				|

		52013PC0147

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o opatřeních ke snížení nákladů na zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací /* COM/2013/0147 final - 2013/0080 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
Tato důvodová zpráva představuje
návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o opatřeních ke snížení
nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
komunikací.
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
1.1.        Cíle
návrhu
Cílem navrhovaného nařízení je snížení
nákladů a zvýšení efektivity zavádění infrastruktury
vysokorychlostních elektronických komunikací rozšiřováním stávajících
osvědčených postupů po celé EU, čímž se zlepší podmínky pro
vytvoření a fungování vnitřního trhu v oblasti, jež podporuje
rozvoj prakticky všech odvětví ekonomiky.
Panuje všeobecná shoda o tom, že stavební
práce představují dominantní část celkových nákladů na
zavádění sítí[1], bez ohledu na použitou technologii, přičemž u
některých technologií se tento podíl odhaduje až na 80 %.
Stanovení několika přímo
použitelných práv a povinností platných v různých fázích zavádění
infrastruktury může vést k významnému snížení nákladů. Překážky
pro investice a vstup na trh mohou být zredukovány umožněním
intenzivnějšího využití stávajících fyzických infrastruktur, posílenou
spoluprací při plánování stavebních prací, zefektivněním postupů
udělování povolení a odstraněním překážek pro infrastrukturu
připravenou pro vysokorychlostní připojení, zastavěnou v
budovách.
Tato iniciativa se proto zaměřuje na
čtyři hlavní problematické oblasti: 1) neefektivnost nebo
překážky v oblasti využívání stávající fyzické infrastruktury
(například kabelovodů, potrubí, šachet, rozvodných skříní,
sloupů, stožárů, antén, věží a jiných podpůrných
konstrukcí), 2) překážky v oblasti souběžného zavádění
infrastruktur, 3) neefektivnost při udělování administrativních
povolení a 4) překážky týkající se zavádění infrastruktury
zastavěné v budovách.
Jelikož je každá problémová oblast spojena
s určitou etapou procesu zavádění, pokud budou uvedené oblasti
řešeny společně, bude výsledkem soubor soudržných a
vzájemně se posilujících opatření. Studie odhaduje, že přijetí
opatření řešících identifikovaný soubor problémových oblastí by vedlo
k potenciálním úsporám kapitálových výdajů hospodářských
subjektů v rozmezí 20–30 % celkových investičních nákladů[2], tj. až 63 miliard EUR do roku 2020[3].
V zájmu maximalizace synergií napříč
sítěmi není nařízení určeno jen poskytovatelům sítí
elektronických komunikací, ale i kterémukoli vlastníkovi fyzických
infrastruktur, například pro elektřinu, plyn, vodu a kanalizaci,
topení a dopravní služby, jež jsou vhodné pro uložení prvků sítí
elektronických komunikací.
1.2.        Obecné
souvislosti
Podle zprávy o jednotném trhu z roku 2010[4] jsou telekomunikační služby a infrastruktura v EU stále ve velké
míře rozděleny podle státních hranic. Novější zpráva o nákladech
neexistence evropské dimenze v odvětví elektronických komunikací[5] ukázala, že nevyužitý potenciál jednotného trhu ročně
odpovídá 0,9 % HDP, tj. 110 miliardám EUR.
Infrastruktura pro vysokorychlostní
širokopásmové připojení je páteří jednotného digitálního trhu a
podmínkou konkurenceschopnosti v globálním prostředí, mimo jiné v
oblasti elektronického obchodu. Jak připomíná sdělení Akt o jednotném
trhu II[6], 10% nárůst v míře rozšíření širokopásmového
připojení může vést ke zvýšení HDP o 1–1,5 % ročně a
zvýšení produktivity práce o 1,5 %[7] a inovace plynoucí z širokopásmového připojení v podnicích
podporuje zaměstnanost a má potenciál vytvořit do roku 2020 až 2
miliony nových pracovních míst[8].
Významná část tohoto nevyužitého
potenciálu existuje na úrovni síťové infrastruktury: různé
regulační přístupy k zavádění sítí zvyšují náklady na
přístup na vnitrostátní trhy, znemožňují využívání úspor z rozsahu
při využívání služeb a vybavení a brání rozvoji inovativních služeb, které
by se mohly objevit na vysokorychlostních sítích provozovaných bez
překážek napříč hranicemi. Zavádění přístupových sítí
často souvisí s ustanoveními a postupy uplatňovanými na místní
úrovni, avšak tato opatření včetně místních sekundárních
právních předpisů mohou nepřímo ovlivnit volný pohyb služeb, a
odůvodnit tak zásah Unie[9]. Unie navíc již dříve přijala právní předpisy na
základě článku 114 Smlouvy o fungování EU, aby podpořily
zavádění síťové infrastruktury na místní úrovni prostřednictvím
zpřístupnění účastnického vedení[10].
Unie si nemůže dovolit ponechat
občany a podniky mimo dosah těchto infrastruktur a v Digitální
agendě pro Evropu se přihlásila k ambiciózním cílům v oblasti
širokopásmového připojení: do roku 2013 základní širokopásmové
připojení pro všechny Evropany a do roku 2020 i) přístup k rychlosti
nad 30 Mb/s pro všechny Evropany a ii) smlouva o internetovém připojení
s rychlostí nad 100 Mb/s v 50 % či více evropských domácností.
Těchto cílů bude dosaženo, pouze pokud dojde v celé EU ke
snížení nákladů na zavádění infrastruktury.
1.3.        Politické
souvislosti
Digitální agenda pro Evropu je stěžejní
iniciativou strategie Evropa 2020, jejímž cílem je dosáhnout udržitelných
hospodářských a sociálních přínosů z jednotného digitálního trhu
založeného na rychlém a superrychlém internetu a interoperabilních aplikacích.
Dokument identifikoval zejména potřebu
snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie,
což zahrnuje také náležité plánování a koordinaci a snížení administrativní
zátěže[11].
Evropská rada na svém zasedání ve dnech 1. a
2. března 2012 vyzvala k přijetí opatření na úrovni Unie s cílem
zajistit lepší pokrytí širokopásmovým připojením, včetně snížení
nákladů na infrastrukturu vysokorychlostního širokopásmového
připojení[12].
Sdělení „Akt o jednotném trhu II:
Společně pro nový růst“ označilo uvedenou iniciativu za
jedno z 12 klíčových opatření, která podnítí růst,
zaměstnanost a důvěru v jednotný trh a přinesou reálné
praktické výsledky[13]. Ve sdělení Akt o jednotném trhu II se přijetí návrhu Komise
předpokládá v prvním čtvrtletí roku 2013. Evropská rada na svém
zasedání ve dnech 13. a 14. prosince 2012 vyzvala Komisi, aby všechny
klíčové návrhy předložila do jara roku 2013[14].
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
2.1.        Veřejná
konzultace se zúčastněnými stranami
Útvary Komise uspořádaly ve dnech 27.
dubna až 20. července 2012 veřejnou konzultaci, v níž byly
zainteresované strany vyzvány k vyjádření svých názorů na pět
souborů otázek, které se týkají celého procesu zavádění sítí od etapy
plánování až k připojení koncových uživatelů[15].
Nejrůznější zúčastněné
strany z 26 zemí EU a ESVO zaslaly přes 100 písemných odpovědí.
Kategoriemi s nejvyšším počtem respondentů byly poskytovatelé
elektronických komunikací (27) a jejich profesní organizace (14), jakož i
veřejné orgány, včetně centrálních orgánů státní správy (22
včetně 6 vnitrostátní regulačních orgánů) a místních
orgánů (9). Ostatní poskytovatelé veřejných služeb (7)
přispěli především prostřednictvím profesních sdružení.
Odpověděli rovněž výrobci zařízení (5) a profesní sdružení
stavebních firem a poskytovatelů služeb IKT (6).
Respondenti obecně příznivě
přijali záměr Komise přijmout iniciativu řešící stavební
náklady na zavádění širokopásmového připojení v rámci jednotného
trhu. Většina respondentů potvrdila stávající neefektivnost a
překážky, jakož i potenciál pro snížení nákladů. Zúčastněné
strany jasně přiznaly existenci problémů a potřebu jednat.
Bylo navrženo několik řešení, některá velmi ambiciózní a
některá skromnější.
Kromě veřejné konzultace útvary
Komise zřídily internetovou platformu pro diskusi zúčastněných
stran formou crowdsourcingu[16].
Útvary Komise udržují pravidelný kontakt s
hlavními zúčastněnými stranami z veřejného i soukromého sektoru
v dotčených odvětvích.
2.2         Studie
a jiné zdroje informací
Útvary Komise zadaly dvě studie: u
společnosti Deloitte o postupech snižování nákladů v souvislosti
se zaváděním pasivní infrastruktury širokopásmového připojení[17] a u společnosti Analysys Mason jako podklad posouzení dopadů
připojeného k tomuto návrhu[18].
Útvary Komise dále čerpaly z dalších
zdrojů informací, studií a vnitrostátních osvědčených
postupů (mimo jiné z Francie, Itálie, Litvy, Německa,
Nizozemska, Polska, Portugalska, Slovinska, Spojeného království,
Španělska a Švédska)[19]. Příslušné útvary Komise rovněž získaly podrobné informace
prostřednictvím vnitrostátních regulačních orgánů.
2.3         Posouzení
dopadů navrhovaného nařízení
Útvary Komise provedly posouzení dopadů[20]. K další analýze byly vybrány čtyři možnosti politiky:
Možnost č. 1: Zachování stávající
situace: současný přístup spočívající ve sledování, vynucování a
poskytování pokynů.
