               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            2017/0215(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí Rady o postoji, který má být zaujat jménem Unie ve vztahu k zasedáním Mezinárodní velrybářské komise (IWC) konaným v rámci Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW), včetně jednání a opatření mezi jednotlivými zasedáními.

               Vychází z rozhodnutí Rady, která byla na základě návrhů Komise
                  1
                přijata dne 2. března 2009 a 13. prosince 2011 a umožnila Unii koordinovat svůj postoj k řadě otázek během tří zasedání IWC (v letech 2012, 2014 a 2016) včetně příslušných jednání mezi zasedáními.

               Díky tomu, že se uvedená předchozí rozhodnutí vztahovala na víceleté období a že stanovila stálý politický přístup, umožnila EU a jejím členským státům zaujmout proaktivnější postoj k záležitostem projednávaným v rámci IWC, což následně vedlo k tomu, že se stále častěji na EU s krátkým časovým předstihem obracejí vlády třetích zemí s žádostí o spolupráci. Navrhuje se proto, aby se budoucí rozhodnutí Rady nevztahovala pouze na zasedání pod hlavičkou IWC, ale aby se v rámci politického rámce, který bude stanoven v daném rozhodnutí, uplatňovala také při přijímání opatření mezi těmito zasedáními, například při vydávání demarší.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství

               Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství (dále také ICRW nebo jen „úmluva“), jež byla podepsána v roce 1946, zajišťuje ochranu a udržitelné řízení populací velryb na globální úrovni.

               Součástí úmluvy je právně závazný harmonogram, v němž jsou označeny chráněné a nechráněné druhy a vody, ve kterých je lov povolen a ve kterých je lov zakázán, včetně chráněných oblastí, a v němž se stanoví kvóty pro komerční lov velryb a lov velryb za účelem obživy. Úmluva rovněž reguluje lov velryb pro účely vědeckého výzkumu. V této souvislosti harmonogram požaduje, aby smluvní vlády předložily návrhy vědeckých povolení vědeckému výboru k přezkoumání předtím, než budou tato povolení vydána. Povolení vydávají jednotlivé země.

               Jelikož byla ICRW uzavřena před vznikem Římské smlouvy, mohou být jejími členy pouze vlády, a Evropská unie má proto pouze postavení pozorovatele
                  2
               . Z celkem osmdesáti sedmi smluvních vlád ICRW je v současnosti smluvními vládami dvacet pět vlád členských států EU
                  3
               .

               2.2.Mezinárodní velrybářská komise

               Příslušným orgánem odpovědným za řízení provádění úmluvy je Mezinárodní velrybářská komise (IWC, dále také jen „komise“), jež se schází každé dva roky. IWC vykonává své hlavní úkoly v oblasti udržitelného řízení a ochrany populací velryb tím, že v reakci na žádosti smluvních vlád provádí změny harmonogramu ICRW. Změny musí schválit tříčtvrtinová většina hlasujících členů IWC. Rozhodnutí IWC o změně harmonogramu úmluvy mají přímé právní účinky, neboť vstupují v platnost v předepsané lhůtě, aniž je nutná jejich ratifikace
                  4
               . Prakticky na všech zasedáních IWC byly navrženy změny harmonogramu úmluvy s cílem povolit lov velryb za určitých podmínek nebo vyhlásit chráněná území.

               IWC časem prošla značným vývojem až v mezinárodní organizaci, která je považována za autoritu ve všech oblastech týkajících se velryb a jejich lovu a zabývá se činnostmi, jako jsou programy terénního výzkumu, modelování populací, programy ochrany a zjišťování hrozeb a jejich řízení. Činnost IWC bude stále více ovlivňovat Agenda pro udržitelný rozvoj 2030 a cíle udržitelného rozvoje, a zejména pak 14. cíl udržitelného rozvoje
                  5
               .

               Hlavní zdroj příjmů IWC tvoří finanční příspěvky smluvních vlád, členské vlády a organizace občanské společnosti se však dále podílejí na podpoře konkrétních pracovních programů pod řízením IWC formou doplňkových dobrovolných příspěvků.

               IWC přijímá doporučení od svého vědeckého výboru, který jí pomáhá zejména při posuzování stavu populací, stanovování kvót pro lov a analýze informací týkajících se velryb a jejich lovu. Vědecký výbor rovněž přezkoumává povolení k lovu velryb pro účely vědeckého výzkumu a vyjadřuje k nim své stanovisko
                  6
                předtím, než smluvní vlády tato povolení vydají svým občanům
                  7
               .

               Dvojí pravomoc IWC k řízení lovu velryb a současně k ochraně velryb vyústila v krajně vyhraněná stanoviska mezi smluvními vládami, jež lov velryb podporují, a smluvními vládami, jež se zaměřují na jejich přísnou ochranu. Postavení IWC je tímto stavem oslabeno, nadále však poskytuje jediný stávající rámec, díky němuž by mohly být vyřešeny problémy, jež mají globální význam.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               3.1.Potřeba stanovit postoj Unie

               Rozhodnutí o změně harmonogramu přijatá v rámci IWC mohou ovlivnit dosažení cílů politik a právních předpisů EU, pokud jde o kytovce.

               Podle čl. 191 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) je jedním z cílů politiky EU v oblasti životního prostředí podpora opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí. Součástí tohoto cíle je ochrana druhů na celosvětové úrovni, včetně velryb a ostatních kytovců, a Evropská unie zavedla právní předpisy v oblasti životního prostředí, které podporují jejich účinnou ochranu prostřednictvím rozsáhlé harmonizace pravidel na úrovni EU.

               V příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť
                  8
                jsou uvedeny všechny druhy kytovců. Znamená to, že všechny druhy velryb a ostatní kytovci jsou ve vodách EU chráněni před úmyslným vyrušováním, odchytem nebo usmrcováním. Rovněž se tím v EU stanoví politický základ, z něhož vycházejí postoje k otázkám, jako je hlukové znečištění, srážky kytovců s loděmi, zaplétání kytovců do rybářských sítí a vedlejší úlovky. Směrnice o ochraně přírodních stanovišť také zakazuje držení, dopravu a prodej nebo výměnu jedinců odebraných z volné přírody. Tento právní předpis neumožňuje obnovení komerčního lovu velryb.

               Nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi
                  9
               , kterým se provádějí ustanovení Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) v EU, zakazuje dovoz kytovců do Unie k převážně komerčním účelům. Tuto vysokou úroveň ochrany dále posiluje rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí
                  10
               , která má zvýšit kvalitu přirozeného prostředí velryb a ostatních kytovců zlepšováním stavu prostředí v oceánech a mořích EU.

               Vzhledem k migraci velryb však politika EU nebude v rámci vod EU účinná, pokud ji na celosvětové úrovni nepodpoří jednotná opatření v rámci obdobného mezinárodního regulačního rámce. Takový rámec poskytuje Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství.

               V řadě témat, jež jsou předmětem usnesení IWC, se mimo to promítá členství EU ve vícestranných environmentálních dohodách, jako je Úmluva o biologické rozmanitosti, Rámcová úmluva Organizace spojených národů o změně klimatu a Stockholmská úmluva o perzistentních organických znečišťujících látkách, i skutečnost, že EU ratifikovala Minamatskou úmluvu o rtuti.

               3.2.Konkrétní politické otázky

               3.2.1.Komerční lov velryb, lov kytovců malého rozsahu při pobřeží a kritéria pro udělování vědeckých povolení

               IWC reguluje komerční lov velryb a v roce 1982 rozhodla o zavedení moratoria na komerční lov velryb, platného od roku 1986 pro všechny druhy a populace velryb.

