany, členové pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správního výboru ADN, mohou vznášet námitky proti navrhovaným změnám ve vydání pro rok 2019.

               2.SOUVISLOSTI NÁVRHU

                  Výše uvedené přílohy a nařízení obecně známé jako přílohy ADR a nařízení v příloze ADN upravují mezinárodní přepravu nebezpečných věcí po silnici a vnitrozemských vodních cestách mezi členskými státy Evropské hospodářské komise OSN (EHK OSN), které jsou zároveň smluvními stranami ADR a ADN.

                  Rozvoj přepravy nebezpečných věcí po silnici a vnitrozemských vodních cestách v rámci Unie i mezi Unií a sousedními zeměmi je klíčovým prvkem společné evropské dopravní politiky a zajišťuje řádné fungování všech průmyslových odvětví produkujících nebo využívajících věci, které jsou podle ADR a ADN klasifikovány jako nebezpečné. Přizpůsobení těchto dohod technickému a vědeckému pokroku má proto zásadní význam pro další rozvoj odvětví přepravy a souvisejících průmyslových odvětví v hospodářském řetězci. Cílem změn je uvést ADR a ADN do souladu se vzorovými předpisy OSN, včetně nových definic, klasifikačních kritérií a UN čísel, požadavků na balení a označování, aktualizace platných norem a technických ustanovení i redakčních oprav.

               Mezinárodní předpisy týkající se přepravy nebezpečných věcí jsou stanoveny v rámci různých mezinárodních organizací, jako jsou EHK OSN, Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) a různé specializované agentury OSN. Jelikož tato pravidla musí být ve vzájemném souladu, byl mezi organizacemi, které se touto činností zabývají, vyvinut komplexní mezinárodní systém pro koordinaci a harmonizaci. Předpisy se upravují ve dvouletých cyklech.

               2.1 Evropská dohoda o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR)

               Evropská dohoda o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) má za cíl upravit mezinárodní silniční přepravu nebezpečných věcí mezi členskými státy EHK OSN a s dalšími státy, které uplatňují ADR (smluvní strany ADR). Dohoda vstoupila v platnost dne 29. ledna 1968. Evropská unie není smluvní stranou dohody, i když smluvními stranami této dohody jsou všechny její členské státy.

               2.2 Evropská dohoda o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN)

               Evropská dohoda o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN) má za cíl upravit mezinárodní přepravu nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách mezi členskými státy EHK OSN, které uplatňují ADN (smluvní strany ADN). Dohoda vstoupila v platnost dne 28. února 2008. Evropská unie není smluvní stranou dohody, i když smluvními stranami této dohody je dvanáct jejích členských států.

               2.3 Pracovní skupina pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správní výbor ADN; přijatá rozhodnutí a následná opatření

               Pracovní skupina pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správní výbor ADN a výbor ADN pro bezpečnost (WP.15/AC.2) jsou orgány zřízené v rámci EHK OSN za účelem rozhodování o změnách ADR a ADN. Tyto orgány jsou složeny ze zástupců členských států EHK OSN, které uplatňují ADR a ADN. Každá smluvní strana ADR a ADN má hlasovací právo.

                  Podle kapitoly VII – „Hlasování“ statutu a jednacího řádu pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) mají hlasovací právo ve skupině WP.15 pouze řádní účastníci a rozhodnutí tohoto subjektu se přijímají především na základě dohody. Ve skupině WP.15 se hlasuje zvednutím ruky.

                  Podle čl. 17 odst. 7 ADN má každá smluvní strana zastoupená na zasedání správního výboru ADN hlasovací právo.

                  Změny přijaté během dvouletého období 2016–2018 zahrnují širokou řadu změn k přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku.