Možnost č. 2: Podpora zvýšení efektivity
v odvětví telekomunikací: doporučování opatření v zájmu
soudržnějšího a harmonizovanějšího uplatňování předpisového
rámce pro elektronické komunikace ze strany vnitrostátních regulačních
orgánů.
Možnost č. 3: Umožnit zvýšení efektivity
v různých odvětvích: návrh nařízení, jehož cílem je využití
potenciálu spolupráce mezi odvětvími (dvě dílčí možnosti
předpokládají samotné nařízení – 3a, respektive kombinaci
nařízení a doporučení – 3b).
Možnost č. 4: Uložit povinnost zvýšení
efektivity: návrhy právních předpisů doplňujících stávající
regulační rámec, stanovujících opatření jdoucí nad rámec možnosti
č. 3, jako jsou atlasy infrastruktury, nákladově orientovaný
přístup k infrastruktuře, povinná spolupráce při stavebních
pracích, i když nejsou financovány z veřejných prostředků, a
instalace infrastruktury připravené pro vysokorychlostní připojení i
ve starých budovách.
Analýza jednotlivých možností se
zaměřuje zejména na náklady a přínosy, které vzniknou přímo
zúčastněným stranám, očekávaný účinek na investice do sítí
a zavádění širokopásmového připojení a širší makroekonomické analýzy
účinků na životní úroveň spotřebitelů, růst,
konkurenceschopnost a jednotný trh.
Zpráva o posouzení dopadů dospěla k
závěru, že nejlepší dostupnou možností je možnost č. 3a vzhledem
k její efektivitě ve vztahu k identifikovaným cílům,
analýze nákladů a přínosů a soudržnosti využití potenciálu ke
snížení nákladů s obecnými cíli politiky EU v souladu se zásadou
proporcionality a subsidiarity.
Pokud jde o výběr navrhovaného nástroje,
viz oddíl 3.4 níže.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
3.1.        Právní
základ
Základem návrhu je článek 114 Smlouvy o
fungování Evropské unie. Je to odůvodněno cíli návrhu, jenž usiluje o
zlepšení podmínek pro vytvoření a fungování vnitřního trhu.
Kromě toho, jak potvrzuje judikatura,
tento článek svěřuje zákonodárci Unie v závislosti na
všeobecných souvislostech a konkrétních okolnostech záležitosti, u níž má dojít
k harmonizaci, možnost uvážení, pokud jde o harmonizační metodu, která
je nejvhodnější k dosažení požadovaného výsledku, zejména v oblastech,
které se vyznačují složitými technickými charakteristikami[21].
3.2.        Subsidiarita

Navrhovaný evropský zásah vedoucí ke snížení
nákladů na zavádění infrastruktury vysokorychlostních elektronických
komunikací je odůvodněn zásadou subsidiarity.
Zásada subsidiarity má dvojí účel. Na
jedné straně umožňuje Unii jednat, pokud nemohou problém
adekvátně vyřešit členské státy jednající samostatně. Na
druhé straně má chránit pravomoci členských států v těch
oblastech, které nelze efektivněji řešit prostřednictvím
činnosti Unie. Cílem je přivést proces rozhodování v rámci Unie co
nejblíže občanům.
Navrhované nařízení se zaměřuje
na vymezení konkrétních přímo použitelných práv a povinností s cílem
usnadnit plánování a realizaci fyzické infrastruktury a stavebních prací,
včetně doplňkových ustanovení k zajištění transparentnosti
příslušných informací a koordinace administrativních postupů.
Kromě toho stanoví požadavky na fyzickou infrastrukturu v budovách,
vztahující se na nové budovy a významné renovace.
Plánovaná opatření vycházejí ze
stávajících osvědčených postupů v několika členských
státech, například těch, jež se týkají opakovaného využití
stávajících fyzických infrastruktur v Litvě a Portugalsku, transparentnosti
stávající infrastruktury v Belgii a Německu, souběžného zavádění
infrastruktury ve Finsku a Švédsku, racionalizace práv třetích osob a
správních postupů v Nizozemsku a Polsku a vysokorychlostní širokopásmové
infrastruktury v nových budovách ve Španělsku a Francii[22]. Některé členské státy zavedly opatření, která do
určité míry jdou nad rámec návrhu, například jediné správní místo v
Řecku. Navrhovaným nařízením nejsou dotčena takováto
podrobnější ustanovení vnitrostátních právních předpisů.
Nejsou jím dotčena ani jakákoli zvláštní
regulační opatření, včetně uložení nápravných opatření
podnikům s významnou tržní silou, přijatých vnitrostátními
regulačními orgány v souladu s regulačním rámcem Unie pro
elektronické komunikace.
Navrhovaná opatření jsou nezbytná na
úrovni Unie, aby se zlepšily podmínky pro vytvoření a fungování
vnitřního trhu, s cílem:
–
odstranit překážky fungování jednotného trhu
způsobené množstvím různých pravidel a administrativních postupů
na vnitrostátní a regionální úrovni, které brání rozvoji a růstu
evropských společností, mají negativní dopad na konkurenceschopnost Evropy
a vytvářejí překážky pro přeshraniční investice a
podnikání, a omezují tak svobodu poskytovat služby elektronických komunikací a
sítí, kterou zaručují stávající právní předpisy Unie. Různorodé
a netransparentní regulační přístupy k zavádění sítí
například zvyšují náklady na přístup ke každému vnitrostátnímu trhu.
Tato roztříštěnost představuje překážku pro nadnárodní
společnosti i pro společnosti působící v jednom státě,
které chtějí dosáhnout úspor z rozsahu na evropské úrovni v podmínkách
stále globálnější konkurence. Brání také rozvoji inovativních služeb,
které by mohly vzniknout v superrychlých sítích bezproblémově fungujících
přes hranice;
–
podporovat všeobecně dostupné širokopásmové
pokrytí, které je předpokladem rozvoje jednotného digitálního trhu, a
přispět tak k odstranění velké překážky pro dokončení
jednotného trhu a současně i k územní soudržnosti; těchto
cílů bude dosaženo, pouze pokud dojde v celé EU ke snížení nákladů
na zavádění infrastruktury;
–
realizovat významný nevyužitý potenciál snížení
nákladů a usnadněného zavádění širokopásmového připojení,
včetně rozšíření stávajících osvědčených postupů
po celé EU, kdykoli jsou k dispozici;
–
ve velkém měřítku zefektivnit postupy
plánování a investic, a usnadnit tak rozvoj celoevropských hospodářských
subjektů;
–
zajistit rovné zacházení a nediskriminaci
podniků a investorů v souladu s „uvedenými cíli a úkoly úzce
souvisejícími s oblastmi, které jsou předmětem“[23] několika nástrojů,
které jsou již stanoveny v právních předpisech EU, zejména pokud jde o
odvětví elektronických komunikací[24],
ale i další odvětví (např. poskytovatele veřejných služeb,
kteří chtějí dosáhnout zisku ze své fyzické infrastruktury, synergie
při zavádění inteligentních sítí).
Aby byl tento návrh v souladu se zásadou
subsidiarity, bylo pro něj vytvořeno několik mechanismů.
–
Za prvé, členské státy mohou zachovat nebo
přijmout podrobnější ustanovení, která dále specifikují či
doplňují povinnosti stanovené navrženým nařízením, např.
v souvislosti s přístupem k existující infrastruktuře,
koordinací stavebních prací a souběžným zaváděním infrastruktury.
–
Kromě toho zatímco úkoly vytvořené
navrženým nařízením jsou v souladu s předpisovým rámcem pro
elektronické komunikace standardně přidělovány nezávislým
vnitrostátním regulačním orgánům, členské státy mohou s ohledem
na jejich odborné znalosti a nezávislost na optimální úrovni určit odlišné
příslušné orgány v souladu s vnitrostátním ústavním systémem
rozdělení kompetencí a pravomocí[25],
pokud může být vzhledem k přiděleným úkolům dosaženo
přínosů v efektivitě. To se týká všech úkolů stanovených
nařízením: informačního místa pro udělování povolení,
transparentnosti a řešení sporů.
–
Za druhé, pokud jde o transparentnost stávající
fyzické infrastruktury, zatímco řada členských států zavedla
různé mapovací iniciativy v podobě aplikací GIS (geografické
informační systémy), které v některých členských státech
pokrývají nejen infrastrukturu elektronických komunikací, ale i fyzickou
infrastrukturu jiných veřejných služeb, tento návrh neukládá členským
státům povinnost takové mapování provádět. Nevyžaduje ani, aby byly
údaje shromažďovány nebo uchovávány v jediném kontaktním místě.
Povinnost uložená členským státům je „zpřístupnit“ tyto údaje v
jediném informačním místě, které lze vytvořit poskytnutím
hypertextových odkazů vedoucích na jiná místa. Návrh neukládá ani žádnou
obecnou povinnost předběžného oznamování plánovaných stavebních
prací. Namísto toho umožňuje poskytovatelům elektronických komunikací
vyžadovat tyto informace od poskytovatelů sítí za účelem
zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
–
Za třetí, pokud jde o udělování povolení,
tímto návrhem není dotčena procesní autonomie členských států
k internímu rozdělování pravomocí. I když prostřednictvím
kontaktního místa musí být k dispozici informace o různých postupech
udělování povolení a jeho prostřednictvím se musí podávat žádosti,
jeho úloha se omezuje na odesílání různých povolení a koordinaci postupu udělování
povolení. Rovněž je stanovena pouze základní harmonizace různých
lhůt, přičemž je členským státům povoleno ponechat si
nebo zavést své vlastní lhůty, aniž jsou dotčeny jiné konkrétní
lhůty nebo povinnosti stanovené k zajištění řádného
průběhu řízení, platné v souladu s vnitrostátními
právními předpisy nebo právními předpisy EU.