               Moratorium se nevztahuje na Norsko a Island, neboť Norsko proti němu vzneslo námitku
                  11
                a Island proti němu vznesl výhradu
                  12
               . Tyto dvě země v současnosti komerční lov velryb i nadále provozují
                  13
               . Stanovují si vlastní kvóty, avšak předkládají komisi IWC informace o provedených odchytech a související vědecké údaje. Norsko i Island tvrdí, že kvóty pro lov velryb určují na základě nového postupu řízení (Revised Management Procedure – RMP), jejž IWC zavedla za účelem stanovování udržitelných kvót pro komerční lov velryb. Přísné uplatňování nového postupu řízení podle doporučení vědeckého výboru je klíčovým předpokladem pro to, aby se zamezilo stanovování nepřiměřených kvót.

               Japonsko je moratoriem na komerční lov velryb vázáno, avšak uděluje zvláštní povolení podle článku VIII ICRW, na jehož základě je možno zabíjet, odchytávat a zpracovávat velryby „pro účely vědeckého výzkumu, s výhradou omezení ohledně počtu velryb a jiných podmínek, které uzná daná smluvní vláda za vhodné“. Mezinárodní soudní dvůr nicméně v roce 2014 rozhodl, že hlavní japonský program „lovu velryb pro vědecké účely“ je protiprávní, neboť nedosahuje dostatečné vědecké úrovně na to, aby mohl být jednoznačně považován za program lovu velryb „pro účely vědeckého výzkumu“ a na tomto základě také odůvodněn
                  14
               . Navíc nebylo prokázáno, že je k dosažení uvedených vědeckých cílů zapotřebí odebírat vzorky metodami, které vyžadují usmrcení. Japonsko přesto v rámci nového programu v roce 2016 obnovilo „lov velryb pro vědecké účely“ v Antarktidě a pokračovalo v něm i v roce 2017, aniž by se řídilo novým postupem pro přezkum povolení k lovu velryb, jak je stanoveno v příslušných usneseních IWC
                  15
               , jež se na Japonsko vztahují.

               I přesto, že uvedené země v lovu velryb pokračují, přispělo moratorium na komerční lov velryb v posledních třiceti letech k ochraně velryb. Mnoho populací velryb se navzdory tomu stále kriticky zmenšuje, mimo jiné i kvůli tomu, že se vedle lovu objevují nová ohrožení velryb, k nimž patří zaplétání se do rybářských sítí, srážky s loděmi, znečištění včetně hluku pod mořskou hladinou, zhoršování stavu stanovišť apod. Je tedy i nadále důležité zabraňovat ztrátám v důsledku komerčního lovu, aby se tyto populace mohly obnovit. Všeobecný zákaz komerčního lovu velryb, o kterém bylo rozhodnuto v rámci IWC, by se proto měl zachovat. Tento zákaz je v souladu s politikami EU a EU na něm trvá.

               Japonsko se snažilo přesvědčit IWC, aby zavedla novou kategorii lovu velryb, tzv. lov kytovců malého rozsahu při pobřeží
                  16
               , což by ve výsledku vedlo k částečnému zrušení moratoria na komerční lov velryb. EU by se měla postavit proti návrhům na zavedení nových kategorií lovu velryb a měla by prosazovat závěr Mezinárodního soudního dvora
                  17
               , že podle ICRW se lov velryb dělí do těchto tří kategorií: komerční lov velryb, naturální velrybářství původních domorodých obyvatel (tyto dvě kategorie jsou uvedeny v harmonogramu) a lov velryb na základě zvláštního povolení podle článku VIII. Tím se zamezí mezerám v zákazu komerčního lovu velryb a snadněji se zabrání tomu, aby se tento koncept zavedl v blízkosti vod EU.

               Pokud jde o lov velryb „pro vědecké účely“, měla by EU nadále pevně trvat na tom, že článkem VIII, jenž umožňuje lov velryb na základě zvláštního povolení, nelze odůvodnit lov velryb, který je primárně komerční. Zneužití tohoto článku odporuje smyslu moratoria a vůli IWC vyjádřené v různých usneseních. Aby EU uznala návrhy zvláštních povolení za oprávněné podle článku VIII, musí tyto návrhy splňovat kritéria uvedená v rozsudku Mezinárodního soudního dvora ze dne 31. března 2014 o lovu velryb v Antarktidě. Znamená to, že musí být v naprostém souladu s usnesením 2014-5 o lovu velryb na základě zvláštního povolení, v němž se stanoví, že pro vydání zvláštního povolení musí být splněny dvě kumulativní podmínky, a to, že odběr vzorků vyžadující usmrcení je prováděn v rámci „vědeckého výzkumu“ a že je určen pouze „pro účely tohoto výzkumu“. Prakticky vzato by se tedy vědecký výbor přesvědčil, že smluvní strana, jež hodlá zvláštní povolení vydat, prokázala, že očekávaný výstup projektu lze odůvodnit jako vědecký výzkum, pečlivě zvážila, zda cíle výzkumu nelze dosáhnout za použití odběru vzorků, který nevyžaduje usmrcení, dospěla k závěru, že toto není proveditelné, a prokázala, že navrhované rozměry vzorků striktně odpovídají potřebám výzkumu a nejsou větší než přiměřené vědeckému cíli.

               EU by kromě toho měla zastávat stanovisko, které nakonec přijaly všechny strany uvedeného řízení u Mezinárodního soudního dvora, a sice že IWC má v debatě o lovu velryb na základě zvláštního povolení legitimní úlohu. EU by proto měla nadále prosazovat přístupy, jež zaručí, že jakékoli zvláštní povolení bude před vydáním posouzeno vědeckým výborem IWC i samotnou IWC a bude v souladu s příslušnými doporučeními.

               3.2.2.Ochrana

               Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství byla v roce 1946 jednou z prvních mezinárodních dohod, které spojovaly ochranu a udržitelné využívání zdrojů. Časem začaly narůstat dopady jiných ohrožení než lovu, jakož i problémy ochrany a pro IWC se staly jednou z největších výzev.

               V roce 2003 byl ustaven výbor pro ochranu. Tento výbor úzce spolupracuje s vědeckým výborem na řešení řady ohrožení velryb a jejich stanovišť. V roce 2016 IWC za podpory smluvních vlád členských států EU přijala na základě koordinovaného postoje EU nový strategický plán
                  18
               , jenž je doplněn pracovním programem a v němž jsou určena hlavní ohrožení kytovců (srážky s loděmi, mořský odpad, vedlejší úlovky, antropogenní zvuk, chemické znečištění a změna klimatu) a prioritní opatření (udržitelné pozorování velryb, plány řízení ochrany, chráněná území, sběr údajů a podávání zpráv). Nově se také klade důraz na pozitivní roli živých i uhynulých velryb a dalších kytovců v regulaci ekosystémů a v poskytování ekosystémových služeb.

               EU by v souladu s politikou a právními předpisy EU měla podpořit další rozvoj stále větší úlohy IWC v ochraně.

               EU by v rámci svých silných politických závazků v oblasti ochrany měla i nadále podporovat všechny návrhy na vyhlášení chráněných území pro velryby
                  19
               . Přijetí těchto návrhů vyžaduje úpravu harmonogramu, jež musí být schválena tříčtvrtinovou většinou hlasů. K dosažení této většiny je zapotřebí uspořádat aktivní přípravná jednání se smluvními vládami, které obvykle při hlasování chráněná území nepodpoří. EU a její členské státy by rovněž měly podpořit větší transparentnost a za tímto účelem navrhnout, aby byla v harmonogramu všechna ustanovení týkající se chráněných území uvedena v samostatném oddíle „Chráněná území“
                  20
               .