                  V obou dohodách byla zejména objasněna pravidla pro klasifikaci nebezpečných věcí, pokud jde o vzorky energetických materiálů pro zkušební účely (oddíl 2.1.4.3), klasifikaci předmětů obsahujících nebezpečné věci a jinak nespecifikované látky (oddíl 2.1.5), klasifikaci žíravých látek (oddíl 2.2.8). V seznamu nebezpečných věcí bylo zavedeno několik nových položek, počínaje UN číslem 3535 LÁTKA TOXICKÁ, TUHÁ, HOŘLAVÁ, ANORGANICKÁ, J.N. až po UN číslo 3548 PŘEDMĚTY OBSAHUJÍCÍ RŮZNÉ NEBEZPEČNÉ VĚCI, J.N. Byly vypracovány nové pokyny pro balení, např. pokyny pro balení P911 pro vadné články a baterie (lithium-kovové baterie, lithium-iontové baterie, pokud jsou přepravovány samostatně nebo obsažené v zařízení). Kromě toho byla změněna stávající ustanovení o balení v kapitole 3.3, např. zvláštní ustanovení 392 použitelné pro přepravu systémů jímání palivového plynu určených a schválených k montáži do motorových vozidel obsahujících plyn bylo změněno tak, aby odráželo vývoj speciálních norem a předpisů, včetně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 79/2009 ze dne 14. ledna 2009 o schvalování typu vozidel na vodíkový pohon a o změně směrnice 2007/46/ES
                     1
                  , nařízení Komise (EU) č. 406/2010 ze dne 26. dubna 2010, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 79/2009 o schvalování typu vozidel na vodíkový pohon
                     2
                  . Pokud jde o konkrétní změny, byla v ADR zavedena nová pravidla pro upevňovací prvky. V případě ADN se zavádí klasifikace zón tankových lodí, u nichž se vyžaduje ochrana proti výbuchu, a klasifikace kategorií zařízení, aby byly požadavky vztahující se na takové lodě přizpůsobeny stávajícím požadavkům směrnice 2014/34/EU
                     3
                  .

               Při přípravě těchto změn probíhaly konzultace s celou řadou odborníků z veřejného i soukromého sektoru. Při vypracování těchto změn se uskutečnila následující technická setkání:

               –v rámci podvýboru odborníků ECOSOC OSN pro přepravu nebezpečných věcí (SCETDG) na jeho:

               1)47. zasedání v Ženevě ve dnech 22.–26. června 2015,

               2)48. zasedání v Ženevě ve dnech 30. listopadu – 9. prosince 2015,

               3)49. zasedání v Ženevě 27. června – 7. července 2016,

               4)50. zasedání v Ženevě ve dnech 28. listopadu – 6. prosince 2016,

               –v rámci společné schůze (EHK OSN – OTIF) Odborné komise RID a pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15/AC.1) na jejich:

               1)podzimním zasedání roku 2016 v Ženevě ve dne 19.–23. září 2016,

               2)jarním zasedání roku 2017 v Bernu ve dnech 13.–17. března 2017,

               3)podzimním zasedání roku 2017 v Ženevě ve dne 19.–29. září 2017,

               4)jarním zasedání roku v Bernu ve dnech 12.–16. března 2018,

               –pokud jde o ADR, v rámci pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) na jejím:

               1)101. zasedání v Ženevě ve dnech 8.–10. listopadu 2016,

               2)102. zasedání v Ženevě ve dnech 8.–12. května 2017,

               3)103. zasedání v Ženevě ve dnech 6.–10. listopadu 2017,

               4)104. zasedání v Ženevě ve dnech 15.–17. května 2018,

               –pokud jde o ADN, v rámci výboru ADN pro bezpečnost (WP.15/AC.2) na jeho:

               1)29. zasedání v Ženevě ve dnech 22.–26. srpna 2016,

               2)30. zasedání v Ženevě ve dnech 23.–27. ledna 2017,

               3)31. zasedání v Ženevě ve dnech 28.–31. srpna 2017,

               4)32. zasedání v Ženevě ve dnech 22.-26. ledna 2018,

               –v rámci správního výboru ADN na jeho:

               1)dvacátém zasedání v Ženevě dne 26. ledna 2018.

               Na těchto schůzích byly jednotlivé návrhy na změny analyzovány a zpracovávány výbory odborníků. Ve většině případů byly doporučené kroky schváleny jednomyslně. Některé návrhy byly doporučeny většinovým stanoviskem odborníků.

                  Pokud jde o ADR, pracovní skupina pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) rozhodovala o těchto návrzích na každém z výše uvedených zasedání. Pokud jde o ADN, správní výbor rozhodl o změnách na svém dvacátém zasedání v Ženevě dne 26. ledna 2018.

