				|

		52014PC0559

			Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se členské státy zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol z roku 2014 k Úmluvě Mezinárodní organizace práce o nucené práci z roku 1930, pokud jde o záležitosti týkající se justiční spolupráce v trestních věcech /* COM/2014/0559 final - 2014/0258 (NLE) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Navrhovaná rozhodnutí Rady umožní
členským státům ratifikovat protokol k Úmluvě Mezinárodní
organizace práce (MOP) o nucené práci z roku 1930, dále jen „protokol“.
Úmluva MOP o nucené práci č. 29 z roku
1930 (dále jen „úmluva“) je jednou z osmi základních úmluv MOP, jež
tvoří základní mezinárodní pracovní normy, a je považována za nástroj pro
lidská práva. Přijetím této úmluvy v roce 1930 vyzvala Mezinárodní
konference práce (dále jen „konference“) státy, aby v co nejkratší
době zakázaly využívání nucené práce a kriminalizovaly ji jako trestný
čin. Přesto tato praxe o více než 80 let později a navzdory
téměř všeobecné ratifikaci této úmluvy dosud existuje, i když v
podobách odlišných od těch, které na počátku dvacátého století
vzbuzovaly takové obavy. MOP odhaduje počet obětí nucené práce na
celém světě nejméně na 20,9 milionu osob.
Protokol, který byl přijat na 103.
zasedání konference, se snaží řešit nedostatky v provádění a
dosáhnout pokroku v oblasti předcházení obchodování s lidmi za
účelem vykořisťování pracovní síly, jakož i ochrany a
odškodňování obětí nucené práce.
Evropská unie (EU) je odhodlána podporovat
lidská práva a důstojnou práci a vymýtit obchodování s lidmi, a to jak
interně, tak ve svých vnějších vztazích. Zvláštní význam
v souvislosti s protokolem má rovněž závazek EU podporovat
ochranu práv dítěte a rovnost mezi muži a ženami, neboť ženy
mohou být obzvláště vystaveny některým formám nucené práce. Práva při
práci jsou jedním z hlavních pilířů důstojné práce.
Ratifikací úmluv MOP a souvisejících protokolů členské státy EU
vyslaly důležitý signál ohledně soudržnosti politik EU při
prosazování základních zásad a práv při práci a při
zlepšení pracovních podmínek na celém světě.
Komise navíc v rámci Strategie EU pro vymýcení
obchodu s lidmi důrazně vyzvala členské státy EU[1], aby ratifikovaly
všechny příslušné mezinárodní nástroje, dohody a právní závazky. To
napomůže k účinnějšímu, koordinovanějšímu a
soudržnějšímu řešení otázky obchodování s lidmi. Posílení práv
obětí v EU je rovněž strategickou prioritou Komise
v posledních letech. Horizontální směrnice o právech obětí
zajistí, aby oběti trestných činů využívaly
v průběhu policejního vyšetřování a soudního
řízení výhody společných minimálních pravidel pro práva. Protokol by
měl být vnímán jako součást této činnosti.
Je proto nezbytné, aby na úrovni EU byly
odstraněny veškeré právní překážky na úrovni EU bránící
ratifikaci protokolu členskými státy EU. Podstata protokolu nevyvolává
žádné obavy s ohledem na stávající acquis EU.
Ustanovení protokolu posilují mezinárodní
právní rámec tím, že stanoví povinnosti zabránit nucené práci
a poskytnout obětem ochranu a přístup k opravným
prostředkům, jako je odškodnění.
Protokol ve svých článcích 1
a 6 vyžaduje, aby členské státy Mezinárodní organizace práce
vypracovaly vnitrostátní politiku a akční plán pro účinné
a trvalé odstranění nucené práce a aby po konzultaci
s organizacemi zaměstnavatelů i zaměstnanců
přijaly opatření k uplatnění ustanovení protokolu.
Článek 2 protokolu stanoví
opatření, která musí členské státy MOP přijmout, aby zabránily
nucené práci, konkrétně:
·
vzdělávání a informování lidí, zejména
těch, kteří jsou obzvláště zranitelní,
a zaměstnavatelů;
·
vynaložení úsilí s cílem zajistit, aby se pokrytí
a vymáhání právních předpisů týkajících se předcházení
nucené práci vztahovalo na všechny pracovníky a všechna odvětví
hospodářství a aby byly posíleny služby inspekce práce;
·
ochrana osob, zejména migrujících pracovníků,
před potenciálně zneužívajícími nebo podvodnými praktikami náboru
a umísťování;
·
podpora náležité péče ve veřejném i
soukromém sektoru; a
·
řešení prvotních příčin zvýšení
rizika nucené práce.
Co se týče obětí nucené práce,
článek 3 stanoví, že je třeba přijmout účinná
opatření pro jejich identifikaci, propuštění, ochranu, zotavování a
rehabilitaci a jiné formy pomoci a podpory. Článek 4
vyžaduje, aby členské státy MOP zajistily, aby všechny oběti
měly přístup k opravným prostředkům, jako je
odškodnění, a aby příslušné orgány měly pravomoc
trestně nestíhat oběti za protiprávní činnosti, které byly
přinuceny vykonávat.
Kromě toho článek 5 stanoví
mezinárodní spolupráci v oblasti předcházení nucené práci
a jejího odstranění a článek 7 ruší přechodná
ustanovení úmluvy.
Protokol upravuje oblasti práva EU, které již
podléhají pokročilému stupni regulace.
Ve svých ustanoveních týkajících se
předcházení nucené práci se protokol zabývá aspekty, které spadají
do oblasti působnosti sociální politiky EU, u nichž právní
předpisy EU stanoví minimální pravidla týkající se pracovních podmínek[2].
Ve svých ustanoveních o ochraně
obětí a přístupu k opravným prostředkům se
protokol zabývá aspekty týkajícími se justiční spolupráce v trestních
věcech, v nichž právní předpisy EU stanoví minimální pravidla v
oblasti boje proti obchodování s lidmi a práv obětí[3].
Části protokolu jsou rovněž ve
vzájemném vztahu se svobodou pohybu pracovníků[4] a s pravidly
v oblasti azylu a přistěhovalectví[5].
Protokol je dále ve vzájemném vztahu
s pravidly spadajícími pod společnou obchodní politiku,
mezinárodní dohody EU, rozvojovou spolupráci a obchodní nástroje, které
odkazují na základní pracovní normy a ratifikaci a účinné
provádění základních úmluv MOP ze strany třetích zemí
a v EU.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Nevztahuje se na tento návrh.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Protokol je závaznou mezinárodní dohodou
podléhající ratifikaci a související s úmluvou. Vytváří právní
povinnosti použitelné pro ratifikující státy a může být ratifikován
pouze státy, které ratifikovaly úmluvu.
V MOP se protokol používá k částečné
úpravě nebo doplnění úmluvy, což umožňuje přizpůsobit
ji měnícím se podmínkám a zvýšit její relevanci. Ustanovení
čl. 19 odst. 4 ústavy MOP týkající se přijetí
a ratifikace úmluv je použitelné i na protokol.
Podle judikatury Soudního dvora Evropské unie[6],
a konkrétněji o uzavření a ratifikaci úmluvy MOP[7], nemohou členské
státy rozhodovat o ratifikaci protokolu mimo rámec orgánů EU, jelikož
součásti protokolu spadají do oblastí pravomoci EU.
EU jako taková však nemůže ratifikovat
protokol MOP, protože podle pravidel MOP mohou být smluvními stranami
těchto protokolů pouze státy.
Jelikož předmět tohoto protokolu
spadá částečně do oblastí pravomoci EU
a částečně do oblastí pravomoci členských
států, musí orgány EU a členské státy přijmout nezbytná
opatření za účelem spolupráce při ratifikaci protokolu
a při provádění závazků z tohoto protokolu
vyplývajících[8].
Během posledního desetiletí již Rada
zmocnila členské státy k ratifikaci, v zájmu EU, pěti úmluv MOP,
jejichž některé části spadají do oblastí pravomoci EU[9].
S odkazem na protokol je regulace
v pokročilé fázi v různých aspektech boje proti obchodování
s lidmi, ochrany obětí a politik práce, na něž se
protokol vztahuje, a to do té míry, že členské státy již v tomto
ohledu nemají možnost konat jako svrchované při jednání s vnějšími
stranami[10].
Hlavní právní základ pro příslušné právní předpisy EU, které jsou
podrobnější než obecné zásady stanovené protokolem, představují
čl. 82 odst. 2 a článek 153 Smlouvy o fungování
Evropské unie (SFEU).
Neexistuje neslučitelnost mezi
ustanoveními protokolu a minimálními požadavky v těchto
oblastech stanovenými v acquis EU.
V souladu s čl. 19
odst. 8 ústavy MOP protokol stanoví minimální pravidla. Acquis EU
zastává stejný přístup. Z výše uvedeného tedy vyplývá, že právo Unie
může být přísnější než pravidla MOP a naopak[11].
Navrhovaná rozhodnutí Rady proto zmocní
členské státy k ratifikaci, v zájmu EU, těch částí
protokolu, které spadají do oblastí pravomoci EU, a doporučují
jim, aby tak učinily do konce roku 2016.
Navrhovaná rozhodnutí Rady jsou založena na
jedné straně na čl. 218 odst. 6 SFEU ve spojení s čl. 82 odst. 2
SFEU, který stanoví hlavní právní základ pro právní předpisy EU o
justiční spolupráci v trestních věcech, jež se týkají vymýcení
obchodu s lidmi a práv obětí, a na straně druhé na čl. 153 odst.
2 druhém pododstavci SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 6 SFEU, který stanoví
hlavní právní základ pro právní předpisy EU o ochraně a zlepšení pracovních
podmínek, jež se týkají předcházení nucené práci.
Protokol sleduje několik cílů, které
jsou neoddělitelně spjaty, aniž by některý z nich byl
vůči druhým druhořadý a nepřímý. Účelem protokolu
je zejména dosažení důstojných pracovních podmínek na jedné
straně a ochrana obětí nucené nebo povinné práce a trestání
pachatelů na straně druhé. Proto se musí zakládat jak na
čl. 82 odst. 2 SFEU, tak na čl. 153 odst. 1 písm. a) a b) SFEU.
Jediné rozhodnutí nemůže být přijato na dvojím právním
základě, pokud postupy, jež každý právní základ vyžaduje, jsou
vzájemně neslučitelné.[12]
Tak je tomu i v tomto případě vzhledem ke skutečnosti,
že záležitosti týkající se justiční spolupráce v trestních
věcech nezavazují Dánsko, což má za následek odlišná hlasovací práva
v Radě. V důsledku toho jsou zapotřebí dvě
samostatná rozhodnutí Rady.
Pokud jde o cíl ochrany obětí nucené nebo
povinné práce a trestání pachatelů, je jediným právním základem, na
němž by měl být tento návrh založen, čl. 82 odst. 2 SFEU. Je
pravda, že protokol se také dotýká povolení k pobytu obětí nucených
nebo povinných prací v míře, která je nezbytná k tomu, aby tyto
oběti mohly mít přístup k odpovídajícím a účinným
opravným prostředkům (viz zejména článek 4 protokolu).
Tento účel týkající se článku 79 SFEU je však pouze vedlejší, zatímco
cíle předcházení obchodování s lidmi a boje proti němu
a ochrana obětí související s čl. 82 odst. 2 SFEU[13] lze určit jako
převažující účel a složku.
Komise v této souvislosti připomíná, že
dne 14. dubna 2014 podala podle čl. 218 odst. 3 a 4 SFEU Radě doporučení
pro rozhodnutí Rady o zmocnění k zahájení jednání včetně
směrnic pro jednání na 103. zasedání Mezinárodní konference práce o
protokolu k doplnění Úmluvy Mezinárodní organizace práce o nucené práci
č. 29 z roku 1930 (COM(2014)238 ze dne 14. 4. 2014). Komise dále
připomíná, že toto doporučení bylo projednáno na zasedáních
pracovní skupiny Rady ve dnech 5. května, 14. května a 16.
května 2014 a že navzdory několika pokusům o dosažení
přijatelného řešení bylo rozhodnuto na zasedání COREPERU dne 23.
května 2014 se touto záležitostí dále nezabývat, a tudíž
nepředložit návrh rozhodnutí Radě k přijetí.
V důsledku toho Komise vydala následující prohlášení, které bylo
zaznamenáno v zápisu z jednání COREPERU:
„Komise připomíná povinnost loajální
spolupráce mezi členskými státy a Komisí za všech okolností. Absence
těchto rozhodnutí povede k situaci, která není v souladu se
Smlouvami, jelikož členské státy nemají z právního hlediska možnost
přijímat právní závazky týkající se otázek pravomocí Unie v mezinárodních
jednáních bez rámce rozhodnutí Unie. Komise posoudí vhodná opatření
v tomto ohledu. Komise připomíná, že je třeba, aby byly
respektovány pravomoci Unie, aby se vyloučila veškerá neslučitelnost
mezi acquis Unie a nástroji MOP, které mají být sjednány, a aby
členské státy jednaly v rámci MOP v zájmu EU.“
Komise dále konstatuje, že ačkoli
uvedený návrh rozhodnutí nebyl přijat, členské státy přistoupily
k jednání a přijetí – v rámci MOP – protokolu z roku 2014
k Úmluvě o nucené práci. Vzhledem k významu protokolu z roku 2014
k Úmluvě o nucené práci navrhuje Komise na základě čl. 218
odst. 6 SFEU, aby členské státy jednající společně v zájmu Unie
byly zmocněny k ratifikování uvedeného protokolu. Komise zároveň
zdůrazňuje, že tento návrh nemůže být v žádném
případě považován za uznání zákonnosti postupu, který vedl
k přijetí uvedeného protokolu v rámci MOP, Komisí.
2014/0258 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTÍ RADY,
kterým se členské státy zmocňují,
aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol z roku 2014 k Úmluvě
Mezinárodní organizace práce o nucené práci z roku 1930, pokud jde o záležitosti
týkající se justiční spolupráce v trestních věcech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 82 odst. 2 ve spojení
s čl. 218 odst. 6 písm. a) bodem v) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského
parlamentu[14],

vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Evropská unie podporuje
ratifikaci mezinárodních úmluv o práci, které Mezinárodní organizace práce
označuje za aktuální, jakožto příspěvek k úsilí Evropské unie o
podporu lidských práv a důstojné práce pro všechny a také o vymýcení
obchodu s lidmi v EU i mimo ni, jehož důležitým hlediskem
je ochrana základních zásad a práv při práci.
(2)       Určité části
pravidel stanovených protokolem z roku 2014 k Úmluvě Mezinárodní
organizace práce (MOP) o nucené práci z roku 1930 (dále jen „protokol“) spadají
do pravomocí Unie, které jsou stanoveny v čl. 82 odst. 2
SFEU. Kromě toho se na některá pravidla protokolu již vztahuje acquis
EU v oblastech justiční spolupráce v trestních věcech.[15]
(3)       V důsledku toho
členské státy nemohou přijímat závazky týkající se těchto
částí mimo rámec orgánů Evropské unie[16].
(4)       Ustanovení čl. 19
odst. 4 stanov MOP týkající se přijímání a ratifikace úmluv se
obdobně použije na protokol, který je závaznou mezinárodní dohodou
podléhající ratifikaci a který souvisí s úmluvou.
(5)       Evropská unie nemůže
protokol ratifikovat, jelikož jeho stranami mohou být pouze státy.
(6)       Proto je nutné, aby
členské státy jednající společně v zájmu Evropské unie byly
zmocněny k ratifikaci protokolu, pokud jde o části spadající
do pravomoci Evropské unie v souladu s čl. 82
odst. 2 SFEU.
(7)       Ustanovení čl. 82
odst. 2 SFEU je jediný právní základ, na němž by toto rozhodnutí
mělo být založeno. Je pravda, že protokol se také dotýká povolení k
pobytu obětí nucených nebo povinných prací v míře, která je
nezbytná k tomu, aby tyto oběti mohly mít přístup
k odpovídajícím a účinným opravným prostředkům (viz
zejména článek 4 protokolu). Tento účel týkající se článku
79 SFEU je však pouze vedlejší, zatímco cíle související s čl. 82 odst. 2
SFEU lze určit jako převažující účel a složku.
(8)       V souladu
s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska,
připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě
o fungování Evropské unie, není toto rozhodnutí pro Dánsko závazné ani
použitelné v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech.
(9)       Spojené království a Irsko
jsou vázány směrnicí 2011/36/EU o prevenci obchodování s lidmi, boji proti
němu a o ochraně obětí a směrnicí 2012/29/EU, kterou
se zavádí minimální pravidla pro práva, podporu a ochranu obětí trestného činu,
a účastní se tedy přijímání tohoto rozhodnutí.
(10)     Ustanovení návrhu protokolu
jiná než ustanovení týkající se justiční spolupráce v trestních
věcech budou podléhat rozhodnutí přijatému souběžně
s tímto rozhodnutím,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy se zmocňují, pokud jde
o části spadající do pravomoci svěřené Evropské unii v čl.
82 odst. 2 SFEU, k ratifikaci protokolu z roku 2014 k Úmluvě
Mezinárodní organizace práce o nucené práci z roku 1930.
Článek 2
Členské státy by měly učinit
nezbytné kroky k tomu, aby co nejdříve, nejlépe do
31. prosince 2016, uložily své ratifikační listiny
k protokolu u generálního ředitele Mezinárodního úřadu
práce.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským
státům.
Článek 4
V tomto rozhodnutí se termínem „členský
stát“ rozumí všechny členské státy kromě Dánska.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               Strategie EU pro vymýcení obchodu s lidmi 2012–2016,
COM(2012) 286, 19.6.2012.
[2]               Včetně směrnice 91/533/EHS o povinnosti
zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy
nebo pracovního poměru (dále jen „směrnice o písemném prohlášení“),
směrnice 2008/104/ES o agenturním zaměstnávání a rovněž
směrnice o ochraně zdraví a bezpečnosti při práci,
včetně rámcové směrnice 89/391/EHS, směrnice o pracovní
době 2003/88/ES, směrnice o ochraně mladistvých pracovníků
94/33/ES a směrnice 92/85/EHS o ochraně mateřství.
[3]               Směrnice 2011/36/EU („o prevenci obchodování s
lidmi“); směrnice č. 2012/29/EU („o právech obětí“).
[4]               Článek 45 SFEU a nařízení 492/2011 o volném
pohybu pracovníků uvnitř Unie.
[5]               Směrnice 2004/81/ES („o povolení k pobytu pro
oběti“) a směrnice 2009/52/ES („o sankcích pro
zaměstnavatele“). Vybraná ustanovení protokolu a související
doporučení se rovněž týkají směrnice 2008/115/ES („o
navracení“), směrnice 2011/98/EU („o jednotném povolení“) a směrnice
2014/36/EU („o sezónních pracovnících“).
[6]               Rozsudek Soudního dvora ze dne 31. března 1971 ve
věci Evropské dohody o silniční dopravě (AETR), 22/70, Sb. rozh.
1971, s. 263; viz též čl. 3 odst. 2 SFEU, který tyto zásady kodifikuje.
[7]               Stanovisko Soudního dvora ze dne 19. března 1993 ve
věci úmluvy č. 170 o chemických látkách, 2/91, Sb. rozh. 1993-I, s.
1061.
[8]               Stanovisko Soudního dvora 2/91 (tamtéž), body 36, 37 a
38.
[9]               Rozhodnutí Rady ze dne 14. dubna 2005, kterým se
zmocňují členské státy, aby v zájmu Evropského společenství
ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní organizace práce o průkazech totožnosti
námořníků (Úmluva č. 185), Úř. věst. L 136, 30.5.2005,
s. 1;
rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2007, kterým se členské státy
zmocňují, aby v zájmu Evropského společenství ratifikovaly Úmluvu
Mezinárodní organizace práce o práci na moři z roku 2006 (Úř.
věst. L 161, 22.6.2007, s. 63);
rozhodnutí Rady ze dne 7. června 2010, kterým se členské státy
zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly úmluvu Mezinárodní
organizace práce o práci v odvětví rybolovu z roku 2007
(úmluva č. 188), Úř. věst. L 145, 11.6.2010, s. 12;
rozhodnutí Rady ze dne 28. ledna 2014, kterým se členské státy
zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní
organizace práce o bezpečnosti při používání chemických látek
při práci z roku 1990 (úmluva č. 170) (2014/52/EU);
rozhodnutí Rady ze dne 28. ledna 2014, kterým se členské státy
zmocňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly Úmluvu Mezinárodní
organizace práce o důstojné práci pro pracovníky v domácnosti z roku 2011
(úmluva č. 189) (2014/51/EU).
[10]             Stanovisko Soudního dvora 2/91, body 25 a 26.
[11]             Stanovisko Soudního dvora 2/91, bod 18.
[12]             Viz z poslední doby rozsudek Soudního dvora ze dne
11. června 2014 ve věci C-377/12, bod 34.
[13]             Viz zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady
2012/29/EU ze dne 25. října 2012, kterou se zavádí minimální pravidla pro
práva, podporu a ochranu obětí trestného činu, jež je založena na
čl. 82 odst. 2 SFEU, a směrnice Evropského parlamentu a Rady
2011/36/EU ze dne 5. dubna 2011 o prevenci obchodování s lidmi,
boji proti němu a o ochraně obětí, jež je založena na
čl. 82 odst. 2 i na čl. 83 odst. 1 SFEU.
 Ustanovení čl. 1 odst. 1, čl. 1 odst. 2, čl. 1 odst. 3,
čl. 2 písm. a), čl. 2 písm. c), článku 3, čl. 4 odst. 1 a
čl. 4 odst. 2 protokolu se bezprostředně týkají záležitostí,
na které se tyto směrnice vztahují.
[14]             Úř. věst. C , , s. .
[15]             Některá ustanovení protokolu podléhala směrnici
2011/36/EU o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně
obětí („směrnice o boji proti obchodování s lidmi“)
a směrnici 2012/29/EU, kterou se zavádí minimální pravidla pro práva,
podporu a ochranu obětí trestného činu („směrnice o právech
obětí“).
[16]             Rozsudek Soudního dvora ve věci 22/70 Komise
v. Rada („AETR“), Sb. rozh. 1971, s. 263, bod 22, Stanovisko
Evropského soudního dvora 2/91 („MOP“), Sb. rozh. 1993-I, s. 1061, bod 26
a věc C-45/07, Komise v. Řecká republika, Sb. rozh. 2009, s. I-701, bod 31).