               Rovněž by se měly podpořit návrhy IWC zaměřené na zlepšení životních podmínek velryb. Činnost v oblasti dobrých životních podmínek zvířat může být kromě jiného zaměřena na zaplétání velryb do rybářských sítí, srážky velryb s loděmi, případy uváznutí velkého počtu velryb na mělčině, pozorování velryb, hlukové znečištění, zlepšení metod usmrcování a utrácení apod.

               IWC se v posledních letech začala zabývat otázkami souvisejícími s chorobami kytovců, a zejména pak s chorobami, které mohou být spojeny s lidskými činnostmi nebo které se mohou přenést na člověka, a mohly by tak představovat riziko pro komunity původních domorodých obyvatel, které provozují lov pro obživu a konzumují produkty z velryb pocházející z nekomerčního lovu. EU a její členské státy by měly tyto debaty podpořit, pokud budou založeny na vědeckých poznatcích a pokud jejich projednávání v rámci IWC bude přínosem pro práci dalších fór.

               3.2.3.Naturální velrybářství původních domorodých obyvatel

               Naturální velrybářství původních domorodých obyvatel
                  21
                je zahrnuto do jednotlivých verzí harmonogramu a jeho regulace je důležitou a nedílnou součástí úkolů IWC, která každých šest let stanovuje kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel (nové kvóty budou stanoveny v roce 2018). Na naturální velrybářství původních domorodých obyvatel se nevztahuje moratorium, neboť se nejedná o komerční lov velryb. Vlády mají povinnost dokládat potřeby svých původních obyvatel formou tzv. „prohlášení o potřebách“, v němž jsou uvedeny podrobné informace o lovu, produktech a jejich šíření ve vztahu ke kultuře, obživě a výživě. Vědecký výbor předkládá doporučení ohledně udržitelnosti navrhovaného lovu a bezpečných kvót pro lov a IWC s uvážením prohlášení o potřebách a stanoviska vědeckého výboru rozhoduje o kvótách pro konkrétní lov. To však často ať už na úrovni EU, nebo na úrovni IWC představuje spornou otázku. Situaci neulehčuje ani skutečnost, že se v harmonogramu uznává nutnost zajistit naturálním velrybářstvím původních domorodých obyvatel dostatečný počet velryb k uspokojení potřeb obživy původních obyvatel
                  22
               , avšak tyto potřeby se v něm nedefinují. Formulovat takovou definici je vzhledem ke složitosti pojmů, množství rozdílných druhů lovu a specifičnosti komunit, jež by měla pojmout, obzvláště složité.

               EU jako celek a Dánsko jednající jménem Grónska se chopily důležité iniciativy, aby zmírnily napětí vyvolané rozdílnými postoji k naturálnímu velrybářství původních domorodých obyvatel. IWC přijala v roce 2014 usnesení 2014-1 o nutnosti uplatňovat v budoucnu při regulaci naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel jednotnější a dlouhodobější přístup. IWC také vyzvala vědecký výbor a podvýbor pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, aby ještě před stanovováním nových kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel v roce 2018 vykonaly konkrétní úkoly
                  23
                s cílem zajistit ucelenější podklady pro určení kvót pro lov.

               Vedle usnesení 2014-1 diskutovali odborníci z různých oborů včetně zástupců komunit naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel o pojmu „potřeby obživy“ ve vztahu k právům původních obyvatel
                  24
               . Tito odborníci doporučili, aby se prohloubilo porozumění těmto právům, rozšířila se úloha původních obyvatel v IWC a navázaly se vztahy mezi IWC a dalšími příslušnými fóry. Rovněž navrhli, aby se „prohlášení o potřebách“, jež jsou považována za omezování práv původních obyvatel na využívání vlastních zdrojů, nahradila méně komplikovaným dokumentem. Předložili také návrh vhodnějšího postupu a časového rozpisu pro posuzování kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel po roce 2018.

               EU a smluvním vládám jejích členských států se na 66. zasedání IWC v říjnu 2016 podařilo obecně podpořit potřebu věnovat v rámci práce IWC větší pozornost právům původních obyvatel a dále pak podpořit návrh odborníků na zlepšení postupu stanovování kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Panovaly však mezi nimi neshody ohledně nahrazení pojmu „prohlášení o potřebách“. Proto bylo na 66. zasedání IWC dohodnuto, že se těmito otázkami bude dále zabývat pracovní skupina pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, jež poté předloží příslušná doporučení na 67. zasedání IWC v roce 2018. V tomto ohledu bude důležité, aby dva členské státy EU, které se do diskuzí o těchto otázkách zapojují nejvíce, společně zajistily, aby tato doporučení určená pro 67. zasedání IWC mohla být podpořena Evropskou unií jako celkem.

               Pokud jde o práva původních obyvatel, EU se již dlouhou dobu zasazuje o respektování lidských práv na celém světě a zavedla celou řadu politik, které se týkají i původních obyvatel
                  25
               . Aby vyjádřila podporu přístupu založeného na respektování práv, mohla by se řídit doporučeními odborníků
                  26
                a navrhnout usnesení týkající se významu nedávného vývoje v boji za práva původních obyvatel pro IWC a podpořit zkoumání mechanismů, kterými by bylo možno zlepšit postavení zástupců původních obyvatel na zasedáních IWC. EU by rovněž mohla zvážit rozšíření navrhovaných změn harmonogramu, jež mají být projednány na 67. zasedání IWC, o nahrazení pojmu aborigines („původní domorodí obyvatelé“) pojmem indigenous peoples („původní obyvatelé“).

               Ostatní doporučení ohledně práv původních obyvatel, tedy doporučení zadat vypracování přehledu nástrojů uplatňování těchto práv, pravidelně zvát zvláštního zpravodaje OSN pro práva původních obyvatel na zasedání IWC, jmenovat zástupce IWC pro účast na zasedání Stálého fóra OSN pro otázky původních obyvatel a prozkoumat případný přínos zapojení sekretariátu do meziagenturní podpůrné skupiny pro otázky původních obyvatel, se zdají být nepřiměřená vzhledem k malé velikosti organizace, z jejíchž členů se pouze ve čtyřech státech provozuje naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Poskytovat IWC relevantní informace o těchto oblastech lze účinněji a s nižšími náklady na základě informací získaných od příslušných smluvních vlád a zástupců komunit původních domorodých obyvatel provozujících naturální velrybářství.

               Při prosazování přístupu založeného na respektování práv bude EU muset mít na paměti, že práva původních obyvatel nejsou absolutní a mohou být ovlivněna opatřeními, která budou přiměřená a objektivně odůvodněná. Přiměřené a objektivně odůvodněné může ve světle povinnosti IWC stanovit kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel tak, aby pokryly jejich potřeby obživy, být například poskytnutí informací na podporu žádostí o kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Stejně tak může být na základě pravomoci IWC řídit celosvětově populace velryb přiměřeně a objektivně odůvodněno omezit kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, pokud existují obavy ohledně udržitelnosti daného lovu.

               3.3.Institucionální otázky

               Vzhledem k tomu, že EU má postavení pozorovatele, jsou postoje, jež mají být zaujaty jménem EU v rámci IWC, vyjadřovány členskými státy vystupujícími společně v zájmu EU, a to způsobem, který nejlépe podporuje uznání EU, aniž by byla dotčena ustanovení Smlouvy týkající se zastupování EU.

               Ačkoli se zdá nepravděpodobné, že by snaha současného japonského předsedy IWC o zahájení debaty na téma „budoucnosti IWC“ vyústila ve formulování výzev ke změnám úmluvy, měly by EU a její členské státy využít všech příležitostí k dosažení pokroku v jednání o členství EU.