                  Jakmile se pracovní skupina pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) příslušným způsobem dohodne, je v souladu s článkem 14 ADR každá navržená změna příloh ADR považována za přijatou, jestliže do tří měsíců ode dne rozeslání generálním tajemníkem OSN nejméně jedna třetina smluvních stran nebo pět z nich, pokud jedna třetina překračuje tento počet, nevznesla proti navrhované změně písemnou námitku.

                  Jakmile se správní výbor ADN dohodne, je v souladu s článkem 20 ADN každá navržená změna příloh ADN považována za přijatou, jestliže do tří měsíců ode dne rozeslání generálním tajemníkem OSN nejméně jedna třetina smluvních stran nebo pět z nich, pokud jedna třetina překračuje tento počet, nevznesla proti navrhované změně písemnou námitku.

                  Změny dohodnuté skupinou WP.15 uvedené v dokumentech obsažených v příloze tohoto návrhu byly zaslány generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů, aby mohly být dne 1. července 2018 předloženy smluvním stranám ADR k přijetí v souladu s postupem stanoveným v článku 14 ADR, a jsou k dispozici on-line
                     4
                  .

                  Změny přijaté správním výborem ADN uvedené v dokumentech obsažených v příloze tohoto návrhu předložil generální tajemník Organizace spojených národů dne 1. července 2018 smluvním stranám ADN k přijetí v souladu s postupem stanoveným v článku 20 ADN a jsou k dispozici on-line
                     5
                  .

                  Do 1. října 2018 může generální tajemník Organizace spojených národů ve své funkci depozitáře přijímat námitky vůči změnám ADR a ADN přijatým na zasedáních uvedených výše v bodě 2.3.

                  Pokud strany nevznesou dostatečný počet námitek, předpokládá se, že dotyčné změny podle tohoto návrhu vstoupí v platnost dne 1. ledna 2019 a stanou se závaznými.

               3. POSTOJ, KTERÝ MÁ BÝT ZAUJAT JMÉNEM UNIE

               3.1 Souvislosti

                  Evropská unie není smluvní stranou ADR ani ADN. Skutečnost, že se Evropská unie neúčastní mezinárodní dohody, nebrání tomu, aby svou pravomoc vykonávala tak, že v rámci svých orgánů stanoví postoj, který má být jejím jménem zaujat v rámci orgánu zřízeného danou dohodou, a to zejména prostřednictvím členských států, které jsou smluvními stranami dohody, jednajících společně v jejím zájmu (viz rozsudek ve věci Německo v. Rada, C-399/12 („OIV“), bod 52 a uvedená judikatura).

                  V současné době má ADR 50 smluvních stran a všechny členské státy EU jsou smluvními stranami této dohody. ADN má 17 smluvních stran a 12 členských států EU je smluvními stranami této dohody.

                  Evropská unie používá od 1. ledna 1997 ustanovení ADR pro silniční přepravu nebezpečných věcí na území EU, původně podle směrnice Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí
                     6
                  . V roce 2008 byla směrnice 94/55/ES nahrazena směrnicí 2008/68/ES, která prosazuje zásady předchozí směrnice. Ustanovení ADN pro přepravu nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách používá Evropská unie od 1. ledna 2009.

                  Článek 4 směrnice 2008/68/ES, který se týká třetích zemí, stanoví, že „přeprava nebezpečných věcí mezi členskými státy a třetími zeměmi se povolí, jsou-li splněny požadavky ADR, RID nebo ADN a nestanoví-li přílohy jinak“.

                  Kromě toho výše uvedené změny, pokud se stanou závaznými, budou mít dopad na uplatňování směrnice 2008/68/ES s ohledem na její článek 8. Podle uvedeného ustanovení je Komise zmocněna přizpůsobit přílohu I oddíl I.1 a přílohu III oddíl III.1 směrnice 2008/68/ES vědeckému a technickému pokroku, „zejména s cílem zohlednit změny ADR, RID a ADN“.

               3.2 Postoj EU

                  Příloha tohoto návrhu obsahuje podrobný seznam zamýšlených změn a uvádí, že je Unie může přijmout. Zamýšlené změny se považují za vhodné pro bezpečnou přepravu nebezpečných věcí nákladově efektivním způsobem s ohledem na technologický pokrok, a lze je tedy podpořit. Navrhované změny přispívají k bezpečné a zabezpečené dopravě nebezpečných věcí tím, že jejich cílem je neutralizovat inherentní rizika těchto věcí.