Důležité právní upozornění

|

52005PC0635

Návrh rozhodnutí Rady kterým se mění rozhodnutí 98/161/ES, 2004/228/ES a 2004/295/ES, pokud jde o rozšíření opatření k zabránění únikům daní z přidané hodnoty v odvětví odpadů  /* KOM/2005/0635 konecném znení */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 7.12.2005KOM(2005)635 v konečném zněníNávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí 98/161/ES, 2004/228/ES a 2004/295/ES, pokud jde o rozšíření opatření k zabránění únikům daní z přidané hodnoty v odvětví odpadů.(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVASOUVISLOSTI NÁVRHU |110 | Odůvodnění a cíle návrhu Podle ustanovení čl. 27 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby uplatnil zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup vyměřování daně nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem. Španělsko, Nizozemsko a Itálie požádaly dopisy, které generální sekretariát Komise zaevidoval dne 3. srpna 2005, 25. října 2005 a 26. září 2005 o souhlas obnovit opatření odchylující se od článku 21 nebo článků 2 a 28a odst. 1 směrnice 77/388/EHS. V souladu s čl. 27 odst. 2 této směrnice uvědomila Komise dopisy ze dne 6. září 2005, 26. října 2005 a 24. října 2005 ostatní členské státy o těchto žádostech. Dopisy ze dne 7. září 2005, 27. října 2005 a 25. října 2005 oznámila Komise Španělsku, Nizozemsku a Itálii, že již má k dispozici veškeré informace, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti. |120 | Obecné souvislosti Všechny dotčené členské státy zaznamenaly v minulosti problémy, pokud jde o ztráty z DPH v odvětví recyklace odpadů. Nejčastější zneužívání spočívá v neplacení fakturované DPH daňovým orgánům malými podniky působícími v odvětví odpadů, které následně mizí a nelze je nalézt. Příjemci zůstává faktura, která ho opravňuje k daňovému odpočtu, přičemž daň zůstává nezaplacena. Tyto problémy vedly k různým odchylkám, které byly založeny na potřebách a přístupech dotčených členských států. Z toho důvodu Španělské království a Itálie podaly žádost a získaly povolení uplatňovat zvláštní opatření odchylující se od článku 21 do 31. prosince 2005, Nizozemsko obdrželo povolení uplatňovat zvláštní opatření odchylující se článku 2 a čl. 28a odst. 1 ke stejnému dni. V případě vstupu v platnost zvláštního režimu pro uplatňování DPH v odvětví odpadů, kterým se mění šestá směrnice o DPH, stávající rozhodnutí stanoví ukončení platnosti povolení. Vzhledem k tomu, že dotčené členské státy pokládají uvedená opatření za účinná a potřebná, požádaly nyní o prodloužení jejich platnosti. I přesto, že Komise ve svém návrhu KOM(2005)89 o racionalizaci odchylek uvedených v článku 27 stanoví v šesté směrnici pro odvětví odpadů možnost využití mechanismu přenesení daňové povinnosti, není jisté, že do 31. prosince 2005 bude dosaženo dohody. Pro zajištění kontinuity právního základu stávajících opatření je proto třeba prodloužit dobu platnosti. Podle čl. 21 odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/ES je obecným pravidlem, že osoba povinná k dani, která dodává zboží či poskytuje službu je zpravidla povinná platit DPH. Španělsko a Itálie by však rádi pokračovaly v uplatňování mechanismu přenesení daňové povinnosti, který se od tohoto pravidla odchyluje tím, že osobou povinnou platit DPH je osoba povinná k dani, které se dodává zboží či poskytuje služba. V případě odpadu a recyklace bude mít tento postup vliv na zjednodušení uplatňování daně a na zabezpečení příjmu z daní, které budou placeny osobou, která si rovněž odpočítává vyměřené DPH a ne dodavatelem, který má sklon se ztrácet. Přestože by se dodávky v dotčeném odvětví běžně zdaňovaly podle základní sazby, Nizozemsko si přeje zachovat svou odchylku z čl. 2 a čl. 28a odst. 1, která povoluje uplatnění osvobození od DPH u dodávek a pořízení uvnitř Společenství použitých a odpadních materiálů. |130 | Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Francie a Řecko uplatňují podobné odchylky jako Nizozemsko tím, že za určitých okolností umožňují uplatnění osvobození od DPH na činnosti týkající se nezpracovaného průmyslového odpadu a druhotných surovin. |141 | Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Nevztahuje se na tento návrh. |KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADů |Konzultace zúčastněných stran |219 | Nevztahuje se na tento návrh |Sběr a využití výsledků odborných konzultací |229 | Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. |230 | Posouzení dopadů Cílem navrhovaného rozhodnutí je zachovat odchylky, které zjednodušují postup při vybírání daní a které bojují proti vyhýbání se placení DPH nebo daňovým únikům. Z důvodu malého rozsahu působnosti a skutečnosti, že navrhované rozhodnutí pouze obnovuje stávající odchylky, bude jeho dopad v každém případě omezen. |PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU |305 | Shrnutí navrhovaných opatření Rozhodnutí, kterým se Nizozemsku obnovují odchylky udělené do 31. prosince 2005 na osvobození od DPH a Itálii a Španělsku na uplatnění mechanismu přenesení daňové povinnosti u dodávek v odvětví odpadů. |310 | Právní základ Čl. 27 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně. |329 | Zásada subsidiarity Návrh spadá do výlučné pravomoci Společenství. Zásada subsidiarity se proto neuplatní. |Zásada proporcionality Návrh je v souladu se zásadou proporcionality z tohoto důvodu / těchto důvodů: |331 | Toto rozhodnutí se týká povolení udělených členským státům na základě jejich vlastních žádostí a nepředstavuje žádné povinnosti. |332 | Vzhledem k omezenému rozsahu odchylky jsou zvláštní opatření úměrná sledovanému cíli. |Volba nástrojů |341 | Navrhované nástroje: jiné. |342 | Jiné prostředky by nebyly přiměřené z tohoto důvodu: Podle článku 27 šesté směrnice Rady 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu je odchylka od společných pravidel pro DPH možná pouze v případě, že ji jednomyslně povolí Rada na návrh Komise. Rozhodnutí Rady je jediným vhodným nástrojem, neboť může být určeno jednotlivým členským státům. |ROZPOčTOVÉ DůSLEDKY |409 | Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Společenství. |DALšÍ INFORMACE |Přezkum/revize/ustanovení o skončení platnosti |533 | Návrh obsahuje ustanovení o skončení platnosti. |570 | Podrobné vysvětlení návrhu Návrh pouze mění datum ukončení platnosti pro každé z uvedených rozhodnutí. Z důvodu znění stávajících odchylek bude mít tato změna vliv na povolení odchylky pro každý případ do 31. prosince 2009 nebo do data vstupu v platnost tzv. „racionalizační směrnice“ (v současnosti návrh KOM(2005)89) obsahující zvláštní režim pro uplatňování DPH v odvětví odpadů v závislosti na tom, který den nastane dříve. Ten by umožnil všem členským státům po konzultacích s výborem pro DPH (založeným podle článku 29 směrnice 77/388/EHS) uplatňovat mechanismus přenesení daňové povinnosti na určité dodávky, včetně odpadu. Uvedený zvláštní režim bude proto především alternativou v rámci šesté směrnice. |1.  NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se mění rozhodnutí 98/161/ES, 2004/228/ES a 2004/295/ES, pokud jde o rozšíření opatření k zabránění únikům daní z přidané hodnoty v odvětví odpadů (Pouze dánské, španělské a italské znění je závazné)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně[1], a zejména na článek 27 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise[2],vzhledem k těmto důvodům:(1) Podle čl. 27 odst. 1 směrnice 77/388/EHS může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby uplatnil zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup vyměřování daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.(2) Nizozemsko požádalo dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 25. října 2005, o prodloužení účinnosti rozhodnutí Rady 98/161/ES ze dne 16. února 1998, kterým se Nizozemskému království povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 2 a čl. 28a odst. 1 šesté směrnice 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu[3].(3) Španělsko požádalo dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 3. srpna 2005, o prodloužení účinnosti rozhodnutí Rady 2004/228/ES ze dne 26. února 2004, kterým se Španělsku povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 21 šesté směrnice 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu[4].(4) Itálie požádala dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 26. září 2005, o prodloužení účinnosti rozhodnutí Rady 2004/295/ES ze dne 22. března 2004, kterým se Itálii povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 21 šesté směrnice 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu[5].(5) V souladu s čl. 27 odst. 2 směrnice 77/388/EHS uvědomila Komise o uvedených žádostech ostatní členské státy. V dopisech ze dne 27. října 2005; 7. září 2005; a 25. října 2005 oznámila Komise Nizozemsku, Španělsku a Itálii, že již má k dispozici veškeré informace, které považuje za nezbytné k posouzení jednotlivých žádostí.(6) Rozhodnutí 98/161/ES povolilo Nizozemsku uplatňovat do 31. prosince 1999 některá opatření k zabránění daňovým únikům ve spojení s dodávkami či pořízením použitých a odpadních materiálů uvnitř Společenství. Rozhodnutí 2000/435/ES[6] prodloužilo datum ukončení platnosti rozhodnutí 98/161/ES do 31. prosince 2003. Následovalo rozhodnutí 2004/514/ES[7], které dále prodloužilo povolení udělené podle rozhodnutí 98/161/ES do dne vstupu v platnost zvláštního režimu pro uplatňování DPH v odvětví recyklace odpadů nebo do 31. prosince 2005 v závislosti na tom, který den nastane dříve.(7) Rozhodnutí 2004/228/ES povolilo Španělsku uplatnit opatření k zabránění vyhýbání se daňovým povinnostem v odvětví recyklace odpadů. Platnost rozhodnutí končí v den vstupu v platnost zvláštního režimu pro uplatňování DPH v odvětví recyklace odpadů nebo 31. prosince 2005 v závislosti na tom, který den nastane dříve.(8) Rozhodnutí 2004/295/ES povolilo Itálii uplatnit opatření k zabránění vyhýbání se daňovým povinnostem v odvětví recyklace odpadů. Platnost rozhodnutí končí v den vstupu v platnost zvláštního režimu pro uplatňování DPH v odvětví odpadů nebo 31. prosince 2005 v závislosti na tom, který den nastane dříve.(9) Opatření jsou úměrná sledovaným cílům, neboť jsou určena k uplatnění na zvláštní dodávky, které představují značné riziko vyhýbání se daňovým povinnostem.(10) Právní a skutečné okolnosti, které opravňovaly k uplatňování dotčených zvláštních opatření, se nezměnily a stále trvají. Dne 16. března 2005 však Komise předložila návrh směrnice Rady, kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o některá opatření, která mají zjednodušit postup vyměřování daně z přidané hodnoty a napomoci zabránit daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, a kterou se zrušují některá rozhodnutí o přiznání odchylek[8]. Navrhovaná směrnice by v případě přijetí zplnomocnila členské státy určovat příjemce některého zboží a služeb v odvětví odpadů za osoby povinné k dani.(11) Z tohoto důvodu je nezbytné prodloužit uplatnění rozhodnutí 98/161/ES, 2004/228/ES a 2004/295/ES do 31. prosince 2009 nebo do dne vstupu v platnost zvláštního režimu pro uplatňování DPH v odvětví recyklace odpadů, kterým se mění směrnice 77/388/EHS v závislosti na tom, který den nastane dříve.(12) Prodloužení nemá ani nepříznivý dopad na vlastní zdroje Evropských společenství vycházející z DPH, ani neovlivňuje výši DPH vyměřené v konečné fázi spotřeby,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1V článku 1 rozhodnutí 98/161/ES se datum „31. prosince 2005“ nahrazuje datem „31. prosince 2009“.Článek 2V článku 3 rozhodnutí 2004/228/ES se datum „31. prosince 2005“ nahrazuje datem „31. prosince 2009“.Článek 3V článku 3 rozhodnutí 2004/295/ES se datum „31. prosince 2005“ nahrazuje datem „31. prosince 2009“.Článek 4Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království, Španělskému království a Italské republice.V Bruselu dneZa Radupředseda [1] Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2004/66/ES(Úř. věst. L 168, 1.5.2004, s. 35).[2] Úř. věst. C […], […], s. […].[3] Úř. věst. L 53, 24.2.1998, s. 19. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2004/514/ES(Úř. věst. L 219, 19.6.2004, s. 11).[4] Úř. věst. L 70, 9.3.2004, s. 37.[5] Úř. věst. L 97, 1.4.2004, s. 63.[6] Úř. věst. L 172, 12.7.2000, s. 24.[7] Úř. věst. L 219, 19.6.2004, s. 11.[8] KOM(2005) 89.