               Vzhledem k tomu, že EU není členem, je nyní o to důležitější, aby členské státy v souladu se zásadou loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a zásadou jednotnosti při vnějším zastupování EU plně využily svou kolektivní sílu k prosazení postojů EU v IWC. Jednotný postoj EU je zásadní i proto, že je předpokladem pro dosažení konsensu nebo jednomyslnosti uvnitř IWC, což je důležité zejména ve vztahu k závěru Mezinárodního soudního dvora, že usnesení IWC mohou být relevantní pro výklad úmluvy nebo jejího harmonogramu, pokud jsou přijata konsensem nebo jednomyslně
                  27
               .

               Dosažení největší možné kolektivní síly EU vyžaduje, aby všechny členské státy byly smluvními vládami IWC a měly možnost hlasovat o změnách harmonogramu a dalších usneseních. V současnosti je smluvními vládami IWC dvacet pět členských států EU a je důležité, aby tři zbývající státy, které smluvními vládami dosud (Malta a Lotyšsko) nebo již (Řecko) nejsou, přistoupily co nejdříve. Stejně tak je důležité, aby všechny členské státy včas platily vyměřené příspěvky, a zajistily si tak hlasovací práva
                  28
               .

               Pro co největší posílení vlivu EU jako celku není třeba, aby všechny členské státy na zasedání IWC vysílaly své zástupce z hlavních měst. Mohou pověřit pracovníky místního velvyslanectví. Pokud členský stát nemá v zemi, kde se zasedání IWC koná, zastoupení, může příslušný vnitrostátní orgán v souladu s postupy v rámci jiných právně závazných dohod před zasedáním předat pověřovací listiny členovi zastoupení jiného členského státu.

               Povinnost loajální spolupráce znamená, že by členské státy EU neměly hlasovat proti sobě a měly by vyvíjet veškeré úsilí, aby dosáhly společného postoje.

               Při osmdesáti sedmi smluvních vládách Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství představuje současný počet dvaceti dvou hlasujících členských států čtvrtinu všech hlasujících členů IWC.

               Hlavní politické zásady i volební síla tedy vyžadují, aby se EU jako celek shodla na návrzích IWC vždy v dostatečném předstihu před zasedáním IWC.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“. Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem orgánu nebo smluvní stranou předmětné dohody
                  29
               .

               Mezinárodní velrybářská komise je orgánem zřízeným dohodou, a to Mezinárodní úmluvou o regulaci velrybářství. Akty, které má tento orgán přijmout, představují akty s právními účinky. Zamýšlené akty mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU (viz oddíl 3.1 výše). Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               Zastřešujícím cílem Unie ve vztahu k IWC je zajistit účinný mezinárodní regulační rámec pro ochranu a řízení populací velryb, který zaručí podstatné zlepšení stavu ochrany velryb a ostatních kytovců a zavede kontrolu IWC nad veškerými velrybářskými činnostmi členů IWC. U předchozích návrhů se mělo za to, že hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se z převážné části týká životního prostředí, a proto se jako hmotněprávní základ použil čl. 191 odst. 1 SFEU, zatímco jako součást operačního právního základu rozhodnutí o postoji Unie na zasedání IWC se nenavrhl čl. 43 odst. 2 SFEU (viz také KOM(2011) 495 a KOM(2008) 711). Navrhuje se, aby se prozatím použil tentýž právní základ jako v letech 2008 a 2011. Je třeba zdůraznit, že vymezení čl. 191 odst. 1 a čl. 43 odst. 2 SFEU je předmětem některých probíhajících soudních řízení
                  30
               . Tímto návrhem hmotněprávního základu není nijak dotčena výlučná pravomoc Evropské unie v oblasti zachování mořských biologických zdrojů podle čl. 3 odst. 1 písm. d) ve spojení s článkem 38 a přílohou I Smlouvy, tedy v oblasti veškerých živých vodních zdrojů v rámci společné rybářské politiky, jež se řídí nařízením (EU) č. 1380/2013
                  31
               . Tímto postupem nevznikne precedens pro jakákoli budoucí vyjednávání o ochraně a řízení živých vodních zdrojů spadajících do působnosti uvedeného nařízení a zejména bude možná zapotřebí tento přístup upravit na základě výsledků příslušných probíhajících soudních řízení týkajících se vymezení čl. 191 odst. 1 a čl. 43 odst. 2 SFEU.

               4.3.Závěr

               Prozatím by právním základem navrhovaného rozhodnutí měl být čl. 191 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2017/0215 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 191 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Na základě Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW) podepsané v roce 1946 byla zřízena Mezinárodní velrybářská komise (IWC), která je příslušnou mezinárodní organizací, pokud jde o ochranu a řízení populací velryb na globální úrovni.

               (2)Nedílnou součástí úmluvy je harmonogram v její příloze, kterým se celosvětově řídí lov velryb. Stanoví podrobné předpisy upravující lov velryb ve vztahu k ochraně a využívání zdrojů velryb. Jeho ustanovení a změny přijaté IWC jsou pro strany závazné, ledaže by některá strana podala formální námitku proti změně podle čl. V odst. 3 úmluvy.

               (3)Na základě změny harmonogramu, na které se dohodla většina zemí zastoupených v IWC, vstoupilo v roce 1986 v platnost moratorium na komerční lov velryb. Přední státy provozující lov velryb moratorium soustavně zpochybňují a v lovu velryb, který odůvodňují vědeckými účely nebo jinými výjimkami, i nadále pokračují.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v IWC, neboť rozhodnutí o změně harmonogramu přijatá v rámci IWC mohou mít právní účinky a mohou ovlivnit dosažení cílů politik a právních předpisů Unie, pokud jde o kytovce. Cílem některých návrhů, které jsou pravidelně předkládány k rozhodnutí na zasedáních IWC, je povolit lov velryb při stanovení kvót a uplatňování řídicích opatření nebo vytvořit chráněná území pro velryby. Tyto návrhy vyžadují stanovení postoje Unie.

               (5)Členy IWC mohou být pouze vlády. V současnosti je stranami IWC dvacet pět členských států Evropské unie
                  32
               . Evropská unie má v IWC postavení pozorovatele a je zastoupena Komisí.

               (6)Unie je v IWC pozorovatelem a o postoji, jenž má být jejím jménem zaujat v souvislosti se záležitostmi, které jsou v její výlučné pravomoci na základě čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, neboť mohou ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost, by měla rozhodovat Rada a tento postoj by měl být vyjadřován členskými státy vystupujícími společně v zájmu Unie.

               (7)S cílem posílit postavení Unie v rámci IWC by měla být podpořena jakákoli revize ICRW, která Unii poskytne možnost stát se stranou IWC.

               (8)V příloze IV směrnice Rady 92/43/EHS
                  33
                jsou uvedeni všichni kytovci jako druhy, na kterých má Unie zájem a které vyžadují přísnou ochranu. Znamená to, že všechny druhy velryb jsou ve vodách Unie chráněny před úmyslným vyrušováním, odchytem nebo usmrcováním. Tatáž směrnice také zakazuje držení, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců odebraných z volné přírody.

               (9)Nařízení Rady (ES) č. 338/97
                  34
               , kterým se provádějí ustanovení Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v Unii, zakazuje dovoz kytovců do Unie k převážně komerčním účelům. Nařízení Rady (EHS) č. 348/81
                  35
                navíc umožňuje dovoz určitých produktů uvedených v příloze tohoto nařízení, pouze pokud nemají být používány ke komerčním účelům.

               (10)Velryby jsou stěhovavým druhem. Politiky a právní předpisy Unie týkající se velryb budou proto v rámci vod Unie účinnější, podpoří-li je jednotná opatření na celosvětové úrovni.