               4. PRÁVNÍ ZÁKLAD

               4.1 Procesní právní základ

               4.1.1 Zásady

                  Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

                  Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem uvedeného orgánu nebo stranou dohody
                     7
                  .

                  Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě uplatňování předpisů mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                     8
                  .

               4.1.2 Použití na stávající případ

                  Skupina WP.15 je orgánem zřízeným dohodou, a to Evropskou dohodou o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR).

                  Správní výbor ADN je orgánem zřízeným dohodou, a to Evropskou dohodou o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN).

                  Akty, které skupina WP.15 a správní výbor ADN přijaly, představují akty s právními účinky. Za podmínek popsaných výše budou tyto přijaté akty závazné podle mezinárodního práva v souladu s článkem 14 ADR a článkem 20 ADN a mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU, a to směrnici 2008/68/ES. Je tomu tak, protože článek 4 směrnice 2008/68/ES, který se týká třetích zemí, stanoví, že „přeprava nebezpečných věcí mezi členskými státy a třetími zeměmi se povolí, jsou-li splněny požadavky ADR, RID nebo ADN a nestanoví-li přílohy jinak“. Kromě toho budou mít tyto akty dopad na uplatňování směrnice 2008/68/ES s ohledem na její článek 8. Podle uvedeného ustanovení je Komise zmocněna přizpůsobit přílohu I oddíl I.1 a přílohu III oddíl III.1 směrnice 2008/68/ES vědeckému a technickému pokroku, „zejména s cílem zohlednit změny ADR, RID a ADN“.

                  Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec dohody.

                  Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2 Hmotněprávní základ

               4.2.1 Zásady

                  Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat.  Máli zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základě, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2 Použití na stávající případ

                  Hlavní cíl a obsah rozhodnutí se týkají přepravy nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách. Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 91 SFEU.

               4.3 Závěr

                  Právním základem navrhovaného rozhodnutí Rady by měl být článek 91 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5. ZVEŘEJNĚNÍ ZAMÝŠLENÉHO AKTU

                  Z důvodů transparentnosti a řádného odkazování se odkaz na rozhodnutí pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a výboru ADN pro bezpečnost zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie s uvedením data jejich vstupu v platnost.

               2018/0308 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY,

               kterým se stanoví postoj, který má být přijat jménem Unie, pokud jde o změny příloh Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) a nařízení v příloze Evropské dohody o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN) přijaté pracovní skupinou pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správním výborem ADN

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Evropská dohoda o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (dále jen „ADR“) vstoupila v platnost dne 29. ledna 1968. Evropská dohoda o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (dále jen „ADN“) vstoupila v platnost dne 29. února 2008.

               (2)Podle článku 14 ADR může kterákoli smluvní strana navrhnout jednu nebo více změn příloh této dohody, a proto pracovní skupina pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) může přijmout změny příloh ADR. Podle článku 20 ADN může výbor pro bezpečnost a správní výbor přijmout změny nařízení v příloze ADN.

               (3)Změny přijaté během dvouletého období 2016–2018 skupinou WP.15 a správním výborem ADN, pokud jde o přepravu nebezpečných věcí po silnici a vnitrozemských vodních cestách, byly předloženy smluvním stranám ADR a ADN dne 1. července 2018.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie, pokud jde o uvedené změny ADR a ADN, protože uvedené akty budou moci rozhodujícím způsobem ovlivňovat obsah právních předpisů Unie, zejména směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/68/ES ze dne 24. září 2008 o pozemní přepravě nebezpečných věcí
                  9
               . Tato směrnice stanoví požadavky pro přepravu nebezpečných věcí po silnici, železnici nebo vnitrozemských vodních cestách uvnitř členských států nebo mezi nimi s odvoláním na ADR a ADN. Článek 4 uvedené směrnice tak stanoví, že přeprava nebezpečných věcí mezi členskými státy a třetími zeměmi se povolí, jsou-li splněny požadavky ADR, RID a ADN a nestanoví-li přílohy jinak. Navíc podle článku 8 směrnice je Komise zmocněna přizpůsobit přílohu I oddíl I.1 a přílohu III oddíl III.1 směrnice 2008/68/ES vědeckému a technickému pokroku, „zejména s cílem zohlednit změny ADR, RID a ADN“.