–
Pokud jde o zařízení v budovách, navrhované
nařízení umožňuje členským státům upravit v něm
stanovené povinnosti podle konkrétní situace na vnitrostátní a místní úrovni
vynětím kategorií budov, jako jsou budovy s jedním bytem nebo
renovace, z oblasti jeho působnosti, v plném souladu se zásadami
subsidiarity a proporcionality.
3.3.        Proporcionalita

Navrhovaná opatření jsou
odůvodněná rovněž z hlediska proporcionality.
Navrhovaná opatření ke snižování
nákladů se zaměřují na zvýšení koordinace a transparentnosti a
na harmonizaci minimálních nástrojů, což příslušným
zúčastněným stranám umožní využít synergií a omezit neefektivnost při
zavádění infrastruktury. Kromě toho i když je cílem navrhovaných
opatření omezení překážek přístupu k fyzické
infrastruktuře, nenarušují nepatřičně vlastnická práva a
zachovávají na prvním místě obchodní jednání.
Navrhovaná opatření nevnucují konkrétní
obchodní modely. Rovněž nechávají otevřenou možnost, aby členské
státy přijaly podrobnější ustanovení; proto budou spíše
doplňovat probíhající vnitrostátní iniciativy, místo aby je měnily.
Umožní naopak členským státům, aby navázaly na svá stávající
opatření a zvolily si jakékoli stávající nebo nové opatření, které
nejlépe vyhovuje jejich konkrétní situaci, aniž by nutně měly za
následek další náklady.
I když se navrhované nařízení do
určité míry dotkne vlastnických práv, děje se tak v souladu se
zásadou proporcionality.
Návrh umožňuje obchodní jednání o
přístupu k fyzické infrastruktuře, aniž by ukládal povinnost umožnit
přístup za předem definovaných nebo nákladově orientovaných
podmínek. Stanoví orientační důvody, pro něž může být
odmítnutí udělit přístup považováno za přiměřené:
například technická vhodnost fyzické infrastruktury, ke které bylo
požádáno o přístup, k tomu, aby do ní byly uloženy jakékoli prvky
sítí elektronických komunikací, nedostatek prostoru pro uložení těchto
prvků nebo bezpečnost a integrita sítě.
V případě
nepřiměřeného odepření přístupu stanoví postup
řešení sporů, zohledňuje nicméně několik
parametrů pro stanovení ceny za přístup, například vliv
vyžádaného přístupu na obchodní plán, jenž je podkladem pro investice realizované
provozovatelem sítě, zejména v případě nedávno vybudovaných
fyzických infrastruktur využívaných k poskytování služeb vysokorychlostních
elektronických komunikací.
Pokud jde o transparentnost stávající fyzické
infrastruktury, návrh se týká infrastruktury, která je vhodná pro zavádění
vysokorychlostních sítí, nikoli obecně jakékoli fyzické infrastruktury.
Umožňuje rovněž členským státům stanovit obecné výjimky pro
technicky nevyhovující infrastrukturu. Návrh dále usiluje o
zpřístupnění informací za nejnižších nákladů. Z tohoto
důvodu obsahuje postupné povinnosti – umožňuje zřízení
přístupu k již dostupným informacím, přičemž
k průzkumům se uchyluje pouze tehdy, nejsou-li tyto informace
okamžitě k dispozici u orgánů veřejné správy nebo u poskytovatelů
elektronických komunikací.
Pokud jde o koordinaci stavebních prací, návrh
neomezuje ekonomickou svobodu podniků – zejména neukládá povinnost
souběžného zavádění infrastruktury subjektům, které si tento
obchodní model nezvolily, pokud není financována z veřejných
zdrojů. Usiluje naopak o umožnění komerčních mechanismů
souběžného zavádění infrastruktury tím, že zajistí lepší šíření
informací o budoucích stavebních pracích.
Pokud jde o fyzickou infrastrukturu v
budovách, povinnost vybavit budovy fyzickou infrastrukturou připravenou
pro vysokorychlostní připojení je omezena na nové a podstatně
renovované budovy. Důvodem je skutečnost, že v těchto
případech jsou náklady ve srovnání s vysokými náklady na dovybavení
existujících nevybavených budov s pasivní infrastrukturou nižší a pravděpodobně
budou kompenzovány vyšší hodnotou nemovitosti. Návrh navíc dále omezuje
působnost této povinnosti na velké renovace, které vyžadují stavební
povolení. Předpokládají se rovněž všeobecné výjimky stanovené
členskými státy z důvodu proporcionality.
3.4 Základní práva
Byl analyzován dopad navrhovaných
opatření na základní práva.
Povinnost provozovatelů sítí vyhovět
všem přiměřeným žádostem o přístup k jejich fyzické
infrastruktuře by mohla omezit jejich právo na podnikání a jejich
vlastnické právo, avšak tento nepříznivý dopad je zmírněn ustanovením
že by takový přístup měl být udělován za spravedlivých podmínek,
včetně cen. Toto omezení musí být také považováno za
odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli snížení
nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
komunikací, neboť by snížilo potřebu provádění stavebních prací,
které představují téměř 80 % nákladů na zavedení sítě.
Pokud jde o povinnost provozovatelů sítí poskytnout minimální informace o
stávající infrastruktuře, jsou stanoveny záruky ohledně práva na
soukromí a ochrany obchodního tajemství prostřednictvím výjimek pro
účely provozu a obchodního tajemství.
Povinnost podniků provádějících
stavební práce, jež jsou zcela nebo částečně financovány z
veřejných prostředků, vyhovět všem
přiměřeným žádostem o přístup za účelem zavedení
prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by mohla omezit
jejich právo na podnikání a jejich vlastnické právo. Tato povinnost by se však
uplatnila pouze v případě, že nebude znamenat žádné zvýšení
nákladů původně plánovaných stavebních prací a pokud je žádost o
koordinaci podána co nejdříve a v každém případě nejpozději
jeden měsíc před předložením konečného projektu
příslušným orgánům k udělení povolení. Toto omezení musí být
také považováno za odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli
snížení nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
komunikací, neboť by provozovatelům sítí elektronických komunikací
umožnilo uhradit pouze část nákladů na stavební práce.
Povinnost vybavit všechny nově postavené
budovy vestavěnou fyzickou infrastrukturou připravenou pro
vysokorychlostní připojení by mohla mít dopad na vlastnická práva
vlastníků dotčených nemovitostí. Toto omezení musí být považováno za
odůvodněné a přiměřené cíli snižování nákladů na
zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, neboť by
vyloučilo jakoukoli potřebu zpětného vybavování budov fyzickou
infrastrukturu.
Právo poskytovatele veřejné
komunikační sítě ukončit svou síť
v soustřeďovacím bodě s cílem připojit se k
fyzické infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní
připojení, vestavěné v budově, by mohlo mít dopad na
vlastnické právo vlastníků dotčené soukromé nemovitosti. Tyto
restrikce jsou však omezeny povinností, aby poskytovatelé veřejné
komunikační sítě minimalizovali dopad na soukromý majetek a uhradili
veškeré vzniklé náklady. Toto omezení musí být také považováno za
odůvodněné a přiměřené vzhledem k cíli snížení
nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí elektronických
komunikací, neboť by provozovatelům sítí elektronických komunikací
při zavádění jejich sítí umožnilo dosáhnout úspor z rozsahu.
Právo poskytovatelů veřejných
komunikačních sítí na přístup k jakékoli existující fyzické
infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní připojení,
vestavěné v budově, by mohlo mít dopad na majetková práva
držitele práva na využívání fyzické infrastruktury vestavěné v budovách.
Tato restrikce je však omezená, jelikož takový přístup by musel být
udělen za přiměřených podmínek, a použila by se pouze v
případech, kdy je duplikace technicky nemožná nebo ekonomicky neefektivní.
Právo na účinná opravná opatření pro
subjekty dotčené výše uvedenými omezeními je zaručeno možností
obrátit se na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů,
čímž by nemělo být dotčeno právo kterékoli strany obrátit se na
soud.
3.5.        Volba
nástroje
Komise navrhuje nařízení, neboť je
zárukou komplexního, přímo použitelného řešení, a to i pro všechna
povolení nezbytná k zavádění sítí. Zajišťuje rychlou dostupnost
nástrojů pro snížení nákladů v souladu s dynamikou cílů
Digitální agendy pro Evropu, jichž má být dosaženo do roku 2020.
Oproti směrnici, která by znamenala
poskytnutí další lhůty pro provedení členskými státy, nařízení
v celém jednotném trhu rychle rozšíří základní práva a povinnosti
v souvislosti se zaváděním sítí. Směrnice by kromě toho ze
své povahy umožnila významnou míru diferenciace při provádění
uvedených práv a povinností, a prodloužila by tak trvání vznikající
různorodé regulace. Přímo použitelný právní nástroj naproti tomu
omezí stávající roztříštěnost a zabrání další fragmentaci, tím, že se
zaměří na odstranění vybraných překážek rozvoje jednotného
trhu se sítěmi elektronických komunikací na základě
osvědčených postupů, přičemž však organizační
otázky ponechá do značné míry na uvážení členských států.
Poskytovatelům musí být přiznán soubor přímo použitelných práv
týkajících se všech fází plánování a zavádění sítě, jichž se mohou
dovolávat před vnitrostátními soudy, a to nejen vůči
členským státům, ale i vůči jiným soukromým subjektům,
jako jsou vlastníci infrastruktury.