               (11)Unie podporuje Deklaraci Organizace spojených národů o právech původních obyvatel a výsledný dokument Světové konference o původním obyvatelstvu, jež se konala v roce 2014
                  36
               .

               (12)Postoj Unie vyjádří členské státy Unie, které jsou členy Mezinárodní velrybářské komise, vystupujíce společně,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj Evropské unie na příštích třech zasedáních
                  37
                Mezinárodní velrybářské komise (IWC), včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními, je stanoven v příloze.

               Článek 2

               Postoj uvedený v článku 1 vyjádří členské státy, které jsou členy Mezinárodní velrybářské komise, vystupujíce společně.

               Článek 3

               Pokud je pravděpodobné, že postoj uvedený v článku 1 bude ovlivněn novými vědeckými nebo technickými poznatky předloženými před zasedáním IWC nebo v jeho průběhu, nebo budou-li na místě předloženy návrhy v záležitostech, které doposud nejsou předmětem postoje Unie, bude postoj k dotčenému návrhu stanoven prostřednictvím koordinace, včetně koordinace na místě, před hlasováním o daném návrhu. Zástupci Unie v IWC se mohou dohodnout na drobných změnách postoje bez dalšího rozhodnutí Rady.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  KOM(2008) 711 v konečném znění a KOM(2011) 495 v konečném znění.

                     (2)
                  Změna úmluvy, která by EU umožnila stát se jejím členem, by vyžadovala ratifikaci protokolu všemi členy IWC. V roce 1992 Komise přijala návrh na dojednání přistoupení Unie k úmluvě, Rada však již pak neučinila žádné následné kroky (návrh rozhodnutí Rady, kterým by se Komise pověřovala sjednat protokol jménem Společenství, kterým se mění Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství, Washington, 2. prosince 1946, KOM(92) 316).

                     (3)
                  Belgie, Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Estonsko, Finsko, Francie, Chorvatsko, Irsko, Itálie, Kypr, Litva, Lucembursko, Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Rakousko, Rumunsko, Slovenská republika, Slovinsko, Spojené království, Španělsko a Švédsko.

                     (4)
                  Viz článek V úmluvy. Podle odstavce 3 vstupují pro smluvní strany změny harmonogramu v platnost do devadesáti dnů, pokud smluvní strany nevznesou námitku.

                     (5)
                  14. cíl udržitelného rozvoje: „Chránit a udržitelně využívat oceány, moře a mořské zdroje pro zajištění udržitelného rozvoje“.

                     (6)
                  Článek VIII úmluvy.

                     (7)
                  Odstavec 30 harmonogramu výslovně požaduje, aby smluvní vlády vědecká povolení předložily vědeckému výboru předtím, než budou tato povolení vydána, aby měl vědecký výbor dostatek času k jejich přezkoumání a vyjádření svého stanoviska.

                     (8)
                  Směrnice 92/43/EHS o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.

                     (9)
                  Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1.

                     (10)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky.

                     (11)
                  Čl. V odst. 3 úmluvy umožňuje smluvním vládám vznést námitku proti jakékoli změně harmonogramu, což pro ně v důsledku znamená, že dotčenou změnou nejsou vázány.

                     (12)
                  Island v roce 1992 ukončil členství v IWC, ale opět ho obnovil v roce 2002 s tím, že vznesl výhradu proti moratoriu.

                     (13)
                  Námitku proti moratoriu vznesla i Ruská federace, avšak neuplatňuje ji.

                     (14)
                  Body 227 a 245 rozsudku Mezinárodního soudního dvora ze dne 31. března 2014, Whaling in the Antarctic (Australia v. Japan: New Zealand intervening) – „Lov velryb v Antarktidě (Austrálie v. Japonsko: za přítomnosti Nového Zélandu)“.

                     (15)
                  IWC Resolution 2014-5 on Whaling under Special Permit (usnesení IWC 2014-5 o lovu velryb na základě zvláštního povolení) a IWC Resolution 2016-2 on Improving the Review Process for Whaling under Special Permit (usnesení IWC 2016-2 o zdokonalení přezkumu pro lov velryb na základě zvláštního povolení). Japonsko proti těmto dvěma usnesením vzneslo námitku, v níž uvedlo, že „jejich účelem je nepřiměřeně omezit realizaci japonských programů vědeckého výzkumu bez ohledu na jejich vědeckou hodnotu a způsobem, který odporuje úmluvě“.

                     (16)
                  Lov kytovců malého rozsahu při pobřeží je druh lovu velryb, při němž se používají malé lodě a v rámci jednodenních výprav se ve vnitrostátních vodách loví velryby (např. plejtvák malý a další malé druhy velryb) pro komerční účely. Japonsko se snažilo dosáhnout schválení kvót pro lov kytovců malého rozsahu při pobřeží pro komunity, které se podle něj v důsledku moratoria ocitly v nouzi.

                     (17)
                  Body 229 a 230 rozsudku Mezinárodního soudního dvora ze dne 31. března 2014.

                     (18)

                     https://iwc.int/private/downloads/YTtNWzZ21VOaPZRjvTQGng/CC_StrategicPlan2016_26_FINAL.pdf

                     (19)

                        Mezinárodní velrybářská komise dosud vyhlásila dvě chráněná území – chráněné území Indického oceánu a chráněné území jižních moří – v nichž je komerční lov velryb zakázán. V posledních letech byl komisi opakovaně předkládán návrh dalšího chráněného území v jižním Atlantském oceánu, avšak dosud nezískal potřebnou tříčtvrtinovou většinu hlasů.

                     (20)
                  Tato ustanovení jsou nyní zařazena do III. oddílu harmonogramu s názvem „Odchyt“.

                     (21)
                  Naturální velrybářství původních domorodých obyvatel je lov velryb provozovaný skupinami původních domorodých obyvatel, u nichž lov velryb tvoří součást původního způsobu života a kteří loví velryby pro obživu.

                     (22)
                  Odst. 13 písm. a) harmonogramu.

                     (23)
                  Tyto úkoly spočívaly v dokončení algoritmů pro výpočet kvót pro jednotlivé druhy lovu velryb („strike limit algorithm“) v Grónsku, ve vyřízení žádostí o poskytnutí standardizovaných prohlášení o potřebách, v konkrétnějším objasnění vztahu mezi potřebami a modely spotřeby a v návrhu nové verze harmonogramu, do níž je začleněn přístup využívající algoritmy pro výpočet kvót pro lov velryb.

                     (24)
                  Pracovní setkání odborníků v oblasti naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel, Maniitsoq, Grónsko, 2015.

                     (25)
                  EU podpořila přijetí Deklarace Organizace spojených národů o právech původních obyvatel (rezoluce Valného shromáždění OSN č. 61/295) na Valném shromáždění Organizace spojených národů v roce 2007 a přijetí výsledného dokumentu (rezoluce Valného shromáždění OSN č. 69/2) Světové konference o původním obyvatelstvu, jež se konala v rámci plenárního zasedání OSN na vysoké úrovni v roce 2014. Oba dokumenty zdůrazňují práva původních obyvatel na zdroje, jež tradičně využívají, stejně jako nutnost, aby státy tato práva chránily a spolupracovaly a prováděly konzultace s původními obyvateli. Rada EU přijala dne 15. května 2017 závěry (dok. č. 8814/17, 15. května 2017), v nichž potvrzuje svou podporu práv původního obyvatelstva a uznává, že existuje prostor pro účinnější uplatňování tohoto politického rámce v rámci vícestranné spolupráce, konkrétně lze dále posilovat příležitosti k dialogu a diskuzi na všech úrovních spolupráce v EU.

                     (26)
                  Doporučení č. 2 a 6 na straně 21 zprávy IWC/66/ASW Rep01.