               (5)Unie není smluvní stranou ADR ani ADN. Skutečnost, že se Evropská unie neúčastní mezinárodní dohody, však nebrání tomu, aby svou pravomoc vykonávala tak, že v rámci svých orgánů stanoví postoj, který má být jejím jménem zaujat v rámci orgánu zřízeného touto dohodou, a to zejména prostřednictvím členských států, které jsou smluvními stranami této dohody, jednajících společně v jejím zájmu.

               (6)Všechny členské státy jsou smluvními stranami ADR a 12 členských států EU je smluvními stranami ADN a uplatňuje ji.

               (7)Přijaté výše uvedené změny se týkají technických norem nebo jednotných technických předpisů a mají za cíl zajištění bezpečné a efektivní přepravy nebezpečných věcí při současném zohlednění vědeckého a technického pokroku v odvětví a vývoje nových látek a předmětů, které během přepravy představují nebezpečí. Rozvoj přepravy nebezpečných věcí po silnici a vnitrozemských vodních cestách v rámci Unie i mezi Unií a sousedními zeměmi je klíčovým prvkem společné dopravní politiky a zajišťuje řádné fungování všech průmyslových odvětví, která produkují nebo využívají věci, které jsou podle ADR a ADN klasifikovány jako nebezpečné.

               (8)Všechny navrhované změny jsou odůvodněné a prospěšné, a měly by proto být Unií podpořeny,

               (9) Postoj Unie vyjádří členské státy Unie, které jsou smluvními stranami ADR a ADN, jednající společně,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Evropské unie ke změnám přijatým pracovní skupinou pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správním výborem ADN v přílohách ADR a nařízeních v příloze ADN uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí, je uveden v této příloze.

               Méně důležité změny tohoto postoje mohou být dohodnuty bez dalšího rozhodnutí Rady v souladu s článkem 2.

               Článek 2

               Postoj Unie vyjádří členské státy, jež jsou smluvními stranami ADR a ADN, jednající společně v zájmu Unie.

               Článek 3

               Odkaz na rozhodnutí pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správního výboru ADN se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie s uvedením data jejich vstupu v platnost.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. L 35, 4.2.2009, s. 32.

                     (2)

                        Úř. věst. L 122, 18.5.2010, s. 1.

                     (3)

                        Úř. věst. L 96, 29.3.2014, s. 309.

                     (4)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/wp15/wp15rep.html.

                     (5)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/adn/adn_rep.html.

                     (6)

                        Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 7.

                     (7)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI: EU: C: 2014: 2258, bod 64.

                     (8)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI: EU: C: 2014: 2258, body 61 až 64.

                     (9)

                        Úř. věst. L 260, 30.9.2008, s. 13.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 17.8.2018
            COM(2018) 598 final
            PŘÍLOHA

            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se stanoví postoj, který má být přijat jménem Unie, pokud jde o změny příloh Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) a nařízení v příloze Evropské dohody o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách (ADN) přijaté pracovní skupinou pro přepravu nebezpečných věcí (WP.15) a správním výborem ADN

               PŘÍLOHA

                        Návrh

                        Referenční dokument

                        Informace

                        Věc

                        Poznámky

                        Postoj EU

                        1

                        ECE/TRANS/WP.15/240

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Návrhy změn příloh A a B ADR

                        Technický konsenzus pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí – WP.15.

                        Souhlas se změnami.

                        2

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Add.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Návrhy změn příloh A a B ADR – Dodatek (nové znění ze dne 8. června 2018)

                        Technický konsenzus pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí – WP.15.

                        Souhlas se změnami.

                        3

                        ECE/TRANS/WP.15/240/Corr.1

                           C.N.304.2018.

                        TREATIES-XI.B.14

                        Návrhy změn příloh A a B ADR – Oprava (nové znění ze dne 8. června 2018)

                        Technický konsenzus pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí – WP.15.

                        Souhlas se změnami.

                        4

                        ECE/ADN/45

                           C.N.297.2018.

                        TREATIES-XI.D.6

                        Návrhy změn nařízení v příloze ADN

                        Technický konsenzus správního výboru

                        Souhlas se změnami.