|

52010PC0247

 Návrh rozhodnutí Rady o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou o některých aspektech leteckých služeb  /* KOM/2010/0247 konecném znení - NLE 2010/0132 */

	[pic] | EVROPSKÁ KOMISE |V Bruselu dne 26.5.2010KOM(2010)247 v konečném znění2010/0132 (NLE)NávrhROZHODNUTÍ RADYo uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou o některých aspektech leteckých služeb(předložený Komisí)DŮVODOVÁ ZPRÁVA1. Souvislosti návrhu |110 | Odůvodnění a cíle návrhu Na základě rozsudků Soudního dvora ve věcech tzv. „otevřeného nebe“ pověřila Rada dne 5. června 2003 Komisi, aby zahájila jednání s třetími zeměmi o nahrazení některých ustanovení stávajících dohod dohodou na úrovni Unie[1] („horizontální mandát“). Cílem takových dohod je umožnit všem leteckým dopravcům Evropské unie nediskriminační přístup na trasy mezi Evropskou unií a třetími zeměmi a uvést dvoustranné dohody o leteckých službách uzavřené mezi členskými státy Evropské unie a třetími zeměmi v soulad s právem Evropské unie. |120 | Obecné souvislosti Mezinárodní vztahy mezi členskými státy Evropské unie a třetími zeměmi v oblasti letectví jsou obvykle upraveny dvoustrannými dohodami o leteckých službách uzavřenými mezi členskými státy Evropské unie a třetími zeměmi, jejich přílohami a jinými souvisejícími dvoustrannými či vícestrannými ujednáními. Tradičními doložkami o určení ve dvoustranných dohodách členských států o leteckých službách se porušují právní předpisy Evropské unie. Tyto doložky umožňují třetí zemi zamítnout, zrušit nebo pozastavit povolení nebo schválení leteckého dopravce, který byl určen členským státem Evropské unie, není však významným dílem ve vlastnictví tohoto členského státu či jeho státních příslušníků a ani nepodléhá jejich faktické kontrole. Tato skutečnost byla shledána jako diskriminační vůči dopravcům Evropské unie, kteří jsou usazeni na území některého členského státu, které však vlastní a kontrolují státní příslušníci jiných členských států. To odporuje článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie, jež státním příslušníkům členských států Evropské unie, kteří uplatnili svou svobodu usazování, zaručuje, že s nimi bude v jiném členském státě zacházeno stejným způsobem jako se státními příslušníky tohoto členského státu. Existují další oblasti, například zdanění leteckých pohonných hmot či tarify zavedené leteckými dopravci ze třetích zemí na trasách uvnitř EU, u kterých by měl být zajištěn soulad s právními předpisy Evropské unie prostřednictvím změny či doplnění stávajících ustanovení dvoustranných dohod o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropské unie a třetími zeměmi. |130 | Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Ustanovení dohody nahrazují nebo doplňují stávající ustanovení 18 dvoustranných dohod o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropské unie a Indonéskou republikou. |140 | Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Dohoda podpoří základní cíl vnější politiky Evropské unie v oblasti letectví uvedením stávajících dvoustranných dohod o leteckých službách do souladu s právem Evropské unie. |2. Konzultace zúčastněných stran a posouzení dopadů |Konzultace zúčastněných stran |211 | Metody konzultací, hlavní cílová odvětví a obecný profil respondentů Během jednání probíhala konzultace s členskými státy Evropské unie i zástupci odvětví. |212 | Shrnutí odpovědí a způsob, jakým byly vzaty v úvahu Připomínky vznesené členskými státy Evropské unie i zástupci odvětví byly vzaty do úvahy. |3. Právní stránka návrhu |305 | Shrnutí navrhovaných opatření V souladu s postupy a směrnicemi v příloze „horizontálního mandátu“ vyjednala Komise s Indonéskou republikou dohodu, která nahrazuje některá ustanovení stávajících dvoustranných dohod o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropské unie a Indonéskou republikou. Článek 2 dohody nahrazuje tradiční doložky o určení doložkou Společenství o určení, která všem dopravcům Evropské unie umožňuje užívat výhod plynoucích z práva usazování. Článek 4 se týká zdanění leteckých pohonných hmot, jež bylo harmonizováno směrnicí Rady 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, zejména čl. 14 odst. 2 uvedené směrnice. Článek 5 řeší případné rozpory s předpisy Evropské unie v oblasti hospodářské soutěže. |310 | Právní základ Ustanovení čl. 100 odst. 2 a čl. 218 odst. 5 a čl. 218 odst. 6 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie. |329 | Zásada subsidiarity Návrh je založen výhradně na „horizontálním mandátu“ uděleném Radou s ohledem na problematiku obsaženou v právu Evropské unie a dvoustranných dohodách o leteckých službách. |Zásada proporcionality Dohoda změní či doplní ustanovení dvoustranných dohod o leteckých službách pouze v rozsahu nezbytném k zajištění souladu s právem Evropské unie. |Volba nástrojů |342 | Dohoda mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou je nejúčinnějším nástrojem pro uvedení všech stávajících dvoustranných dohod o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropské unie a Indonéskou republikou do souladu s právními předpisy Evropské unie. |4. Rozpočtové důsledky |409 | Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Evropské unie. |5. Další informace |510 | Zjednodušení |511 | Návrh představuje zjednodušení právních předpisů. |512 | Příslušná ustanovení dvoustranných dohod o leteckých službách uzavřených mezi členskými státy Evropské unie a Indonéskou republikou budou nahrazena či doplněna ustanoveními jedné dohody Evropské unie. |570 | Podrobné vysvětlení návrhu V souladu s obvyklým postupem při podpisu a uzavírání mezinárodních dohod se Rada žádá, aby schválila rozhodnutí o podpisu a uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou o některých aspektech leteckých služeb a aby jmenovala osoby zmocněné podepsat dohodu jménem Evropské unie. |2010/0132 (NLE)NávrhROZHODNUTÍ RADYo uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou o některých aspektech leteckých služebRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,s ohledem na návrh Evropské komise[2],s ohledem na souhlas Evropského parlamentu[3],vzhledem k těmto důvodům:(1) Svým rozhodnutím ze dne 5. června 2003 pověřila Rada Komisi, aby zahájila jednání se třetími zeměmi o nahrazení některých ustanovení stávajících dvoustranných dohod dohodou na úrovni Unie.(2) Komise jménem Evropské unie sjednala s Indonéskou republikou dohodu o některých aspektech leteckých služeb v souladu s postupy a směrnicemi uvedenými v příloze rozhodnutí Rady ze dne 5. června 2003.(3) Dohoda byla jménem Evropské unie podepsána dne […] s výhradou jejího možného uzavření k pozdějšímu datu, v souladu s rozhodnutím Rady …/…/ES ze dne [….][4].(4) Dohoda by měla být schválena,ROZHODLA TAKTO:Článek 11. Dohoda mezi Evropskou unií a Indonéskou republikou o některých aspektech leteckých služeb se schvaluje jménem Unie.2. Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.Článek 2Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou učinit oznámení stanovené v čl. 8 odst. 1 dohody.V Bruselu dne […].Za Radupředseda/předsedkyně [1] Rozhodnutí Rady 11323/03 ze dne 5. června 2003 (vyhrazený dokument).[2] Úř. věst. C , , s. .[3] Úř. věst. C , , s. .[4] Úř. věst. C , , s. .


Důležité právní upozornění

|

52009PC0582

Návrh rozhodnutí Radykterým se Lotyšské republice povoluje prodloužit účinnost opatření odchylujícího se od článku 193 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty  /* KOM/2009/0582 konecném znení */