Vzhledem k tomu, že jádrem tohoto návrhu je
definice práv a povinností, jež jsou přímo použitelné v celém
jednotném trhu, nařízení je zřejmě vhodnějším právním
nástrojem než směrnice, jelikož má jasné výhody, pokud jde o efektivitu a
účinnost a vytváří rovné podmínky pro občany a podniky,
s větším potenciálem pro soukromé prosazování[26]. Přímo použitelné nařízení proto oproti směrnici, která
vyžaduje provedení v členských státech, lépe zaručuje okamžitý
dopad nutný k podpoře dosažení cílů Digitální agendy
ohledně dostupnosti širokopásmového připojení do roku 2020.
Značné výhody opatření ke snižování
nákladů, pokud jde o přínosy z ekonomického i společenského
hlediska, dalece převyšují jakoukoli administrativní zátěž.
3.6.        Struktura
návrhu a hlavní práva a povinnosti
Článek 1 –
Cíl a oblast působnosti
–
Článek 1 stanoví cíle a oblast působnosti
nařízení.
Článek 2 –
Definice
–
Tento článek obsahuje dodatečné definice
k těm, které jsou obsaženy v regulačním rámci EU pro elektronické
komunikace.
Článek 3 –
Přístup k existující fyzické infrastruktuře
–
Článek 3 stanoví obecné právo
provozovatelů sítě nabízet přístup ke své fyzické
infrastruktuře a jejich povinnost vyhovět přiměřeným
žádostem o přístup k jejich fyzické infrastruktuře za účelem zavedení
prvků sítí elektronických komunikací za spravedlivých podmínek.
–
Počítá se s orgánem pro řešení
sporů, jenž bude provádět přezkum odmítnutí nebo sporů o
podmínkách – tato funkce bude standardně svěřena vnitrostátnímu
regulačnímu orgánu.
Článek 4 –
Transparentnost fyzické infrastruktury
–
Článek 4 stanoví právo na přístup
k souboru minimálních informací o existující fyzické infrastruktuře a
plánovaných stavebních pracích.
–
To je doprovázeno povinností provozovatelů
sítě vyhovět přiměřeným žádostem o provedení
průzkumu na místě týkajícího se konkrétních prvků jejich fyzické
infrastruktury.
–
Řešení sporů o průzkumy na
místě nebo o přístup k informacím se svěřuje orgánu pro
řešení sporů, standardně vnitrostátnímu regulačnímu orgánu.

Článek 5 –
Koordinace stavebních prací
–
Tento článek obsahuje právo jednat o
koordinaci stavebních prací.
–
Kromě toho ukládá podnikům vykonávajícím
stavební práce financované z veřejných prostředků povinnost
vyhovět přiměřeným žádostem o dohodu o koordinaci
stavebních prací za transparentních a nediskriminačních podmínek.
Článek 6 –
Udělování povolení
–
Tento článek obsahuje právo na přístup –
elektronickými prostředky a prostřednictvím jediného
informačního místa – k veškerým informacím týkajícím se podmínek a
postupů platných pro konkrétní stavební práce a také právo podávat žádosti
o povolení elektronickými prostředky prostřednictvím uvedeného
informačního místa. Informační místo usnadňuje a koordinuje
proces udělování povolení a sleduje dodržování lhůt.
–
Kromě toho stanoví obecnou maximální
lhůtu, pokud není lhůta stanovena ve vnitrostátních právních
předpisech nebo právních předpisech EU, jakož i právo obdržet
včasné rozhodnutí ve vztahu k žádosti o povolení.
Články 7 a 8
– Vybavení zastavěné v budovách
–
Článek 7 stanoví povinnost vybavit nové budovy
a budovy, které procházejí rozsáhlou renovací, fyzickou infrastrukturou
připravenou pro vysokorychlostní připojení, a povinnost vybavit nové
vícebytové budovy a staré vícebytové budovy, které procházejí rozsáhlou
rekonstrukcí, soustřeďovacím bodem nacházejícím se v budově
nebo mimo ni.
–
Článek 8 zřizuje právo poskytovatelů
sítí elektronických komunikací ukončit svá síťová zařízení v
soustřeďovacím bodě budov, právo provozovatelů
elektronických komunikací sjednat přístup k jakékoli existující
fyzické infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní
připojení, zastavěné v budově, a v případě
neexistence takové fyzické infrastruktury právo ukončit svá síťová
zařízení v soukromých prostorách účastníka, pokud tak učiní
na vlastní náklady a s minimálním dopadem na soukromý majetek.
Články 9 až
11
–
Tyto články obsahují závěrečná
ustanovení včetně určení příslušných orgánů a
povinnosti přezkoumat nařízení do tří let po jeho vstupu v
platnost.
4.           ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY
Navržené nařízení nemá žádné
důsledky pro rozpočet Unie.
2013/0080 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A
RADY
o opatřeních ke snížení nákladů na
zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[27],
s ohledem na stanovisko Výboru
regionů[28],
v souladu s řádným legislativním
postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Digitální ekonomika zásadním
způsobem mění jednotný trh. Svými inovacemi, rychlostí a
přeshraničním dosahem má potenciál posunout integraci jednotného trhu
na novou úroveň. Vizí Unie je digitální ekonomika s udržitelnými
ekonomickými a sociálními přínosy, které jsou založeny na moderních
službách online a rychlém připojení k internetu. Vysoce kvalitní
digitální infrastruktura je základem prakticky všech odvětví moderní a inovativní
ekonomiky a má strategický význam pro sociální a územní soudržnost. Všichni
občané a všechny podniky proto musí dostat příležitost být
součástí digitální ekonomiky.
(2)       Členské státy,
uznávajíce význam zavádění vysokorychlostního širokopásmového připojení,
schválily ambiciózní cíle pro širokopásmový internet uvedené ve sdělení
Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a
sociálnímu výboru a Výboru regionů – Digitální agenda pro Evropu –
Digitální růst pro Evropu[29]
(„Digitální agenda“): 100% pokrytí širokopásmovým připojením do roku 2013
a zvýšená rychlost 30 Mb/s pro všechny domácnosti, přičemž
alespoň 50 % domácností s internetovým připojením má do roku
2020 mít rychlost nad 100 Mb/s.
(3)       Digitální agenda rovněž
zjistila potřebu opatření, jejichž cílem je snížit náklady na
zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie,
včetně řádného plánování a koordinace a snižování
administrativní zátěže.
(4)       Akt o jednotném trhu II[30] v souvislosti s
potřebou opatření na úrovni EU s cílem zajistit lepší pokrytí
širokopásmovým připojením, a to i snížením nákladů na infrastrukturu
vysokorychlostního širokopásmového připojení[31] zdůrazňuje, že je
třeba dalšího úsilí, aby bylo rychle dosaženo cílů stanovených v
Digitální agendě pro Evropu, mimo jiné řešením problému investic do
vysokorychlostních sítí.
(5)       Zavádění
vysokorychlostních pevných a bezdrátových sítí elektronických komunikací v celé
Unii vyžaduje značné investice, jejichž významnou část
představují náklady na stavební práce.
(6)       Hlavní část těchto
nákladů lze přičíst neefektivnosti v procesu zavádění,
týkající se využití existující pasivní infrastruktury (jako jsou kabelovody,
potrubí, šachty, rozvodné skříně, sloupy, stožáry, antény, věže
a jiné podpůrné konstrukce), překážkám souvisejícím s koordinací
stavebních prací, těžkopádným správním postupům udělování
povolení a překážkám týkajícím se zavádění sítí zastavěných v
budovách.
(7)       Opatření, jejichž cílem
je zvýšit efektivitu využití existující infrastruktury a snížit náklady a zmenšit
překážky při provádění nových stavebních prací, by měla
poskytnout významný příspěvek k zajištění rychlého a rozsáhlého
zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací za
současného zachování účinné hospodářské soutěže.
(8)       Některé členské
státy přijaly opatření, jejichž cílem je snížit náklady na
zavádění širokopásmového připojení. Rozšíření těchto
osvědčených postupů v rámci Unie by mohlo výrazně
přispět k vytvoření jednotného digitálního trhu. Tyto postupy
jsou však i nadále ojedinělé a roztroušené. Rozdílné regulační
požadavky navíc někdy brání spolupráci podniků veřejných služeb
a mohou vytvářet překážky vstupu na trh pro nové provozovatele sítí a
nové obchodní příležitosti, což omezuje vývoj jednotného trhu
s využíváním a zaváděním fyzické infrastruktury pro vysokorychlostní
sítě elektronických komunikací. Kromě toho iniciativy na úrovni
členských států vždy nezohledňují celkovou situaci, zatímco
v zájmu dosažení jednotného a významného výsledku je nutné přijmout
opatření v rámci celého procesu zavádění a napříč
odvětvími.
(9)       Cílem tohoto nařízení je
stanovit určitá minimální práva a povinnosti platné v celé Unii s cílem
usnadnit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a
meziodvětvovou koordinaci. Při zajištění rovných podmínek by tím
neměly být dotčeny stávající osvědčené postupy a
opatření přijatá na vnitrostátní a místní úrovni, obsahující
podrobnější ustanovení a podmínky, jakož i další opatření
doplňující uvedená práva a povinnosti, v souladu se zásadou subsidiarity.