                     (27)
                  Bod 46 rozsudku Mezinárodního soudního dvora ze dne 31. března 2014.

                     (28)
                  V současné době jsou hlasovací práva pozastavena třem členským státům, přičemž jeden stát má nedoplatky za tři roky.

                     (29)
                  Věc C-399/12, Německo v. Rada (OIV), ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (30)
                  Věc C-626/15 a C-659/16, Komise v. Rada (věci týkající se Weddellova moře). Viz také žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ve věci C-683/16.

                     (31)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1380/2013 ze dne 11. prosince 2013 o společné rybářské politice, o změně nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutí Rady 2004/585/ES, Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 22.

                     (32)
                  Belgie, Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Německo, Estonsko, Irsko, Španělsko, Francie, Chorvatsko, Itálie, Kypr, Litva, Lucembursko, Maďarsko, Nizozemsko, Rakousko, Polsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko, Finsko, Švédsko a Spojené království (leden 2017). Dvacet dva z těchto členských států je v současnosti členem IWC s hlasovacím právem.

                     (33)
                  Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7).

                     (34)
                  Nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1).

                     (35)
                  Nařízení Rady (EHS) č. 348/81 ze dne 20. ledna 1981 o společných pravidlech pro dovoz produktů z velryb a ostatních kytovců (Úř. věst. L 39, 12.2.1981, s. 1).

                     (36)
                  Závěry Rady o původním obyvatelstvu, dok. č. 8814/17, 15. května 2017.

                     (37)
                  67. zasedání IWC v roce 2018, 68. zasedání IWC v roce 2020 a 69. zasedání IWC v roce 2022.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            PŘÍLOHA
            návrhu rozhodnutí Rady
            Postoj, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise (IWC) včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními

               PŘÍLOHA

               Postoj, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise (IWC) včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními

               1.Zastřešujícím cílem Evropské unie ve vztahu k Mezinárodní velrybářské komisi (IWC) je zajistit účinný mezinárodní regulační rámec pro ochranu a řízení populací velryb, který zaručí podstatné zlepšení statutu ochrany velryb a ostatních kytovců a zavede kontrolu IWC nad veškerými velrybářskými činnostmi členů IWC.

               2.Pro dosažení tohoto cíle je důležité, aby těch několik členských států, které nyní nejsou členy úmluvy, k úmluvě přistoupilo s cílem posílit vliv Unie při hlasování o záležitostech, na nichž má Unie zájem. Stejně tak je důležité, aby si všechny členské státy udržely své hlasovací právo tím, že budou včas platit vyměřené příspěvky.

               3.Členské státy vystupující společně v zájmu Unie zaujmou na příštích třech zasedáních IWC, jež se budou konat jednou za dva roky, a v rámci jakýchkoli souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními, jež se uskuteční po přijetí tohoto postoje, tento postoj k návrhům změn harmonogramu nebo usnesení ze strany IWC:

               a)budou usilovat o zavedení kontroly IWC nad veškerými velrybářskými činnostmi členů IWC;

               b)podpoří zachování a plné uplatňování moratoria na komerční lov velryb v rámci harmonogramu;

               c)budou se řídit závěry Mezinárodního soudního dvora a postaví se proti jakémukoli návrhu ohledně nových způsobů lovu velryb, které Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství (ICRW) nezahrnuje a které by mohly narušit moratorium nebo ohrozit populace velryb v oblastech přilehlých k Unii;

               d)podpoří návrhy, jejichž cílem je ukončit provádění lovu velryb pro vědecké účely mimo kontrolu IWC; podpoří návrhy, jejichž cílem je prosazovat vědecký výzkum nezahrnující usmrcování a upravit postupy přezkumu, jež IWC používá u lovu velryb na základě zvláštního povolení, aby byly účinnější a transparentnější, a tím se zamezilo zneužívání těchto povolení, zvýšil se ve všech aspektech soulad s rozsudkem Mezinárodního soudního dvora („Whaling in the Antarctic“ – Lov velryb v Antarktidě), Austrálie v. Japonsko: za přítomnosti Nového Zélandu, rozsudek ze dne 31. března 2014) a zlepšilo se provádění příslušných usnesení IWC;

               e)podpoří návrhy na řízení naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel, které:

               1)zajistí, že nebude narušena ochrana příslušné populace, s řádným ohledem na zásadu předběžné opatrnosti a na doporučení vědeckého výboru;

               2)zajistí, aby velrybářské činnosti byly řádně regulovány a úlovky zůstaly udržitelné a nepřesáhly rámec potřeb obživy místních obyvatel;

               3)zohlední přístup založený na respektování práv původních obyvatel a současně uznají, že velryby jsou stěhovavý druh a přesouvají se i do jiných států.

               Členské státy Unie vystupujíce společně v zájmu Unie tím v souladu s usnesením IWC 2014-1 o naturálním velrybářství původních domorodých obyvatel, jež Unie podpořila, aktivně navážou na práci probíhající v rámci pracovní skupiny ad hoc pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel při IWC a zapojí se do ní s cílem prohloubit porozumění a zlepšit postupy, například pokud jde o větší transparentnost, včasné poskytování informací a včasný dialog, v rámci Unie i IWC, a zajistit tak bezproblémové a včasné přijímání rozhodnutí o návrzích kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel;

               f)podpoří návrhy na vytvoření chráněných území pro velryby;

               g)i nadále budou podporovat rozvoj dalších činností IWC, jimiž přispívá k ochraně velryb a ostatních kytovců a jejich stanovišť, chápat a řešit problémy ohledně zdraví a životních podmínek, které velryby a ostatní kytovce ohrožují – včetně možných kumulativních dopadů těchto ohrožení – a lépe chápat a zachovávat úlohu, již velryby a další kytovci zastávají jako klíčoví činitelé ve zdravých ekosystémech, nebo jejich chování při interakci s člověkem; v této souvislosti zlepší koordinaci a spolupráci mezi IWC a dalšími organizacemi s cílem posílit celosvětový systém ochrany kytovců;

               h)v souladu s osvědčenými postupy uplatňovanými v jiných mnohostranných dohodách a jejich řídicích orgánech podpoří návrhy na zlepšení řízení IWC, pokud jde například o mechanismy k zajištění vyššího stupně transparentnosti, odpovědnosti, souladu a vynucování, které by měly posílit legitimitu IWC a integritu jejího rozhodování;

               i)podpoří návrhy, jejichž cílem je zvýšit transparentnost programu řízeného sekretariátem IWC, který slouží k posilování kapacit vlád s omezenými prostředky, aby se mohly zapojit do činnosti IWC; navíc budou vyžadovat transparentnost na straně těch dárců, kteří financují účast zástupců třetích zemí přímo, mimo tento program;

               j)v souladu s běžnou praxí v rámci jiných mnohostranných dohod posílí dialog a spolupráci s občanskou společností a budou dále přispívat ke zvyšování zapojení a angažovanosti organizací občanské společnosti v činnostech IWC na všech úrovních.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 27.10.2015
            COM(2015) 549 final
            2015/0255(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Evropském výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI) a na plenárním zasedání Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR), k přijetí normy týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Tento návrh Komise se týká přijetí postoje Unie ve vztahu k evropské normě, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, pro účely zasedání Evropského výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI), které se koná dne 26. listopadu 2015, a plenárního zasedání Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR).

               1.1CESNI

                  CCNR na svém jarním plenárním zasedání konaném dne 3. června 2015 přijala usnesení CCNR 2015-I-3 ohledně zřízení a fungování Evropského výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI). K poslání CESNI patří přijímání technických norem v různých oblastech, zejména pokud jde o plavidla, informační technologie a posádky, jednotný výklad těchto norem a příslušné postupy i o projednávání bezpečnosti plavby, ochranu životního prostředí nebo jiné záležitosti spojené s plavbou.