	[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |V Bruselu dne 29.10.2009KOM(2009)582 v konečném zněníNávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se Lotyšské republice povoluje prodloužit účinnost opatření odchylujícího se od článku 193 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnotyDŮVODOVÁ ZPRÁVASOUVISLOSTI NÁVRHU |110 | Odůvodnění a cíle návrhu Podle čl. 395 odst. 1 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby uplatnil zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru daně z přidané hodnoty (DPH) nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem. Lotyšská republika (dále jen „Lotyšsko“) požádala dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 3. března 2009, o povolení nadále uplatňovat opatření odchylující se od článku 193 směrnice o DPH. V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH uvědomila Komise dopisem ze dne 22. září 2009 ostatní členské státy o žádosti Lotyšska. Dopisem ze dne 24. září 2009 uvědomila Komise Lotyšsko, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti. |120 | Obecné souvislosti Trh se dřevem v Lotyšsku je z velké části ovládán malými společnostmi a jednotlivými dodavateli, jež jsou často provizorními podniky, které nejsou snadno kontrolovatelné daňovou správou, a jsou proto často prostředkem pro daňový únik. Častý způsob vyhýbání se daňovým povinnostem spočívá v tom, že dodavatel vyfakturuje dodávky a následně zanikne, aniž by správci daně zaplatil daň, přičemž zanechá zákazníkovi platnou fakturu, která ho opravňuje k odpočtu DPH. Navržené ustanovení uvádí, že v případě transakcí, které se týkají dřeva, je za určitých okolností příjemce zboží nebo služeb osobou povinnou odvést DPH. Toto ustanovení se odchyluje od všeobecného pravidla uvedeného v článku 193 směrnice o DPH, které stanoví, že osobou povinnou odvést DPH správci daně je dodavatel zboží nebo poskytovatel služby. V praxi to znamená, že dodavatel zboží nefakturuje svému zákazníkovi DPH, pokud zákazník splňuje kritéria pro statut osoby povinné k dani pro účely DPH. Pokud má tento zákazník plný nárok na odpočet daně, podal by prohlášení o DPH a současně provedl jeho odpočet týkající se dodávky, což by vedlo k neúčinné platbě DPH do státní pokladny. Tato odchylka (opatření se odchyluje od platné šesté směrnice – rozhodnutí Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145,13.6.1977), které bylo bez podstatných změn obsahu nahrazeno směrnicí o DPH) byla původně poskytnuta aktem o přistoupení z roku 2003 (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33), a to konkrétně v příloze VIII kapitole 7 bodu 1 písm. b) uvedeného aktu na období do 30. dubna 2005. Následně byla účinnost opatření prodloužena do 31. prosince 2009 rozhodnutím Rady 2006/42/ES ze dne 24. ledna 2006 (Úř. věst. L 25, 28.1.2006, s. 31). Komisi je zřejmé, že právní a skutková situace, která odůvodnila původní uplatnění odchylky, nadále přetrvává a že předchozí odchylka umožnila Lotyšsku snížit riziko vyhýbání se placení DPH a zjednodušit postup při vybírání daní na trhu se dřevem. Tato odchylka by proto měla být poskytnuta na další omezené období. |141 | Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Nevztahuje se na tento návrh. |KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADů |Konzultace zúčastněných stran |219 | Nevztahuje se na tento návrh. |Sběr a využití výsledků odborných konzultací |229 | Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. |230 | Posouzení dopadů Cílem návrhu rozhodnutí je bojovat proti vyhýbání se placení DPH na lotyšském trhu se dřevem a zjednodušit vyměřování daně. Návrh má proto potenciálně pozitivní dopad. S ohledem na úzkou oblast působnosti odchylky a omezenou časovou působnost však bude její dopad v každém případě omezen. |PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU |305 | Shrnutí navrhovaných opatření Povolení prodloužit účinnost opatření odchylujícího se od článku 193 směrnice o DPH, pokud jde o mechanismus zpětného vyúčtování při transakcích se dřevem, pro Lotyšsko. |310 | Právní základ Článek 395 směrnice o DPH. |329 | Zásada subsidiarity Podle článku 395 směrnice o DPH musí členský stát, který chce zavést opatření odchylující se od uvedené směrnice, získat povolení od Rady, které bude uděleno v podobě rozhodnutí Rady. Návrh je tedy v souladu se zásadou subsidiarity. |Zásada proporcionality Návrh je v souladu se zásadou proporcionality z tohoto důvodu/těchto důvodů: |331 | Toto rozhodnutí se týká povolení udělovaného členskému státu na základě jeho vlastní žádosti a nezakládá žádnou povinnost. |332 | Vzhledem k omezené oblasti působnosti odchylky je zvláštní opatření úměrné sledovanému cíli. |Volba nástrojů |341 | Podle článku 395 směrnice o DPH je odchylka od společných pravidel pro DPH možná pouze v případě, že ji jednomyslně schválí Rada na návrh Komise. Rozhodnutí Rady je kromě toho nejvhodnějším nástrojem, neboť může být určeno jednotlivým členským státům. |ROZPOčTOVÉ DůSLEDKY |409 | Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Společenství. |DALšÍ INFORMACE |Přezkum / revize / ustanovení o skončení platnosti |533 | Návrh obsahuje ustanovení o skončení platnosti. |NávrhROZHODNUTÍ RADYkterým se Lotyšské republice povoluje prodloužit účinnost opatření odchylujícího se od článku 193 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnotyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty[1], a zejména na čl. 395 odst. 1 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k těmto důvodům:1.  Lotyšská republika (dále jen „Lotyšsko“) požádala dopisem, který generální sekretariát Komise zaevidoval dne 3. března 2009, o povolení nadále uplatňovat opatření odchylující se od ustanovení směrnice 2006/112/ES týkající se osoby povinné odvést daň správci daně.2.  V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice 2006/112/ES uvědomila Komise dopisem ze dne 22. září 2009 o žádosti Lotyšska ostatní členské státy. Dopisem ze dne 24. září 2009 uvědomila Komise Lotyšsko, že má k dispozici všechny údaje, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti.3.  Trh se dřevem v Lotyšsku je ovládán malými místními společnostmi a jednotlivými dodavateli. Povaha trhu a příslušných podniků zapříčinila daňové podvody, které správce daně může jen těžko kontrolovat. Proto bylo do lotyšského zákona o DPH začleněno zvláštní ustanovení, kterým se stanoví, že v případě transakcí se dřevem je osobou povinnou odvést daň osoba povinná k dani, pro niž je uskutečňováno zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb.4.  Opatření se odchyluje od článku 193 směrnice 2006/112/ES a stanoví, že v rámci vnitřního systému osoba povinná k dani, která dodává zboží nebo poskytuje služby, je normálně povinna odvést daň.5.  Opatření byla již dříve povolena aktem o přistoupení z roku 2003[2], a to zejména v příloze VIII kapitole 7 bodu 1 písm. b) uvedeného aktu, a rozhodnutím Rady 2006/42/ES ze dne 24. ledna 2006[3] podle tehdy platné šesté směrnice 77/388/ES[4].6.  Komisi je zřejmé, že právní a skutková situace, která odůvodnila současné uplatnění dotčeného odchylujícího se opatření, se nezměnila a nadále přetrvává. Lotyšsku by proto mělo být povoleno uplatňovat toto opatření v dalším omezeném období.7.  Odchylka nemá nepříznivý dopad na vlastní zdroje Společenství pocházející z DPH,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES se od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2012 Lotyšsku povoluje nadále určovat příjemce jako osobu povinnou odvést DPH v případě transakcí se dřevem.Článek 2Toto rozhodnutí je určeno Lotyšské republice.V Bruselu dneZa Radupředseda [1] Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1.[2] Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33.[3] Úř. věst. L 25, 28.1.2006, s. 31.[4] Úř. věst. L 145, 13.6.1977.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 2.3.2016
            COM(2016) 108 final
            2016/0061(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se povoluje posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.ÚVOD

               1.Dne 16. března 2011 přijala Komise návrh
                  1
                nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a návrh
                  2
                nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství
                  3
               .

               2.Právním základem navrhovaných nařízení Rady je čl. 81 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie. Návrhy se týkají justiční spolupráce v občanských věcech zahrnujících „aspekty rodinného práva“. Tento právní základ stanoví, že opatření jsou přijímána Radou, která rozhoduje jednomyslně po konzultaci s Evropským parlamentem.

               3.Od prosince 2012 byly návrhy Komise projednávány v Radě Pracovní skupinou pro otázky občanského práva (majetkové poměry v manželství a majetkové důsledky registrovaného partnerství). V prosinci 2012 byly návrhy projednávány na zasedání Rady a ministři se dohodli na určitých pokynech, které měly za cíl usnadnit jednání o obou návrzích.

               4.Evropský parlament vydal kladné stanovisko a připomínky k těmto dvěma návrhům dne 10. září 2013
                  4
               . Připomínky Evropského parlamentu byly zohledněny, zejména pokud jde o zachování řízení o prohlášení vykonatelnosti v obou návrzích, zařazení ustanovení o vykonatelnosti, jež jsou rovnocenná ustanovením obsaženým v nařízení o dědictví
                  5
               , a také o začlenění ustanovení o příslušnosti založené na účasti odpůrce na řízení. Na žádost Evropského parlamentu byla do návrhu týkajícího se majetkových důsledků registrovaného partnerství začleněna ustanovení o volbě rozhodného práva a o volbě soudu.

               5.Do prosince 2014 byla většina technických otázek vyřešena a dokumenty byly připraveny k politické dohodě. Velká většina členských států se v té době k přijetí návrhů stavěla kladně. Některé členské státy však měly problémy vzhledem k politicky citlivé povaze návrhů. Italské předsednictví předložilo záležitost Radě pro spravedlnost a vnitřní věci, která rozhodla, že členským státům, u nichž přetrvávaly problémy, poskytne do prosince 2015 lhůtu na rozmyšlenou. Tyto problémy souvisely zejména s tím, že v řadě členských států nejsou instituce manželství osob stejného pohlaví anebo registrovaného partnerství známy. Některé z těchto členských států zastávaly názor, že kompromisní znění, v podobě předložené Radě, nabízela dostatečné záruky pro to, aby se jejich soudy nemusely zabývat cizími institucemi, které jejich právní systém nezná. Avšak jiné členské státy vyjádřily obavu v tom smyslu, že i když by od nich budoucí nástroje nevyžadovaly, aby do svého vnitrostátního práva neznámé instituce zavedly, měla by skutečnost, že by byly majetkové důsledky takovýchto cizích institucí v jejich zemi uznávány, nepřímý dopad na jejich vnitrostátní rodinné právo a politiku. Pro většinu členských států bylo zásadní, aby byly oba návrhy přijaty jako balíček, a zajistilo se tak rovné zacházení s páry v rámci Unie.

               6.V průběhu roku 2015 probíhaly intenzivní konzultace, zejména v rámci lucemburského předsednictví. Do návrhů byly zapracovány změny, tak aby byly přijatelné pro všechny členské státy. Nicméně po projednání revidovaných kompromisních znění dospěla Rada na zasedání ze dne 3. prosince 2015 k závěru, že dosažení dohody pro přijetí těchto dvou nařízení nebude v rámci celé EU v přiměřené lhůtě možné
                  6
               . Mnohé delegace však vyjádřily ochotu posoudit navázání posílené spolupráce v záležitostech, na něž se tato nařízení vztahují.

               7.V období od prosince 2015 do února 2016 Komisi předložilo sedmnáct členských států (Švédsko, Belgie, Řecko, Chorvatsko, Slovinsko, Španělsko, Francie, Portugalsko, Itálie, Malta, Lucembursko, Německo, Česká republika, Nizozemsko, Rakousko, Bulharsko a Finsko) žádost, v níž se uvádělo, že si mezi sebou přejí navázat posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství, a požádaly, aby Komise za tímto účelem předložila návrh Radě.

               8.Tento návrh je reakcí Komise na tyto žádosti.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD POSÍLENÉ SPOLUPRÁCE

               9.Posílenou spolupráci upravuje článek 20 Smlouvy o Evropské unii (SEU) a články 326 až 334 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).

               10.Komisí předložený návrh rozhodnutí Rady, kterým se povoluje posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, se zakládá na čl. 329 odst. 1 SFEU.

               3.OPATŘENÍ PROVÁDĚJÍCÍ POSÍLENOU SPOLUPRÁCI

               11.Komisí předložený návrh rozhodnutí Rady se týká povolení posílené spolupráce v jediné oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství. Návrhy zvláštních opatření provádějících posílenou spolupráci se předkládají společně s tímto návrhem. Hlavní prvky těchto opatření jsou uvedeny níže.