(10)     Pokud jsou s ohledem na zásadu
lex specialis v platnosti zvláštní regulační opatření v
souladu s právem EU, měla by mít přednost před minimálními právy
a povinnostmi stanovenými tímto nařízením. Tímto nařízením by proto
neměly být dotčeny právní předpisy EU a zejména žádná zvláštní
regulační opatření, včetně ukládání nápravných
opatření podnikům s významnou tržní silou v souladu s
regulačním rámcem Unie pro elektronické komunikace (směrnice Evropského
parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném
předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací
(rámcová směrnice)[32],
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března
2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací
(autorizační směrnice)[33],
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března
2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným
zařízením (přístupová směrnice)[34],
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne
7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů
týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o
univerzální službě)[35]
a směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o
hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací[36]).
(11)     Pro provozovatele sítí
elektronických komunikací, zejména nové účastníky na trhu, může být
výrazně efektivnější opětovně využít pro účely
zavádění sítí elektronických komunikací existující fyzickou infrastrukturu
včetně infrastruktury jiných veřejných služeb, zejména v
oblastech, kde vhodná síť elektronických komunikací není k dispozici, nebo
tam, kde vybudování nové fyzické infrastruktury nemusí být ekonomicky
proveditelné. Synergie napříč odvětvími mohou navíc
podstatně snížit potřebu stavebních prací pro zavádění sítí
elektronických komunikací, a tím i společenské a ekologické náklady
s nimi spojené, jako je znečištění, škodlivé vlivy a dopravní
problémy. Toto nařízení by se proto mělo použít nejen na
poskytovatele sítí elektronických komunikací, ale i na jakéhokoli vlastníka nebo
držitele práv na užívání rozsáhlých a všudypřítomných fyzických
infrastruktur vhodných pro uložení prvků sítí elektronických komunikací,
mezi něž patří např. fyzické sítě pro poskytování
elektřiny, plynu, vody a kanalizace, topení a dopravních služeb.
(12)     Vzhledem ke nízké diferenciaci
fyzických zařízení těchto sítí v nich často může být
uložena široká řada prvků sítí elektronických komunikací,
včetně těch, které jsou schopny poskytovat služby širokopásmového
připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s v souladu se zásadou
technologické neutrality, a to bez vlivu na hlavní poskytovanou službu a s
minimálními náklady na přizpůsobení. Fyzickou infrastrukturu, která
je určena pouze k uložení jiných prvků sítě, aniž by se
sama stala aktivním prvkem sítě, lze proto v zásadě využít k uložení
kabelů nebo vybavení elektronických komunikací nebo jakéhokoli jiného
prvku sítí elektronických komunikací, bez ohledu na její skutečné využití
nebo její vlastnictví. Aniž je dotčeno sledování specifického obecného
zájmu spojeného s poskytováním hlavní služby, měly by být podporovány
synergie mezi provozovateli sítí, aby současně přispívali k
dosažení cílů Digitální agendy.
(13)     I když by tímto nařízením
rovněž nemělo být dotčeno jakékoli specifické ochranné
opatření potřebné k zajištění bezpečnosti a integrity sítí,
jakož i k zajištění toho, že nebude dotčena hlavní služba poskytovaná
provozovatelem sítě, obecná pravidla vnitrostátních právních
předpisů zakazující provozovatelům sítě sjednat
přístup k fyzické infrastruktuře ze strany poskytovatelů sítí
elektronických komunikací by mohla bránit vytvoření trhu s přístupem
k fyzické infrastruktuře, a měla by proto být zrušena.
Opatřeními stanovenými tímto nařízením současně není dotčena
možnost, aby členské státy zatraktivnily poskytování přístupu k
infrastruktuře provozovateli veřejných služeb tím, že příjmy
plynoucí z této služby v souladu s platnými právními předpisy EU
vyloučí ze základu pro výpočet sazeb pro koncové uživatele jejich
hlavní činnosti nebo činností.
(14)     Provozovatel sítě
může z objektivních důvodů odepřít přístup ke
konkrétní fyzické infrastruktuře. Fyzická infrastruktura zejména nemusí
být technicky vhodná s ohledem na konkrétní okolnosti týkající se
infrastruktur, pro které byl vyžádán přístup; to zahrnuje i nedostatek
prostoru. Podobně by za určitých okolností mohlo sdílení
infrastruktury ohrozit integritu a bezpečnost sítě nebo poskytování
služeb, které jsou prostřednictvím téže infrastruktury zajišťovány
primárně. Dále, pokud provozovatel sítě již poskytuje velkoobchodní
přístup k fyzické infrastruktuře sítě, která by
splňovala potřeby žadatele o přístup, může mít přístup
k uvedené fyzické infrastruktuře negativní hospodářský dopad na její
obchodní model a pobídky k investicím a může mít za následek i
neefektivní zdvojování prvků sítě. Současně v
případě povinností přístupu k fyzické infrastruktuře
uložených v souladu s regulačním rámcem Unie v oblasti elektronických
komunikací, jako jsou povinnosti uložené podnikům s významnou tržní silou,
by se na ně již vztahovaly specifické regulační povinnosti, které by
tímto nařízením neměly být dotčeny.
(15)     Požádají-li poskytovatelé sítí
elektronických komunikací o přístup ve specifikované oblasti,
provozovatelé sítí by měli předložit nabídku sdíleného využívání
svých zařízení za spravedlivých podmínek, včetně ceny, pokud
není přístup odepřen na základě objektivních důvodů. V
závislosti na okolnostech může podmínky, za nichž je takový přístup
udělen, ovlivnit několik faktorů, mezi něž patří
dodatečné náklady na údržbu a úpravy, preventivní ochranná opatření,
která mají být přijata k omezení nepříznivých dopadů na
bezpečnost a integritu sítě, specifická ujednání o odpovědnosti
v případě škody, využití jakékoli veřejné dotace
udělené na vybudování infrastruktury, včetně konkrétních
podmínek spojených s dotací nebo stanovených vnitrostátními právními
předpisy v souladu s právními předpisy Unie,
případně omezení vyplývající z ustanovení vnitrostátních
právních předpisů, jejichž cílem je ochrana životního prostředí,
veřejného zdraví nebo veřejné bezpečnosti nebo dodržení
městských a venkovských územních plánů.
(16)     V případě neshody
v obchodním jednání o technických a obchodních podmínkách by každá ze
stran měla mít možnost obrátit se na orgán pro řešení sporů na
vnitrostátní úrovni, jenž stranám uloží řešení, aby se zamezilo
neodůvodněnému odepření ujednání nebo uložení
nepřiměřených podmínek. Při stanovení cen za poskytnutí
přístupu by orgán pro řešení sporů měl vzít v úvahu
investice vynaložené na fyzickou infrastrukturu. V konkrétním případě
přístupu k fyzické infrastruktuře provozovatelů sítí
elektronických komunikací mohou investice do této infrastruktury přímo
přispět k dosažení cílů Digitální agendy pro Evropu a
hospodářská soutěž na navazujících trzích může být
ovlivněna existencí „černých pasažérů“. Jakákoli povinnost
přístupu by proto měla zohledňovat ekonomickou životaschopnost
těchto investic na základě časového harmonogramu návratnosti
investic, vlivu, který má přístup na hospodářskou soutěž na
navazujících trzích, odpisů aktiv sítě v době žádosti o
přístup, obchodních důvodů podporujících realizované investice,
zejména do nedávno vybudované fyzické infrastruktury užívané k poskytování
služeb vysokorychlostních elektronických komunikací a možnosti souběžného
zavádění infrastruktury, jež je nabídnuta žadateli o přístup.
(17)     V zájmu efektivního
plánování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a zajištění co
nejefektivnějšího využití existujících infrastruktur vhodných
k zavádění sítí elektronických komunikací by podniky oprávněné
poskytovat sítě elektronických komunikací měly mít přístup k
minimálním informacím o fyzické infrastruktuře dostupné v oblasti
zavádění. Tyto minimální informace by měly umožňovat posouzení
potenciálu, pokud jde o využití existující infrastruktury v určité
oblasti, a rovněž snížení škod na jakékoli existující fyzické
infrastruktuře. S ohledem na počet zúčastněných stran a v
zájmu usnadnění přístupu k těmto informacím, a to i
napříč odvětvími a přes hranice, by uvedené minimální
informace měly být zpřístupněny prostřednictvím jediného
informačního místa. Toto informační místo by mělo umožnit
přístup k minimálním informacím, které jsou již k dispozici v elektronické
podobě, s dodržením omezení zajišťujících bezpečnost a
integritu sítí nebo chránících legitimní provozní a obchodní tajemství.
(18)     Toto nařízení neukládá
členským státům žádné nové povinnosti v oblasti mapování,
stanoví však, že minimální informace, které orgány veřejné správy již
shromáždily a jež jsou dostupné v elektronické podobě na základě
vnitrostátních iniciativ i právních předpisů Unie (např.
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března
2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském
společenství (INSPIRE)[37]),
by měly být zpřístupněny, například prostřednictvím
hypertextového odkazu, jedinému informačnímu místu s cílem umožnit
koordinovaný přístup k informacím o fyzické infrastruktuře pro
poskytovatele sítí elektronických komunikací a zároveň zajistit
bezpečnost a integritu veškerých takových informací. Tímto poskytováním
informací by neměly být dotčeny požadavky na transparentnost, které
již platí pro opakované použití informací veřejného sektoru na
základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17.
listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru[38]. Pokud informace, které má
veřejný sektor k dispozici, nezajišťují adekvátní znalost existující
fyzické infrastruktury určitého typu nebo v určité oblasti,
provozovatelé sítí by měli informace na požádání zpřístupnit jedinému
informačnímu místu.