                  CESNI je složen z odborníků zastupujících členské státy CCNR a EU.

                  Hlasovací práva stran CCNR (Německo, Francie, Nizozemsko, Belgie a Švýcarsko) a zbývajících členských států EU jsou rozdělena tak, že každý stát má jeden hlas. EU není smluvní stranou CCNR ani CESNI. Může se však spolu s mezinárodními organizacemi, jejichž poslání souvisí s oblastmi, jimž se CESNI věnuje, na činnosti tohoto výboru podílet, ovšem bez hlasovacího práva.

                  Výbor CESNI přijímá normy jednomyslně, přičemž hlasují přítomné smluvní strany CCNR a ostatní členské státy EU. Nedosáhne-li se shody ohledně rozhodnutí, zda zařadit přijetí norem na pořad jednání, rozhodne CESNI dvoutřetinovou většinou hlasů přítomných členů. V následující fázi přijímá CESNI normy jednomyslně, přičemž hlasují přítomné smluvní strany CCNR a ostatní členské státy EU. Jakmile se normy schválí, přidělí se jim jedinečné referenční číslo a zveřejní se.

                  Komise CCNR má se stanovováním technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby značné zkušenosti. Výbor CESNI, který je zřízen v rámci CCNR a jehož se účastní všechny členské státy EU, má proto nezbytné odborné znalosti a geografickou reprezentativnost k tomu, aby vypracovával normy společné pro celou síť vnitrozemských vodních cest v rámci Evropské unie.

               1.2Evropská norma, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby

                  Přípravné práce na jednotné technické normě pro plavidla vnitrozemské plavby, jež se má používat v EU i CCNR, byly zahájeny v rámci činnosti stávající společné pracovní skupiny, která podporuje provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady 82/714/EHS
                     1
                  .

                  Společná pracovní skupina porovnala stávající technické požadavky použitelné podle právních předpisů EU a v rámci CCNR a vypracovala jednotná řešení v oblastech, kde se vyskytují rozdíly.

                  Výbor CESNI pokračuje v práci společné pracovní skupiny a hodlá přijmout normu týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby.

                  Tato norma stanoví jednotné technické požadavky, které jsou nezbytné k zajištění bezpečnosti plavidel vnitrozemské plavby. Norma obsahuje ustanovení týkající se stavby lodí, zařízení a vybavení pro plavidla vnitrozemské plavby, zvláštní ustanovení týkající se konkrétních kategorií plavidel, jako jsou např. plavidla, tlačné sestavy a kontejnerové lodě, ustanovení týkající se identifikace plavidla, vzoru osvědčení a rejstříku, přechodná ustanovení i pokyny pro uplatňování technické normy. CESNI na svém zasedání konaném dne 28. září 2015 jednomyslně rozhodl o tom, že přijetí evropské normy, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, zařadí na pořad své schůze dne 26. listopadu 2015. Ke konečnému potvrzení normy dojde na zasedání pořádaném pod záštitou výboru CESNI dne 6. listopadu 2015 s tím, že krátce nato bude norma přijata. Očekává se, že v jejím znění budou provedeny pouze formální a drobnější změny. Norma bude zveřejněna na specializovaných internetových stránkách (cesni.eu).

                  Po tomto přijetí norma nebude mít právní závaznost. Nicméně bude sloužit CCNR a dalším mezinárodním organizacím jako referenční rámec, aby byla použitelná v souladu s příslušnými právními rámci.

                  V důsledku toho přizpůsobí CCNR poté, co CESNI tuto normu schválí, svůj právní rámec (nařízení o inspekci plavidel na Rýně) tak, aby odkazoval na normu CESNI, a na svém plenárním zasedání rozhodne o tom, zda bude norma závazná.

               2.PŘÍSLUŠNÉ PRÁVNÍ PŘEDPISY EU A PRAVOMOCI EU

               Směrnice 2006/87/ES zajišťuje, aby se osvědčení Unie pro plavidla vnitrozemské plavby vydávala těm plavidlům, která vyhovují technickým požadavkům pro plavidla vnitrozemské plavby stanoveným v příloze II uvedené směrnice, u nichž bylo stanoveno, že jsou rovnocenné s technickými požadavky, jež byly stanoveny v souvislosti s uplatňováním Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně.

               Osvědčení vydaná podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně a osvědčení Unie pro plavidla vnitrozemské plavby se považují za rovnocenná z hlediska technických požadavků pro plavidla, zejména vzhledem k tomu, že technické požadavky v mezích právního rámce EU jsou především založeny na technických požadavcích vyplývajících z nařízení o inspekci lodní plavby na Rýně.

               Článek 20 směrnice 2006/87/ES navíc stanoví, že všechny změny přílohy II vyvolané technickým pokrokem nebo vývojem v této oblasti, k němuž dochází na základě činnosti mezinárodních organizací, zejména CCNR, musí zajistit, aby osvědčení vydávaná v souladu s příslušnými právními rámci byla i nadále rovnocenná, a poskytovala tak stejnou úroveň bezpečnosti.

               Jakýkoli vývoj, k němuž dojde v důsledku změny technických požadavků v rámci CCNR, proto může ovlivnit směrnici 2006/87/ES.

                  V rámci balíčku NAIADES II
                     2
                   Komise navíc dne 10. září 2013 přijala návrh směrnice, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje stávající směrnice 2006/87/ES
                     3
                  . Jak je uvedeno v bodech odůvodnění tohoto návrhu, dva samostatné soubory pravidel upravujících technické požadavky pro plavidla na základě dvou různých právních režimů (CCNR a EU), které fungují podle svých vlastních pravidel a postupů, lze zachovávat jen obtížně a nezajišťuje to právní jistotu a bezpečnost.

                  Legislativní postup týkající se výše uvedeného návrhu dosáhl značného pokroku v Radě i v Evropském parlamentu. V této souvislosti panuje široká shoda ohledně toho, že je zapotřebí technické předpisy upravující vnitrozemskou plavbu sjednotit a zamezit zbytečnému zdvojování. Myšlenka, aby se do budoucí směrnice začlenil odkaz na technickou normu vypracovanou pod záštitou CCNR jakožto prostředek pro dosažení těchto cílů, získala velkou podporu.

                  Evropský parlament přijal postoj v prvním čtení dne 15. dubna 2014 a návrh Komise celkově podporuje.

                  Rada dosáhla obecného přístupu na zasedání Rady pro dopravu dne 11. června 2015 a změnila strukturu návrhu Komise, aby se zlepšila jeho srozumitelnost. Obecný přístup zejména předpokládá, že se příloha II návrhu obsahující technické požadavky nahradí odkazem na technickou normu vypracovanou v rámci CCNR.

                  Interinstitucionální jednání stále probíhají a dohody by mělo být dosaženo v prvním čtení.

                  Závěrem lze konstatovat, že přijetí normy v rámci CCNR má význam i pro předpokládaný budoucí vývoj acquis v této oblasti.

               3.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI

               Příprava technické normy probíhala intenzivně na úrovni EU i CCNR. V tomto ohledu proběhly konzultace s velkou řadou odborníků z veřejného i soukromého sektoru. Během přípravy této normy se uskutečnila následující technická jednání:

               –na úrovni společné pracovní skupiny (EU-CCNR): jednání ve dnech 17. až 20. února 2014, 3. až 5. června 2014, 9. až 11. září 2014, 9. až 11. prosince 2014, 17. až 19. února 2015, 16. až 18. června 2015 a 22. až 23. září 2015,

               –na úrovni CCNR: jednání výboru pro nařízení o inspekci plavidel ve dnech 9. dubna 2014, 15. dubna 2014 a 22. dubna 2015 a jednání přípravného výboru ve dnech 11. června 2014, 8. října 2014, 3. prosince 2014, 25. března 2015 a 3. června 2015,

               –na úrovni CESNI: jednání dne 28. září 2015.