               12.S ohledem na závěry Rady ze dne 3. prosince 2015 a na žádosti členských států, které si mezi sebou přály v této oblasti navázat posílenou spolupráci, by opatření provádějící posílenou spolupráci měla obsahovat tyto prvky:

               a)návrh nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství. Tento návrh by se měl zakládat na kompromisním znění předloženém Radě pro spravedlnost a vnitřní věci dne 3. prosince 2015
                  7
               ;

               b)návrh nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství. Tento návrh by se měl zakládat na kompromisním znění předloženém Radě pro spravedlnost a vnitřní věci dne 3. prosince 2015
                  8
               .

               13.Ustanovení o majetkových poměrech v manželství a o majetkových důsledcích registrovaného partnerství sledují rovnocenné cíle. Vzhledem k specifičnostem každé z těchto institucí, a zejména s ohledem na skutečnost, že registrované partnerství neexistuje ve všech členských státech, však tato ustanovení nelze formulovat stejně. V této souvislosti bylo v rámci posouzení dopadů, které doprovázelo návrhy Komise z roku 2011
                  9
               , zjištěno, že přeshraniční páry, jež uzavřely registrované partnerství, čelí zvláštním obtížím, jelikož tato instituce není známa ve všech členských státech. Proto musí být pro manželství a registrované partnerství vypracována uzpůsobená pravidla, kvůli kterým je obtížné upravit obě instituce v rámci jediného nástroje. Aby se orgánům členských států usnadnil výklad a uplatňování těchto nařízení, jsou tyto dvě instituce upraveny ve dvou návrzích provádějících posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství. Tento přístup také odpovídá žádosti členských států o to, aby posílená spolupráce odpovídala v podstatě dvěma kompromisním zněním předloženým Radě dne 3. prosince 2015, aby se zajistila účast co největšího počtu členských států.

               14.Již ve sdělení, které doprovázelo návrhy Komise z roku 2011, se zdůrazňovalo, že oblastí působnosti dotčené justiční spolupráce v občanských věcech jsou majetkové poměry mezinárodních párů. Rada i Evropský parlament se rovněž zabývaly oběma původními návrhy Komise jako balíčkem. V neposlední řadě členské státy, jež o posílenou spolupráci požádaly, v souladu s čl. 329 odst. 1 SFEU, podle něhož musí členské státy, které si přejí mezi sebou navázat posílenou spolupráci, upřesnit oblast této posílené spolupráce, uvedly, že si přejí navázat posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí jak ve věcech majetkových poměrů v manželství, tak i ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství.

               15.Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem návrhy nařízení provádějí posílenou spolupráci v jediné oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství. Aby byl zajištěn zákaz diskriminace občanů, měla by být navrhovaná nařízení přijata současně a pro účely navázání posílené spolupráce a budoucí účasti na ní by se k nim mělo přistupovat jako k balíčku.

               4.POSOUZENÍ PRÁVNÍCH PODMÍNEK PRO POSÍLENOU SPOLUPRÁCI

               4.1Rozhodnutí o povolení jako poslední prostředek a podmínka účasti nejméně devíti členských států

               16.Ustanovení čl. 20 odst. 2 SEU stanoví, že rozhodnutí o povolení posílené spolupráce může být přijato Radou až jako poslední prostředek, pokud shledá, že cílů této spolupráce nelze dosáhnout v přiměřené lhůtě Unií jako celkem, a za podmínky, že se jí účastní nejméně devět členských států.

               17.Jak je uvedeno výše, Rada dospěla na zasedání ze dne 3. prosince 2015 k závěru, že dosažení dohody ohledně obou nařízení nebude v rámci celé EU v přiměřené lhůtě možné
                  10
               . Rada tedy konstatovala, že pro Unii jako celek nelze najít žádné jiné řešení a posílenou spolupráci lze použít jako poslední prostředek.

               18.Komise dosud obdržela žádosti od sedmnácti členských států (Švédska, Belgie, Řecka, Chorvatska, Slovinska, Španělska, Francie, Portugalska, Itálie, Malty, Lucemburska, Německa, České republiky, Nizozemska, Rakouska, Bulharska a Finska), které uvedly, že si přejí navázat mezi sebou posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků registrovaného partnerství.

               4.2Oblast uvedená ve Smlouvách

               19.Ustanovení čl. 20 odst. 1 SEU uvádí, že posílenou spolupráci lze navázat pouze „v rámci nevýlučné pravomoci Unie“, a čl. 329 odst. 1 SFEU stanoví, že posílenou spolupráci lze navázat „v jedné z oblastí uvedených ve Smlouvách, s výjimkou oblastí výlučné pravomoci“.

               20.Sedmnáct členských států žádajících o posílenou spolupráci požádalo o to, aby jim bylo povoleno navázat mezi sebou tuto spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků registrovaného partnerství, a tím v této oblasti stanovit kolizní normy. Kolizní normy nejsou obsaženy na seznamu výlučných pravomocí podle čl. 3 odst. 1 SFEU. Jsou uvedeny jako zvláštní bod na seznamu opatření podle čl. 81 odst. 2 SFEU, přičemž čl. 81 odst. 3 SFEU rozlišuje mezi kolizními normami v občanských a obchodních věcech obecně a kolizními normami týkajícími se rodinného práva.

               21.Kolizní normy v oblasti rodinného práva tudíž představují dobře definovanou oblast, jež nespadá do výlučných pravomocí Unie ve smyslu Smluv a v níž lze navázat posílenou spolupráci.

               4.3Podpora cílů Unie, ochrana jejích zájmů a posilování procesu integrace

               4.3.1Obecné souvislosti

               22.S ohledem na posouzení dopadu a důvodovou zprávu doprovázející návrhy Komise z roku 2011 je účelem posílené spolupráce poskytnout jasný a ucelený právní rámec, který se bude vztahovat na příslušnost, rozhodné právo, uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství. V souladu se současnými trendy v rodinném právu je cílem návrhů zejména umožnit stranám určitou autonomii při volbě rozhodného práva.

               23.V roce 2003 Komise zadala vypracování studie zaměřené na majetkové poměry v manželství a majetek nesezdaných párů v mezinárodním právu soukromém a ve vnitrostátním právu
                  11
               , která poukázala na výskyt problémů v této oblasti. Tyto problémy se objevují zejména v situacích, kdy občané využívají svého práva na volný pohyb v Evropské unii, čímž své majetkové poměry vystavují potenciální kolizi právních předpisů. V roce 2006 přijala Komise zelenou knihu
                  12
                o kolizním právu v oblasti úpravy majetkových poměrů v manželství, zabývající se převážně otázkou soudní příslušnosti a vzájemného uznávání, která blíže určila nedostatky stávající situace.

               24.Komise rovněž založila skupinu odborníků, jejímž cílem bylo pomáhat Komisi při práci na budoucích legislativních návrzích a která byla složena z odborníků jednajících nezávisle na členských státech. Dne 28. září 2009 se uskutečnilo veřejné slyšení s 99 účastníky z členských států. Fóra se zúčastnila skupina odborníků a dále akademičtí pracovníci, právníci, notáři a představitelé občanské společnosti, aby hovořili o potřebě nástroje Unie v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů.

               25.Stockholmský program
                  13
                vyzval k tomu, aby bylo vzájemné uznávání „rozšířeno na oblasti, na které se toto uznávání doposud nevztahuje a které však mají zásadní význam pro každodenní život, jako jsou majetková práva plynoucí z manželských vztahů a majetkové důsledky rozluky partnerů“.

               26.Návrhy Komise z roku 2011 se obecně považovaly za nezbytné pro to, aby se majetkové poměry párů řešily uceleně v rámci jednoho rozhodného práva a jedním orgánem; aby mezinárodní sezdané páry měly možnost zvolit si pro svůj majetek rozhodné právo; aby se zvýšila právní jistota registrovaných partnerství s mezinárodním prvkem tím, že se pro majetek registrovaných párů jako rozhodné právo obecně použije právo státu registrace; aby se občanům umožnilo vést svá různá řízení před stejným soudem, a tím se zabránilo souběžným řízením a protichůdným soudním rozhodnutím; a aby se díky zjednodušení postupů pro uznávání a výkon rozhodnutí a pro pohyb veřejných listin v Evropské unii zvýšila předvídatelnost z pohledu mezinárodních párů.

               27.Návrhy rovněž významným způsobem doplňují nařízení č. 650/2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení. To proto, že vypořádání majetkových poměrů je otázkou, která velmi často předchází vypořádání pozůstalosti. Pokud by se na majetkové poměry párů použily v celé Evropské unii jednotné kolizní normy, značně by se tím zlepšila účinnost evropského dědického osvědčení.

               28.Návrhy Komise z roku 2011 byly významné, jelikož se dotýkaly přibližně 16 milionů mezinárodních sezdaných párů v EU, které například žijí v jiném členském stát, než ze kterého pocházejí, nebo v jiném členském státě vlastní majetek.

               29.V roce 2007 bylo v EU uzavřeno okolo 300 000 mezinárodních manželství a přibližně 500 000 jich zaniklo (rozvodem nebo úmrtím jednoho z manželů). Zánik mezinárodních manželství se každoročně pojí s vypořádáním majetku v hodnotě přesahující 460 milionů EUR. V roce 2007 mělo více než 41 000 nových registrovaných partnerství v EU „mezinárodní prvek“ s ohledem na jejich majetek. Každým rokem zanikne z důvodu rozluky nebo úmrtí jednoho z partnerů přibližně 10 000 registrovaných partnerství. Počet registrovaných partnerství navíc rovnoměrně roste, a to především proto, že se počet členských států, které instituci registrovaného partnerství zavedly, zvýšil ze 17 členských států v roce 2011 na současných 20. Tím se zvyšuje i počet vypořádání majetku partnerů z důvodu rozpadu partnerství nebo úmrtí jednoho z partnerů.

               4.3.2Aktuální situace v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství

               30.V současné době se občané, kteří jsou v mezinárodním manželství či partnerství, setkávají s různými praktickými problémy spojenými s plánováním majetku. Občané Unie se stále častěji stěhují za hranice svého státu, což s sebou přináší rostoucí počet mezinárodních párů nebo párů s mezinárodním prvkem: manželé s různou státní příslušností, páry, které žijí v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky, páry, které vlastní majetek v různých členských státech, nebo se rozvádějí či umírají v jiné zemi, než ze které pocházejí. Problém spočívá v tom, že pro lidi je velmi obtížné zjistit, které soudy jsou příslušné a jaké právo je rozhodné v případě jejich osobní situace a majetku. Výsledkem je, že čelí nechtěným a nevýhodným důsledkům, a to nejen při každodenní správě majetku, ale i dojde-li k rozluce či k úmrtí jednoho z partnerů.

               31.Přestože existují pravidla Unie upravující příslušnost a rozhodné právo v občanských a obchodních věcech a v některých oblastech rodinného práva, neexistují momentálně žádná taková pravidla pro majetkové poměry nebo mezinárodní páry. Tuto otázku tudíž upravuje vnitrostátní právo a ve velmi omezeném rozsahu také mezinárodní dohody uzavřené mezi členskými státy.