(19)     Nejsou-li minimální informace
k dispozici prostřednictvím jediného informačního místa, měla by
být přesto zajištěna možnost, aby si provozovatelé sítí
elektronických komunikací takové specifické informace přímo vyžádali od
kteréhokoli provozovatele sítě v dané oblasti. Kromě toho, pokud je
žádost přiměřená, zejména je-li to třeba s ohledem na
možnost sdílení existující fyzické infrastruktury nebo na koordinaci stavebních
prací, provozovatelé sítí elektronických komunikací by měli dostat možnost
provést průzkum na místě a vyžádat si informace o plánovaných
stavebních pracích za transparentních, přiměřených a
nediskriminačních podmínek, aniž by byla dotčena ochranná
opatření přijatá s cílem zajistit bezpečnost a integritu
sítě a chránit provozní a obchodní tajemství. Měla by být
podněcována zvýšená transparentnost plánovaných stavebních prací ze strany
samotných provozovatelů sítí nebo proaktivních jediných informačních
míst oprávněných požadovat tyto informace, zejména v oblastech, kde
je nejužitečnější, a to přesměrováním schválených
provozovatelů k takovým informacím, kdykoli jsou k dispozici.
(20)     Pokud dojde v souvislosti
s přístupem k informacím o fyzické infrastruktuře pro účely
zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací ke sporům,
jediné informační místo by mělo mít pravomoc k jejich
řešení formou závazného rozhodnutí, aniž by byla dotčena možnost
kterékoli strany obrátit se na soud.
(21)     Koordinace stavebních prací
týkajících se fyzické infrastruktury může zajistit značné úspory a
minimalizovat nepohodlí pro oblast dotčenou zaváděním nových sítí
elektronických komunikací. Z tohoto důvodu by měla být zakázána
regulační omezení, která stanoví obecný zákaz jednání mezi provozovateli
sítí s cílem koordinovat takové práce za účelem zavádění mimo jiné
sítí vysokorychlostních elektronických komunikací. V případě
stavebních prací, které nejsou financovány z veřejných
prostředků, by tím však nemělo být dotčeno právo
zúčastněných stran uzavírat dohody o koordinaci stavebních prací
v souladu s jejich vlastními investičními a obchodními plány a jimi
upřednostňovaným časovým rámcem.
(22)     Stavební práce zcela nebo
částečně financované z veřejných prostředků by
měly vést k maximalizaci pozitivního společného výsledku využitím
pozitivních externalit těchto prací napříč odvětvími a zajištěním
rovných příležitostí při sdílení dostupné a plánované fyzické
infrastruktury za účelem zavádění sítí elektronických komunikací.
Podnik provádějící dotčené stavební práce by měl včasným a
přiměřeným žádostem o koordinaci zavádění prvků sítí
vysokorychlostních elektronických komunikací, zajišťující například
pokrytí možných dodatečných nákladů a minimalizaci změn
původních plánů, vyhovět za přiměřených,
nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
příslušná pravidla pro státní podporu, čímž by neměl být
nepříznivě dotčen hlavní účel stavebních prací
financovaných z veřejných prostředků. Měly by být k
dispozici zvláštní postupy k zajištění rychlého řešení sporů
týkajících se vyjednávání těchto dohod o koordinaci, a to za
přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek.
Těmito ustanoveními by nemělo být dotčeno právo členských
států vyhradit kapacitu pro sítě elektronických komunikací i bez
zvláštních žádostí, aby vyhověly budoucí poptávce po fyzické
infrastruktuře a maximalizovaly hodnotu stavebních prací, nebo
přijmout opatření zahrnující podobná práva na koordinaci stavebních
prací pro provozovatele jiných druhů sítí, například pro plyn nebo
elektřinu.
(23)     Pro zavádění sítí
elektronických komunikací nebo nových síťových prvků může být za
účelem ochrany obecných zájmů členských států a Unie
nezbytná řada různých povolení, včetně stavebního povolení,
územního plánu, povolení z hlediska životního prostředí a jiných povolení.
Počet povolení nutných pro zavádění různých typů sítí elektronických
komunikací a místní charakter zavádění může vyústit v uplatnění
řady postupů a podmínek. Při zachování práva každého
příslušného orgánu na účast a uchování svých rozhodovacích pravomocí
v souladu se zásadou subsidiarity by vytvoření jediného místa poskytujícího
informace o všech postupech a obecných podmínkách týkajících se stavebních
prací mohlo snížit složitost a zvýšit efektivitu a transparentnost, zejména pro
nové subjekty na trhu nebo menší subjekty, které neprovozují činnost v
dané oblasti. Podniky zavádějící sítě elektronických komunikací by
navíc měly mít právo předložit svou žádost o povolení
prostřednictvím jediného kontaktního místa, kterému je svěřena
odpovědnost za koordinaci různých postupů a sledování, zda jsou
rozhodnutí přijímána v zákonné lhůtě. Toto kontaktní místo by
mělo být jediným kontaktním místem, aniž by nutně vykonávalo
rozhodovací pravomoci, ledaže by mu byly svěřeny podle vnitrostátních
právních předpisů.
(24)     Rozhodnutí o povolení nebo
zamítnutí žádosti o povolení by mělo být v každém případě k
dispozici nejpozději do šesti měsíců, aniž jsou dotčeny
jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené pro řádný
průběh řízení platné pro postup udělování povolení
v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními
předpisy EU, aby se zajistilo, že postupy udělování povolení
nepůsobí jako překážky investic a že nemají nepříznivý vliv na
jednotný trh. Takové rozhodnutí může v souladu s platnými
právními předpisy být implicitní nebo explicitní. Kromě toho by
při jakémkoli prodlení s přijetím rozhodnutí o udělení povolení
mělo podnikům, které o taková povolení požádaly, vzniknout právo na
náhradu škody, pokud mohou prokázat, že tuto škodu utrpěly v důsledku
takového prodlení. Toto právo je třeba vykonávat v souladu s procesními a
hmotněprávními ochrannými opatřeními stanovenými vnitrostátními
právními předpisy.
(25)     Aby se zajistilo, že tyto
postupy udělování povolení budou dokončeny v přiměřené
lhůtě, mohou členské státy stanovit několik ochranných
opatření, jako je např. implicitní schválení, nebo přijmout
opatření zjednodušující postupy udělování povolení mimo jiné snížením
počtu povolení nutných pro zavádění sítí elektronických komunikací
nebo vynětím určitých kategorií stavebních prací malého rozsahu nebo
standardizovaných stavebních prací z udělování povolení. Orgány na
celostátní, regionální nebo místní úrovni by měly každé odmítnutí takového
povolení v jejich pravomoci odůvodnit na základě transparentních,
nediskriminačních, objektivních a přiměřených kritérií a
podmínek. Tím by neměla být dotčena jakákoli opatření přijatá
členskými státy s cílem vyjmout některé prvky sítí elektronických
komunikací, pasivní či aktivní, z udělování povolení.
(26)     Dosažení cílů Digitální
agendy vyžaduje, aby se zavádění infrastruktury přiblížilo prostorám
koncových uživatelů, přičemž bude plně respektována zásada
proporcionality, pokud jde o jakákoli omezení majetkových práv z hlediska
sledovaného obecného zájmu. Mělo by být usnadněno zavádění sítí
vysokorychlostní sítě elektronických komunikací až ke koncovým uživatelům
a zároveň zajištěna technologická neutralita, zejména
prostřednictvím fyzické infrastruktury připravené pro
vysokorychlostní připojení, zastavěné v budovách. S ohledem na
skutečnost, že náklady na zástavbu minikabelovodů během výstavby
budovy jsou relativně nízké, zatímco dovybavení budov vysokorychlostní
infrastrukturou může představovat významnou část nákladů na
zavádění vysokorychlostních sítí, měly by být všechny nové nebo
podstatně renovované budovy vybaveny fyzickou infrastrukturou
umožňující připojení koncových uživatelů k vysokorychlostním
sítím. V zájmu zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
by kromě toho nové a podstatně renovované vícebytové budovy měly
být vybaveny přístupem nebo soustřeďovacím bodem, jehož
prostřednictvím může poskytovatel získat přístup k síti
zastavěné v budově. V praxi by to znamenalo, že developeři budov
by měli zajistit vytvoření prázdných kabelovodů vedoucích z
každého bytu do soustřeďovacího bodu umístěného v budově
nebo mimo ni. Mohou se vyskytnout případy, jako jsou nové budovy
s jedním bytem nebo významné renovace v izolovaných oblastech, kdy je
perspektiva vysokorychlostního připojení na základě objektivních
důvodů považována za příliš vzdálenou na to, aby odůvodnila
dodatečné náklady na zavedení fyzické infrastruktury připravené pro
vysokorychlostní připojení, zastavěné v budově, a/nebo
soustřeďovací bod.
(27)     Když poskytovatelé
veřejných komunikačních sítí zavádějí vysokorychlostní sítě
v určité oblasti, lze dosáhnout výrazných úspor z rozsahu, pokud mohou
ukončit svou síť v soustřeďovacím bodě budovy bez
ohledu na to, zda vlastníci, společenství vlastníků či obyvatelé
v té době vyjádřili výslovný zájem o uvedenou službu, avšak pod
podmínkou, že je minimalizován dopad na soukromé vlastnictví, s využitím
existující fyzické infrastruktury a s uvedením dotčené oblasti do
původního stavu. Je-li síť ukončena v soustřeďovacím
bodě, připojení dalších zákazníků je možné za podstatně
nižších nákladů, zejména prostřednictvím přístupu k vertikálnímu
segmentu připravenému pro vysokorychlostní připojení,
zastavěnému v budově, pokud již existuje.