               Další technická jednání jsou plánována na 21. a 22. října 2015 a na 6. listopadu 2015.

               Tato jednání umožňují dosáhnout dohody na úrovni odborníků ohledně technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby.

               4.POTŘEBA ROZHODNUTÍ PODLE ČL. 218 ODST. 9 SFEU

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování EU (SFEU) stanoví, že „Rada na návrh Komise (…) přijme (…) rozhodnutí a stanoví postoje, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňující institucionální rámec dohody“.

               Pokud jde o použitelnost čl. 218 odst. 9 SFEU, musí být, jakmile jsou splněny podmínky vyplývající z tohoto článku, dodržen daný postup. Jedná se o tyto podmínky: a) příslušná oblast spadá do pravomoci Unie; b) postoj Unie se vyjadřuje v orgánu vytvořeném mezinárodní dohodou, pokud je tento orgán vyzván akty přijmout; c) akty mají právní účinky. Judikatura upřesnila, že předpokladem pro uplatnění čl. 218 odst. 9 SFEU není členství Unie v relevantním orgánu.

               V tomto případě je zřejmé, že technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby nejenže spadají do pravomocí Unie (bezpečnost plavby), ale EU navíc vykonává své pravomoci prostřednictvím směrnice 2006/87/ES a oblast technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby je z převážné části regulována společnými pravidly Unie.

               Jak CESNI, tak CCNR splňují druhé kritérium v tom, že se jedná o orgány zřízené mezinárodní dohodou.

               Ačkoli pravidla přijatá výborem CESNI nejsou sama o sobě závazná, je zřejmé, že se pro členy CCNR stanou závaznými, jakmile CCNR přizpůsobí svůj právní rámec (nařízení o inspekci plavidel na Rýně) tak, aby odkazoval na normu přijatou CESNI, a tato norma bude závazná pro účely uplatňování Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně. Závaznost takového nařízení pro členy CCNR vyplývá z Mannheimské úmluvy ze dne 17. října 1868
                  4
               .

               Mimoto je z judikatury Soudního dvora rovněž zřejmé, že nezávazný akt mezinárodní organizace lze pro účely použití čl. 218 odst. 9 považovat za „akt s právními účinky“, pokud tento akt může rozhodujícím způsobem ovlivňovat obsah právního předpisu přijatého zákonodárcem EU. Jak bylo vysvětleno výše, v případě jakýchkoli změn směrnice 2006/87/ES je zapotřebí zohlednit rámec použitelný podle Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně. Kromě toho se předpokládá, že právní předpisy EU přejímají technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby přijaté výborem CESNI.

               Rada proto musí přijmout rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU o stanovení postoje, který se má jménem Unie zaujmout nejprve v rámci výboru CESNI dříve, než bude přijata norma, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, a dále v rámci CCNR dříve, než budou novelizována nařízení o inspekci plavidel na Rýně.

               2015/0255 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Evropském výboru pro vypracování norem pro vnitrozemskou plavbu (CESNI) a na plenárním zasedání Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR), k přijetí normy týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

                  s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 91 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

                  s ohledem na návrh Evropské komise,

                  vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Opatření Unie v odvětví vnitrozemské plavby by měla usilovat o to, aby se při vypracovávání technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby, které se budou uplatňovat v Unii, zajistila jednotnost.

               (2)Evropský výbor pro vypracování norem v oblasti vnitrozemské plavby (CESNI) byl zřízen dne 3. června 2015 v rámci Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR) za účelem vypracování technických norem pro vnitrozemskou vodní dopravu v různých oblastech, zejména pokud jde o plavidla, informační technologie a posádky.

               (3)Očekává se, že výbor CESNI přijme normu týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby na svém zasedání dne 26. listopadu 2015. CCNR změní na svém plenárním zasedání svůj právní rámec (nařízení o inspekci plavidel na Rýně) tak, aby odkazoval na tuto normu a učinil ji v rámci uplatňování Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně závaznou.

               (4)Tato norma stanoví jednotné technické požadavky, které jsou nezbytné k zajištění bezpečnosti plavidel vnitrozemské plavby. Norma obsahuje ustanovení týkající se stavby lodí, zařízení a vybavení pro plavidla vnitrozemské plavby, zvláštní ustanovení týkající se konkrétních kategorií plavidel, jako jsou např. plavidla a tlačné sestavy, kontejnerové lodě, ustanovení týkající se identifikace plavidla, vzoru osvědčení a rejstříku, přechodná ustanovení i pokyny pro uplatňování technické normy. Směrnice Evropského parlamentu a Rady

                  2006/87/ES

                  5
                zajišťuje, aby se osvědčení Unie pro plavidla vnitrozemské plavby vydávala těm plavidlům, která vyhovují technickým požadavkům pro plavidla vnitrozemské plavby stanoveným v příloze II uvedené směrnice, u nichž bylo stanoveno, že jsou rovnocenné s technickými požadavky, jež byly stanoveny v souvislosti s uplatňováním Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně. Komise kromě toho přijala dne 10. září 2013 návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES
                  6
               , který předpokládá, že se přihlédne k vývoji v této oblasti vyplývajícímu z práce mezinárodních organizací, zejména CCNR, při uplatňování technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby.

               (5)Norma týkající se technických požadavků pro plavidla vnitrozemské plavby, která má být přijata pod záštitou CCNR, proto ovlivní směrnici

                  2006/87/ES

               , jakož i předvídatelný vývoj acquis v této oblasti.

               (6)Unie není členem výboru CESNI ani komise CCNR. Je proto zapotřebí, aby Rada zmocnila členské státy k vyjádření postoje Unie k této normě v uvedených orgánech,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1.Postoj, který má být jménem Unie zaujat na zasedání výboru CESNI dne 26. listopadu 2015, musí souhlasit s přijetím evropské normy, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby.

               2.Postoj, který má být jménem Unie zaujat na plenárním zasedání komise CCNR, musí souhlasit se změnou nařízení o inspekci plavidel na Rýně tak, aby odkazovala na evropskou normu, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby, přijatou výborem CESNI.

               Článek 2

               1.Postoj Unie stanovený v čl. 1 odst. 1 vyjádří členské státy, jež jsou členy výboru CESNI, jednající společně v zájmu Unie.

               2.Postoj Unie stanovený v čl. 1 odst. 2 vyjádří členské státy, jež jsou členy komise CCNR, jednající společně v zájmu Unie.

               Článek 3

                  Drobné úpravy postoje uvedeného v článku 1 lze dohodnout, aniž by to vyžadovalo změnu uvedeného postoje.

               Článek 4

                  Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                        Za Radu

                        předseda

                     (1)
                  Úř. věst. L 389, 30.12.2006, s. 1.

                     (2)
                  COM(2013) 622 final ze dne 10. září 2013 – Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES.

                     (3)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady

                     2006/87/ES

                   ze dne 12. prosince 2006, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady

                     82/714/EHS

                  , Úř. věst. L 389, 30.12.2006, s. 1.

                     (4)
                  Revidovaná úmluva pro plavbu na Rýně ze dne 17. října 1868 ve znění ze dne 20. listopadu 1963.

                     (5)
                  Úř. věst. L 389, 30.12.2006, s. 1.

                     (6)
                  COM(2013) 622 final.