               32.Důvody současných problémů párů, které uzavřely registrované partnerství, jsou totožné jako v případě manželských párů. U párů v registrovaném partnerství se však přidávají další podstatné problémy, jelikož pojem registrovaného partnerství existuje pouze ve 20 členských státech, ne všechny členské státy mají hmotné právo, které by upravovalo jejich majetkové poměry, a ještě méně jich přijalo pravidla pro určení příslušnosti a kolizní normy.

               33.Navrhovaná nařízení se vztahují na páry, které uzavřely formální instituci rodinného práva, konkrétně manželství a registrované partnerství. Nesezdané svazky zahrnuty nejsou.

               34.Cílem této posílené spolupráce je vytvořit v zúčastněných členských státech jasný právní rámec, který bude sloužit k určení příslušnosti a rozhodného práva ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, a usnadňovat pohyb příslušných rozhodnutí a veřejných listin mezi členskými státy.

               4.3.3Přínosy posílené spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství

               35.Sedmnáct členských států požádalo o posílenou spolupráci v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství: Švédsko, Belgie, Řecko, Chorvatsko, Slovinsko, Španělsko, Francie, Portugalsko, Itálie, Malta, Lucembursko, Německo, Česká republika, Nizozemsko, Rakousko, Bulharsko a Finsko. V těchto sedmnácti členských státech, které o posílenou spolupráci požádaly, žije celkem 340 milionů obyvatel. To představuje 67 % obyvatel Unie
                  14
               . To znamená, že z této posílené spolupráce bude mít prospěch značný počet ze zhruba 16 milionů mezinárodních manželství v EU
                  15
               . Čím více členských států se posílené spolupráce zúčastní, tím více občanů z ní bude mít prospěch.

               36.Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, by pro občany byla přínosná v těchto ohledech:

               a)majetkové poměry párů by mohly být řešeny uceleným způsobem v rámci jednoho rozhodného práva a jedním orgánem;

               b)mezinárodní páry by měly možnost zvolit si pro svůj majetek rozhodné právo;

               c)zvyšovala by právní jistotu mezinárodních párů tím, že rozhodným právem by obecně bylo právo státu, k němuž má pár nejtěsnější vazbu;

               d)umožnila by občanům, aby jejich různá řízení projednával stejný soud, a tím se zabránilo souběžným řízením a protichůdným soudním rozhodnutím, a

               e)díky zjednodušení postupů pro uznávání a výkon rozhodnutí a pro pohyb veřejných listin v EU by se zvýšila předvídatelnost z pohledu mezinárodních párů.

               4.3.4Splnění požadavků čl. 20 odst. 1 SEU

               37.Podle čl. 20 odst. 1 SEU se musí posílená spolupráce zaměřovat na to, aby podporovala cíle Unie, chránila její zájmy a posilovala její proces integrace.

               38.Jedním z úkolů Unie je nabídnout svým občanům prostor svobody, bezpečnosti a práva bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob (čl. 3 odst. 2 SEU). Oblast práva zahrnuje rozvoj justiční spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem založené na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí (č. 81 odst. 1 SFEU). Pro tyto účely může Unie přijímat opatření s cílem zajistit jednak vzájemné uznávání a výkon soudních rozhodnutí mezi členskými státy, a jednak slučitelnost kolizních norem a pravidel pro určení příslušnosti platných v členských státech (čl. 81 odst. 2 písm. a) a c) SFEU).

               39.Harmonizace kolizních norem a pravidel pro určení příslušnosti usnadňuje vzájemné uznávání soudních rozhodnutí. Skutečnost, že soudy různých členských států uplatňují v případě kompetenčních konfliktů a kolize norem stejná pravidla pro určení rozhodného práva a soudu příslušného k projednávání daného případu, posiluje vzájemnou důvěru v soudní rozhodnutí vynesená v jiném členském státě
                  16
               .

               40.Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, mezi členskými státy, které o tuto spolupráci požádaly, by podporovala cíl Unie, jímž je zajistit slučitelnost kolizních norem a pravidel pro určení příslušnosti platných v členských státech. Posílená spolupráce v této oblasti by zvýšila úroveň slučitelnosti pravidel členských států pro určení soudu příslušného k projednávání věcí majetkových poměrů mezinárodních párů a práva, které by měl daný soud použít, a také pro uznávání a výkon rozhodnutí, která byla v této věci vydána v jednom členském státě, v jiném členském státě, na rozdíl od současného stavu, kdy v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů neexistují žádné harmonizované kolizní normy a žádná harmonizovaná pravidla pro určení příslušnosti a pro uznávání a výkon rozhodnutí.

               4.4Soulad se Smlouvami a právem Unie

               41.Podle článku 326 SFEU musí být posílená spolupráce v souladu se Smlouvami a právem Unie.

               42.Posílená spolupráce by neměla vliv na platné acquis. Byla by navázána v oblasti, na kterou se vztahují sdílené pravomoci Unie, avšak kde doposud neexistují žádná společná pravidla na úrovni Unie. První nástroj Unie přijatý v oblasti rodinného práva, nařízení Rady (ES) č. 1347/2000
                  17
               , stanovil pravidla týkající se příslušnosti, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti obou manželů k dětem v souvislosti s řízením ve věcech manželských. Neobsahoval však pravidla pro určení rozhodného práva, pokud jde o rozvod nebo majetkové důsledky párů. Přijetí nařízení (ES) č. 2201/2003
                  18
               , které ke dni 1. března 2005 zrušilo a nahradilo nařízení (ES) č. 1347/2000, v tomto ohledu nepřineslo žádné změny. Kolizní normy týkající se rozvodu a rozluky byly přijaty šestnácti členskými státy formou posílené spolupráce prostřednictvím nařízení (EU) č. 1259/2010
                  19
               . Kolizní normy týkající se závětí a dědění byly přijaty nařízením (EU) č. 650/2012
                  20
               . Otázka kolizních norem v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, by měla doplnit právní rámec platný pro mezinárodní páry v Unii.

               43.Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, by nevedla k diskriminaci na základě státní příslušnosti, zakázané článkem 18 SFEU, jelikož navrhované kolizní normy by byly univerzální povahy a vztahovaly by se na všechna řízení projednávaná soudy zúčastněných členských států bez ohledu na státní příslušnost nebo bydliště stran. Na druhou stranu soudy nezúčastněných členských států budou i nadále uplatňovat své vnitrostátní kolizní normy podle vlastního mezinárodního práva soukromého.

               4.5Zákaz narušení vnitřního trhu a hospodářské, sociální a územní soudržnosti; zákaz vytváření překážek nebo diskriminace v obchodu; nenarušování hospodářské soutěže

               44.Článek 326 SFEU stanoví, že posílená spolupráce nesmí narušovat vnitřní trh ani hospodářskou, sociální a územní soudržnost a nesmí vytvářet překážku ani diskriminaci v obchodu mezi členskými státy, ani mezi nimi vyvolávat narušení hospodářské soutěže.

               45.Pokud jde o tyto právní podmínky, posílená spolupráce v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, nepředstavuje problém. Návrhy, které provádějí posílenou spolupráci v této oblasti, ve skutečnosti povedou k usnadnění řádného fungování vnitřního trhu tím, že odstraní překážky volného pohybu osob, jež v současnosti čelí problémům vzhledem k rozdílům mezi vnitrostátními právními předpisy o majetkových důsledcích párů. Právní jistota, již v této oblasti přinese harmonizace kolizních norem, by tak měla pozitivní dopad na páry, které vykonávají své právo na volný pohyb mezi zúčastněnými členskými státy.

               46.S ohledem na povahu návrhů nařízení, které se týkají pouze vztahů mezi dvěma fyzickými osobami, by posílená spolupráce neovlivnila podniky ani právní vztahy na trhu, ani obchod či hospodářskou soutěž v Unii. Posílená spolupráce by rovněž neměla vliv na územní soudržnost mezi regiony Unie.

               47.Vzhledem k tomu, že tyto návrhy stanoví harmonizaci kolizních norem, usnadnily by občanům (a právníkům) podstatným způsobem život, jelikož by jim v zúčastněných členských státech umožnily určit příslušnost a právo rozhodné pro jejich majetkové poměry a využívat zjednodušeného pohybu rozhodnutí a veřejných listin souvisejících s touto problematikou.

               48.Přestože z právní jistoty a zjednodušení, jež přinese posílená spolupráce, nebudou mít prospěch všechny mezinárodní páry v Unii, situace mezinárodních párů v rámci soudních řízení v nezúčastněných členských státech se oproti dnešnímu stavu nezhorší. Nezúčastněné členské státy si totiž zachovají status quo a stejně jako v současnosti budou na přeshraniční situace týkající se majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků registrovaného partnerství i nadále uplatňovat své vnitrostátní právo (včetně svých pravidel mezinárodního práva soukromého), podle něhož budou určovat, který soud by měl být pro projednávání těchto věcí příslušný a jaké právo by měl uplatňovat. Nezúčastněné členské státy budou také stejně jako v současnosti i nadále uplatňovat své vnitrostátní právo (včetně svých pravidel mezinárodního práva soukromého) na uznávání a výkon rozhodnutí vynesených v některém ze zúčastněných členských států. Stejně tak budou zúčastněné členské státy jako v současnosti i nadále uplatňovat své vnitrostátní právo (včetně svých pravidel mezinárodního práva soukromého) na uznávání a výkon rozhodnutí vynesených v některém z nezúčastněných členských států. Situace v oblasti majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků registrovaného partnerství tak bude ekvivalentní situaci, která panuje u dalších nástrojů občanského práva, jichž se neúčastní všechny členské státy, jako například v případě nařízení č. 1259/2010, kterým se zavádí posílená spolupráce v oblasti rozhodného práva ve věcech rozvodu a rozluky, a nařízení č. 650/2012 týkajícího se závětí a dědění.

               49.Použití nařízení o majetkových poměrech v manželství a majetkových důsledcích registrovaného partnerství, jimiž se provádí posílená spolupráce, nebude závislé na státní příslušnosti členů páru, tedy na tom, zda jsou státními příslušníky zúčastněného členského státu. Orgány zúčastněných členských států (například notáři či soudy), pro něž je použití těchto nařízení závazné, je uplatní na všechny občany, které jim předloží věc týkající se majetkových poměrů v manželství nebo majetkových důsledků jejich registrovaného partnerství, a to bez ohledu na státní příslušnost těchto občanů. Stejně tak, předloží-li pár tvořený jedním nebo dvěma občany zúčastněného členského státu věc orgánu nezúčastněného členského státu, nepoužijí orgány takového nezúčastněného členského státu při projednávání mezinárodních procesních aspektů majetkových poměrů v manželství nebo majetkových důsledků registrovaného partnerství tato nařízení, nýbrž své vnitrostátní právo (včetně svého mezinárodního práva soukromého).

               50.Posílená spolupráce tak nepovede k bezdůvodnému rozdílnému zacházení s občany.