(28)     Vzhledem ke společenským
přínosům digitálního začlenění a k ekonomické logice
zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací, pokud
neexistuje pasivní ani aktivní infrastruktura připravená pro
vysokorychlostní připojení, která obsluhuje prostory koncových
uživatelů, ani alternativy k poskytnutí sítí vysokorychlostních
elektronických komunikací koncovým uživatelům, měl by mít jakýkoli
poskytovatel veřejné komunikační sítě právo ukončit svou
síť na vlastní náklady v soukromých prostorech poté, co získal
souhlas účastníka, a pokud minimalizuje dopad na soukromý majetek
například využitím existující fyzické infrastruktury dostupné
v budově, je-li to možné, nebo uvedením dotčených oblastí do
původního stavu.
(29)     Aniž jsou dotčeny úkoly
svěřené vnitrostátním regulačním orgánům podle
regulačního rámce Unie v oblasti elektronických komunikací, v
případě absence specifického určení ze strany členského
státu by měly být v zájmu zajištění konzistentního řešení
sporů funkce stanovené tímto nařízením svěřeny orgánům
plnícím úkoly stanovené v článku 20 směrnice 2002/21/ES,
přičemž se vezmou v úvahu dostupné odborné znalosti a záruky nezávislosti
a nestrannosti. Avšak v souladu se zásadou subsidiarity by tímto nařízením
neměla být dotčena možnost, aby členské státy
přidělily regulační úkoly v něm stanovené
orgánům, jež jsou povolanější je plnit v souladu s vnitrostátním
ústavním systémem rozdělení pravomocí a s požadavky stanovenými tímto nařízením.

(30)     Jakýkoli orgán určený
členským státem pro řešení sporů by měl zajistit
nestrannost a nezávislost vůči zúčastněným stranám.
Určené orgány by rovněž měly mít odpovídající zdroje a
sankční pravomoci v případě nedodržování přijatých
rozhodnutí.
(31)     Aby byla zajištěna
efektivita informačních míst stanovených tímto nařízením,
členské státy, které se rozhodnou určit jiné subjekty, než je
vnitrostátní regulační orgán plnící úkoly stanovené v článku 20
směrnice 2002/21/ES, by měly zajistit, aby v jediném informačním
místě, v němž lze zajistit zvýšenou efektivitu s ohledem na
přidělené úkoly (například katastr nemovitostí), byly
k dispozici dostatečné zdroje a příslušné informace o konkrétní
oblasti s optimální mírou agregace. S cílem vycházet ze stávajících
struktur a maximalizovat přínosy pro koncové uživatele proto mohou
členské státy zvážit možné synergie a úspory z rozsahu s jednotnými
kontaktními místy ve smyslu článku 6 směrnice 2006/123/ES ze dne
12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (směrnice o
službách).
(32)     Jelikož cíle navrhovaného
opatření, totiž snazšího zavádění fyzické infrastruktury vhodné pro
sítě vysokorychlostních elektronických komunikací v celé Unii,
nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, a proto jej může
být z důvodů jeho rozsahu či účinků lépe dosaženo na
úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou
subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou
proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto
nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(33)     Toto nařízení dodržuje
základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv
Evropské unie, a především právo na soukromí a ochranu obchodního
tajemství, svobodu podnikání, právo na vlastnictví a právo na účinnou
právní ochranu. Členské státy musí toto nařízení uplatňovat v
souladu s těmito právy a zásadami,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Cílem tohoto nařízení je usnadnit a
podnítit zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací
podporou společného využívání existující fyzické infrastruktury a
usnadněním efektivnějšího zavádění nové fyzické infrastruktury,
aby bylo možné tyto sítě zavádět s nižšími náklady.
2. Toto nařízení se vztahuje na veškeré
stavební práce a fyzické infrastruktury podle definice v článku 2.
3. Tímto nařízením nejsou dotčena
práva členských států zachovat nebo zavést opatření v souladu s
právními předpisy Unie, která obsahují podrobnější ustanovení než ta,
která jsou stanovena tímto nařízením.
4. Tímto nařízením nejsou dotčeny
směrnice 2002/21/ES, 2002/20/ES, 2002/19/ES, 2002/22/ES a 2002/77/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí
definice uvedené ve směrnicích 2002/21/ES, 2002/20/ES, 2002/19/ES,
2002/22/ES a 2002/77/ES.
Použijí se rovněž tyto definice:
1) „provozovatelem sítě“ se rozumí
poskytovatel sítě elektronických komunikací, jakož i podnik, který
poskytuje fyzickou infrastrukturu určenou k poskytování služeb výroby,
přepravy nebo distribuce plynu, elektrické energie včetně
veřejného osvětlení, vytápění, vody včetně
odstraňování a čištění odpadních a kanalizačních vod,
dopravních služeb včetně železnic, silnic, přístavů a
letišť;
2) „fyzickou infrastrukturou“ se rozumí
jakýkoli prvek sítě, který není aktivní, jako jsou potrubí, stožáry,
kabelovody, inspekční komory, vstupní šachty, rozvodné skříně,
budovy nebo vstupy do budov, antény, věže a sloupy a s nimi související
zařízení;
3) „sítí vysokorychlostních elektronických
komunikací“ se rozumí síť elektronických komunikací, jež je schopna
poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30
Mb/s;
4) „stavebními pracemi“ se rozumí každý
výsledek stavebních nebo stavebně inženýrských prací jako celek, který je
sám o sobě dostačující, aby plnil hospodářskou nebo
technickou funkci, a zahrnuje jeden nebo více prvků fyzické
infrastruktury;
5) „subjektem veřejného sektoru“ se
rozumí státní, regionální nebo místní orgán, veřejnoprávní subjekt nebo
sdružení vytvořené jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním
nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty;
6) „veřejnoprávním subjektem“ se rozumí
jakýkoliv subjekt:
a) zřízený za zvláštním účelem
uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo
obchodní povahu;
b) který má právní subjektivitu;
c) financovaný zcela nebo z velké části
státem nebo regionálními či místními orgány nebo jinými
veřejnoprávními subjekty nebo podléhající řídicímu dohledu
těchto orgánů nebo subjektů nebo je v jeho správním, řídícím
nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem,
regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty.
7) „fyzickou infrastrukturou zastavěnou
v budově“ se rozumí fyzická infrastruktura v prostorách koncového
uživatele, včetně prvků ve spoluvlastnictví, určená k
uložení kabelových a/nebo bezdrátových přístupových sítí, pokud jsou tyto
přístupové sítě schopny poskytovat služby elektronických komunikací a
propojovat soustřeďovací bod budovy s koncovým bodem sítě;
8) „fyzickou infrastrukturou připravenou
pro vysokorychlostní připojení, zastavěnou v budově“ se rozumí
fyzická infrastruktura zastavěná v budově, určená
k uložení prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací;
9) „významnou renovací“ se rozumí stavební
nebo stavebně inženýrské práce v prostorách koncového uživatele,
které zahrnují strukturální změny fyzické infrastruktury zastavěné
v budově a vyžadují stavební povolení;
10) „povolením“ se rozumí formální nebo
implicitní rozhodnutí příslušného orgánu v návaznosti na jakýkoli
postup, v jehož rámci je určitá osoba povinna učinit kroky
umožňující legální provedení stavebních nebo stavebně inženýrských
prací.
Článek 3
Přístup k existující fyzické infrastruktuře
1. Každý provozovatel sítě má právo
nabízet přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely
zavádění prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
2. Na základě konkrétní písemné žádosti
podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací má
každý provozovatel sítě povinnost vyhovět všem
přiměřeným žádostem o přístup ke své fyzické
infrastruktuře pro účely zavádění prvků sítí
vysokorychlostních elektronických komunikací, a to za spravedlivých podmínek
včetně ceny.
3. Každé odepření přístupu musí být
založeno na objektivních kritériích, která se mohou týkat zejména:
a) technické vhodnosti fyzické infrastruktury,
o přístup k níž bylo požádáno, k uložení jakéhokoli prvku sítí
elektronických komunikací uvedeného v odstavci 2;
b) dostupnosti prostoru k uložení prvků
uvedených v písmeni a);
c) integrity a bezpečnosti kterékoli již
zavedené sítě;
d) rizika závažné interference plánovaných
služeb elektronických komunikací vůči poskytování jiných služeb
prostřednictvím stejné fyzické infrastruktury;
e) dostupnosti alternativních
prostředků pro velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře
sítě poskytnutých provozovatelem sítě a vhodných k poskytování sítí
vysokorychlostních elektronických komunikací.
Provozovatel sítě odůvodní jakékoli
odepření přístupu do jednoho měsíce od obdržení písemné žádosti
o přístup.
4. V případě, kdy byl
odepřen přístup nebo kdy do dvou měsíců od obdržení písemné
žádosti o přístup nebylo dosaženo dohody o konkrétních podmínkách
včetně ceny, je kterákoli ze stran oprávněna obrátit se
s věcí na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení
sporů.
5. Vnitrostátní orgán pro řešení
sporů uvedený v odstavci 4 plně zohlední zásadu proporcionality a
vydá závazné rozhodnutí ve věci sporu zahájeného podle odstavce 4,
včetně stanovení spravedlivých podmínek a ceny, je-li to na
místě, v nejkratší možné době a v každém případě do
čtyř měsíců, aniž je dotčena možnost, aby se kterákoli
ze stran obrátila na soud. Jakákoli cena stanovená orgánem pro řešení
sporů zohledňuje dopad požadovaného přístupu na obchodní plán,
jenž je podkladem pro investice realizované provozovatelem sítě, o
přístup k níž bylo požádáno, zejména v případě nedávno
vybudovaných fyzických infrastruktur využívaných k poskytování služeb
vysokorychlostních elektronických komunikací.