               4.6Zachování práv, pravomocí a povinností nezúčastněných členských států

               51.Článek 327 SFEU stanoví, že každá posílená spolupráce musí zachovávat pravomoci, práva a povinnosti členských států, které se jí neúčastní.

               52.Přijetí společných kolizních norem sedmnácti členskými státy, které o posílenou spolupráci požádaly, by neovlivnilo normy nezúčastněných členských států. Nezúčastněné členské státy budou i nadále uplatňovat vlastní pravidla mezinárodního práva soukromého pro určení příslušnosti, rozhodného práva a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů.

               53.Na úrovni mezinárodního práva veřejného mezi zúčastněnými a nezúčastněnými členskými státy neexistují žádné mezinárodní dohody o příslušnosti, rozhodném právu a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů (zahrnujících majetkové poměry v manželství a majetkové důsledky registrovaného partnerství), na něž by posílená spolupráce měla dopad.

               4.7Závěr o splnění právních podmínek

               54.Na základě výše uvedených skutečností Komise shledává, že všechny právní podmínky stanovené Smlouvami pro povolení posílené spolupráce jsou splněny.

               4.8Dodržování základních práv

               55.Posílená spolupráce v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, respektuje základní práva stanovená v Listině základních práv Evropské unie, zejména v článku 9 týkajícím se práva uzavřít manželství a práva založit rodinu v souladu s vnitrostátními zákony a článku 21 o právu na zákaz diskriminace. Kolizní normy navrhované v nařízeních, jimiž se provádí posílená spolupráce, se v zúčastněných členských státech uplatní na všechny mezinárodní páry v institucionálním svazku, jako je například manželství a registrované partnerství, bez diskriminace na základě jakéhokoliv důvodu.

               4.9Závěr o posílené spolupráci

               56.Komise má za to, že přínosy navázání posílené spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí týkajících se majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, jsou v porovnání s možností zachovat stávající stav značné a výhody navázání posílené spolupráce v této oblasti převažují nad případnými nevýhodami.

               57.Společné kolizní normy v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů podstatně usnadní život mnoha párům v zúčastněných členských státech. To je v souladu se Stockholmským programem, ve kterém Evropská rada uvedla, že proces harmonizace kolizních norem na úrovni Unie by měl v oblastech, ve kterých to je nezbytné, jako jsou například „...majetková práva plynoucí z manželských vztahů a majetkové důsledky rozluky partnerů“
                  21
               , pokračovat.

               58.Proto Komise navrhuje povolit navázání posílené spolupráce mezi členskými státy, které o ni požádaly. Komise zdůrazňuje, že posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je podle článku 328 SFEU vždy otevřena všem členským státům, a vyzývá členské státy, které doposud nepředložily žádost, aby se do posílené spolupráce zapojily, čímž se podpoří její přínos a výhody.

               2016/0061 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY,

               kterým se povoluje posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 329 odst. 1 této smlouvy,

               s ohledem na žádosti předložené Belgií, Bulharskem, Českou republikou, Německem, Řeckem, Španělskem, Francií, Chorvatskem, Itálií, Lucemburskem, Maltou, Nizozemskem, Rakouskem, Portugalskem, Slovinskem, Finskem a Švédskem,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu
                  22
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Unie si stanovila za cíl zachovávat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zaručen volný pohyb osob. Pro postupné vytváření tohoto prostoru má Unie přijímat opatření týkající se justiční spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem.

               (2)Podle článku 81 Smlouvy o fungování Evropské unie mají uvedená opatření zahrnovat podporu slučitelnosti kolizních norem platných v členských státech, včetně opatření týkajících se rodinného práva s mezinárodním prvkem.

               (3)Dne 16. března 2011 přijala Komise návrh nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a návrh nařízení Rady o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových důsledků registrovaného partnerství.

               (4)Na svém zasedání dne 3. prosince 2015 dospěla Rada k závěru, že pro přijetí těchto nařízení není možné dosáhnout dohody v přiměřené lhůtě Unií jako celkem.

               (5)Za těchto okolností následně Komisi předložily žádosti Malta dopisem ze dne 14. prosince 2015, Chorvatsko dopisem ze dne 15. prosince 2015 a Belgie dopisem ze dne 17. prosince 2015, a dále Švédsko, Řecko, Slovinsko, Španělsko, Francie, Portugalsko, Itálie, Lucembursko a Německo dopisy ze dne 18. prosince 2015, v nichž se uvádělo, že si mezi sebou přejí navázat posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů v manželství a majetkových důsledků registrovaného partnerství, a požádaly, aby Komise předložila za tímto účelem návrh Radě. Totožné žádosti Komisi předložily Česká republika dopisem ze dne 28. ledna 2016, Nizozemsko dopisem ze dne 2. února 2016, Bulharsko dopisem ze dne 9. února 2016, Rakousko dopisem ze dne 16. února 2016 a Finsko dopisem ze dne 26. února 2016. O posílenou spolupráci požádalo celkem sedmnáct členských států.

               (6)Posílená spolupráce by měla poskytnout jasný a ucelený právní rámec v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, v zúčastněných členských státech, zajistit občanům odpovídající řešení, pokud jde o právní jistotu, předvídatelnost a flexibilitu, a usnadnit pohyb rozhodnutí a veřejných listin mezi zúčastněnými členskými státy.

               (7)V souladu se žádostmi členských států o navázání posílené spolupráce předkládá Komise návrhy dvou hmotněprávních aktů, jimiž se provádí posílená spolupráce, z nichž jeden se týká majetkových poměrů v manželství a druhý majetkových důsledků registrovaného partnerství. Aby byla pokryta celá oblast působnosti posílené spolupráce v oblasti majetkových poměrů mezinárodních párů a aby se zajistil zákaz diskriminace občanů, měly by být oba hmotněprávní prováděcí akty přijaty současně.

               (8)Podmínky stanovené v článku 20 Smlouvy o Evropské unii a v článcích 326 až 329 Smlouvy o fungování Evropské unie jsou splněny.

               (9)Oblast posílené spolupráce, konkrétně příslušnost, rozhodné právo, uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je v čl. 81 odst. 2 písm. a) a c) a v čl. 81 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie označena jako jedna z oblastí, na kterou se vztahují Smlouvy. Nejedná se o oblast výlučné pravomoci Unie.

               (10)Požadavek posledního prostředku podle čl. 20 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii je splněn, protože Rada dne 3. prosince 2015 dospěla k závěru, že cílů navrhovaných nařízení nelze dosáhnout v přiměřené lhůtě Unií jako celkem.

               (11)Cílem posílené spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je rozvíjet justiční spolupráci v občanských věcech s mezinárodním prvkem založenou na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí a zajistit slučitelnost kolizních norem platných v členských státech. Podporuje tedy cíle Unie, chrání její zájmy a posiluje její proces integrace podle požadavků čl. 20 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii.

               (12)Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je v souladu se Smlouvami a právem Unie a nenarušuje vnitřní trh ani hospodářskou, sociální a územní soudržnost. Nevytváří překážku ani diskriminaci v obchodu mezi členskými státy a nevyvolává mezi nimi narušení hospodářské soutěže.

               (13)Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je zejména v souladu s právem Unie o justiční spolupráci v občanských věcech, jelikož nemá vliv na dosavadní acquis.

               (14)Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, respektuje pravomoci, práva a povinnosti členských států, které se jí neúčastní. Společná pravidla pro určování příslušnosti, kolizní normy a uznávání a výkon v zúčastněných členských státech neovlivňují pravidla nezúčastněných členských států. Soudy nezúčastněných členských států budou i nadále při určování příslušnosti a rozhodného práva i při uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, uplatňovat svá platná vnitrostátní pravidla.

               (15)Toto rozhodnutí respektuje zásady zakotvené v Listině základních práv Evropské unie, a zejména v článcích 9 a 21 této listiny.

               (16)Posílená spolupráce v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, je v souladu s článkem 328 Smlouvy o fungování Evropské unie vždy otevřena všem členským státům,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Belgickému království, Bulharské republice, České republice, Spolkové republice Německo, Řecké republice, Španělskému království, Francouzské republice, Chorvatské republice, Italské republice, Lucemburskému velkovévodství, Republice Malta, Nizozemskému království, Rakouské republice, Portugalské republice, Republice Slovinsko, Finské republice a Švédskému království se povoluje navázat mezi sebou posílenou spolupráci v oblasti příslušnosti, rozhodného práva, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech majetkových poměrů mezinárodních párů, zahrnujících jak majetkové poměry v manželství, tak majetkové důsledky registrovaného partnerství, při použití příslušných ustanovení Smluv.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V … dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  KOM(2011) 126.

                     (2)
                  KOM(2011) 127.

                     (3)
                  V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvám, se Dánsko neúčastnilo přijímání navrhovaného nařízení a uvedené nařízení pro ně nebylo závazné ani použitelné. V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvám, Spojené království a Irsko neoznámily své přání účastnit se přijímání a používání navrhovaných nařízení.

                     (4)
                  A7-0253/2013 a A7-0254/2013.

                     (5)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení.

                     (6)
                  CS-PRES/2015/14937.

                     (7)
                  Dokument Rady č. 14651/15 + COR1 REV1.

                     (8)
                  Dokument Rady č. 14652/15.

                     (9)
                  SEC(2011) 327 final.

                     (10)
                  CS-PRES/2015/14937.

                     (11)
                  Consortium ASSER-UCL, Study in comparative law on the rules governing conflicts of jurisdiction and laws on matrimonial property regimes and the implementation for property issues of the separation of unmarried couples in the Member States. Viz: http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm

                     (12)
                  KOM(2006) 400 v konečném znění.

                     (13)
                  Úřední věstník C 115, 4.5.2010.

                     (14)
                  Údaje Eurostatu ke dni 1. ledna 2015.(http://ec.europa.eu/eurostat/tgm/table.do?tab=table&language=en&pcode=tps00001&tableSelection=1&footnotes=yes&labeling=labels&plugin=1)

                     (15)
                  Informace obsažené v těchto odstavcích vycházejí ze závěrečné zprávy studie o posouzení dopadů zaměřené na nástroje Společenství týkající se majetkových poměrů v manželství a majetku nesezdaných párů s mezinárodním prvkem, kterou v roce 2010 vypracovalo Konsorcium pro hodnocení evropských politik (EPEC).

                     (16)
                  Program opatření k provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, přijatý dne 30. listopadu 2000 (Úř. věst. C 12, 15.1.2001, s. 1).

                     (17)
                  Nařízení Rady (ES) č. 1347/2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozsudků ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti obou manželů k dětem (Úř. věst. L 160, 30.6.2000, s. 19).

                     (18)
                  Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000.

                     (19)
                  Nařízení (EU) č. 1259/2010 ze dne 20. prosince 2010, kterým se zavádí posílená spolupráce v oblasti rozhodného práva ve věcech rozvodu a rozluky.

                     (20)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 650/2012 ze dne 4. července 2012 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a přijímání a výkonu veřejných listin v dědických věcech a o vytvoření evropského dědického osvědčení.

                     (21)
                  Úřední věstník C 115, 4.5.2010.

                     (22)
                  Úřední věstník C […], […], s. […].