Článek 4
Transparentnost fyzické infrastruktury

1. Pro účely žádosti o přístup k
fyzické infrastruktuře v souladu s článkem 3 má každý podnik
oprávněný poskytovat sítě elektronických komunikací právo na
přístup – na vyžádání a prostřednictvím jediného informačního
místa – k následujícímu souboru minimálních informací o existující fyzické
infrastruktuře kteréhokoli provozovatele sítě:
a) umístění, trasování a
georeferenční souřadnice;
b) velikost, druh a současné využití
infrastruktury;
c) název vlastníka nebo držitele práv k
užívání fyzické infrastruktury a kontaktní údaje.
Podnik žádající o přístup specifikuje
oblast dotčenou v souvislosti se zaváděním prvků sítí
vysokorychlostních elektronických komunikací.
Přístup k minimálním informacím pro
specifikovanou oblast se poskytne neprodleně v elektronické podobě za
přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek.
Jediné informační místo může přístup k minimálním informacím
omezit, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity
sítí nebo provozního či obchodního tajemství.
Jediné informační místo zajistí, aby byl
přístup k minimálním informacím podle tohoto odstavce k dispozici do [Úřad
pro publikace: vložte přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost
+ 12 měsíců].
2. Každý subjekt veřejného sektoru, jenž
je na základě svých úkolů držitelem minimálních informací v
elektronické podobě, uvedených v odstavci 1 a týkajících se fyzické
infrastruktury provozovatele sítě, je elektronickými prostředky
zpřístupní jedinému informačnímu místu před [Úřad pro
publikace: vložte přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost + 6
měsíců]. Veškeré aktualizace těchto informací a jakékoli
nové minimální informace uvedené v odstavci 1, které subjekt veřejného
sektoru obdrží, se zpřístupní jedinému informačnímu místu do jednoho
měsíce od jejich obdržení.
3. Pokud minimální informace uvedené v
odstavci 1 nejsou v držení subjektů veřejného sektoru v souladu s
odstavcem 2, kterýkoli provozovatel sítě zpřístupní na základě
konkrétní žádosti jediného informačního místa minimální informace uvedené
v odstavci 1 o své fyzické infrastruktuře v elektronické podobě do
jednoho měsíce od podání žádosti. Provozovatel sítě zpřístupní
jedinému informačnímu místu veškeré aktualizace poskytnutých minimálních
informací do jednoho měsíce od skutečné změny fyzické sítě,
která má za následek změnu uvedených minimálních informací.
4. Nejsou-li minimální informace uvedené v
odstavci 1 k dispozici prostřednictvím jediného informačního místa,
provozovatelé sítí tyto informace zpřístupní na základě konkrétní
písemné žádosti podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických
komunikací. V žádosti se specifikuje oblast dotčená
v souvislosti se zaváděním prvků sítí vysokorychlostních
elektronických komunikací. Přístup k informacím se poskytne do jednoho
měsíce od obdržení písemné žádosti za přiměřených,
nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
omezení podle odstavce 1.
5. Na základě konkrétní písemné žádosti
podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací
provozovatelé sítí vyhoví přiměřeným žádostem o průzkum na
místě týkající se konkrétních prvků jejich fyzické infrastruktury.
V žádosti se specifikují prvky sítě dotčené v souvislosti
se zaváděním prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
Průzkum na místě týkající se specifikovaných prvků sítě se
povolí do jednoho měsíce od obdržení písemné žádosti za
přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek,
aniž jsou dotčena omezení podle odstavce 1.
6. Na základě konkrétní písemné žádosti
podniku oprávněného poskytovat sítě elektronických komunikací kterýkoli
provozovatel sítě zpřístupní následující soubor minimálních informací
o probíhajících nebo plánovaných stavebních pracích týkajících se jeho fyzické
infrastruktury, pro něž bylo buď uděleno povolení, nebo
povolovací řízení probíhá, nebo se první žádost příslušným
orgánům o udělení povolení plánuje v následujících šesti
měsících:
a) umístění a druh prací;
b) dotčené prvky sítě;
c) předpokládaný termín zahájení prací a
doba jejich trvání;
d) kontaktní údaje.
V žádosti podniku oprávněného poskytovat
sítě elektronických komunikací se specifikuje oblast dotčená
v souvislosti se zaváděním prvků vysokorychlostní sítě
elektronických komunikací. Provozovatelé sítí do dvou týdnů od obdržení
písemné žádosti poskytnou požadované informace za přiměřených,
nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena
omezení podle odstavce 1.
7. Provozovatel sítě může žádost
podle odstavce 6 odmítnout, pokud:
– požadované informace zveřejnil v
elektronické podobě, nebo
– je přístup k těmto informacím
zajištěn prostřednictvím jediného informačního místa.
8. Na základě konkrétní žádosti kterýkoli
provozovatel sítě jedinému informačnímu místu zpřístupní soubor
minimálních informací uvedený v odstavci 6.
9. V případě sporu vzniklého v
souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v odstavcích 4 až 7 má kterákoli
strana právo obrátit se na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Orgán
pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá
závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém
případě do dvou měsíců, aniž je dotčena možnost, aby
se kterákoli strana s věcí obrátila na soud.
10. Členské státy mohou stanovit výjimky
z povinností stanovených v odstavcích 1 až 5 v případě existujících
fyzických infrastruktur, které se nepovažují za technicky vhodné k zavedení
sítí vysokorychlostních elektronických komunikací. Tato opatření musí být
v tomto ohledu řádně odůvodněná. Zúčastněným
stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené
lhůtě k návrhům opatření. Každé takové opatření se
musí oznámit Komisi.
Článek 5
Koordinace stavebních prací
1. Každý provozovatel sítě má právo
sjednávat dohody o koordinaci stavebních prací s podniky oprávněnými
poskytovat sítě elektronických komunikací pro účely zavádění
prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací.
2. Každý podnik provádějící stavební
práce zcela nebo částečně financované z veřejných
prostředků vyhoví všem přiměřeným žádostem
podniků oprávněných poskytovat sítě elektronických komunikací
pro účely zavádění prvků sítě vysokorychlostních
elektronických komunikací, které se týkají dohody o koordinaci stavebních prací
za transparentních a nediskriminačních podmínek, pokud to neznamená žádné
dodatečné náklady pro původně plánované stavební práce a pokud je
žádost o koordinaci podána co nejdříve a v každém případě
nejpozději jeden měsíc před předložením konečného
projektu příslušným orgánům k udělení povolení.
3. Pokud není dohody o koordinaci stavebních
prací podle odstavce 2 dosaženo do jednoho měsíce od obdržení formální
žádosti o jednání, má kterákoli strana právo obrátit se s věcí na
příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů.
4. Vnitrostátní orgán pro řešení
sporů uvedený v odstavci 3 plně zohlední zásadu proporcionality a
vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu zahájeného podle odstavce 3,
včetně stanovení spravedlivých a nediskriminačních podmínek a
poplatků, je-li to na místě, v nejkratší možné době a v každém
případě do dvou měsíců, aniž je dotčena možnost, aby
se kterákoli ze stran obrátila na soud.
5. Členské státy mohou stanovit výjimky z
povinností uvedených v tomto článku pro stavební práce nízké hodnoty. Tato
opatření musí být v tomto ohledu řádně odůvodněná.
Zúčastněným stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit
se v přiměřené lhůtě k návrhům opatření. Každé
takové opatření se musí oznámit Komisi.
Článek 6
Udělování povolení
1. Každý podnik oprávněný poskytovat
sítě elektronických komunikací má právo na přístup –elektronickými
prostředky na vyžádání prostřednictvím jediného informačního
místa – k veškerým informacím týkajícím se podmínek a postupů platných pro
udělování povolení pro stavební práce nezbytné za účelem
zavádění prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací,
včetně případných výjimek platných pro tyto prvky, pokud jde o
některá nebo veškerá povolení požadovaná podle vnitrostátních právních
předpisů.
2. Každý podnik oprávněný poskytovat
sítě elektronických komunikací má právo předkládat elektronickými
prostředky prostřednictvím jediného informačního místa žádosti o
povolení nutná pro stavební práce nezbytné za účelem zavádění
prvků sítí vysokorychlostních elektronických komunikací. Jediné
informační místo usnadňuje a koordinuje postup udělování
povolení. Zejména zajistí, aby byly žádosti předány příslušným
orgánům zúčastněným na udělování povolení platných pro
dotčené stavební práce, a sleduje dodržování lhůt platných v souladu
s odstavcem 3.
3. Aniž jsou dotčeny jiné konkrétní
lhůty nebo povinnosti stanovené k zajištění řádného
průběhu řízení, platné v souladu s vnitrostátními právními
předpisy nebo právními předpisy Unie, příslušné orgány povolení
udělí či zamítnou do šesti měsíců od obdržení žádosti.
Každé odmítnutí musí být řádně odůvodněno na základě
objektivních, transparentních, nediskriminačních
a přiměřených kritérií.
4. Každý podnik oprávněný poskytovat
sítě elektronických komunikací, kterému v důsledku nedodržení
lhůt platných podle odstavce 3 vznikla škoda, má právo na náhradu škody od
příslušného orgánu v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 7
Vybavení zastavěné v budovách
1. Všechny nově postavené budovy v
prostorách koncového uživatele, včetně prvků ve
spoluvlastnictví, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po [Úřad
pro publikace: vložte přesné datum vstupu tohoto nařízení v platnost],
musí být vybaveny fyzickou infrastrukturou připravenou pro
vysokorychlostní připojení, zastavěnou v budově až do
koncových bodů sítě. Stejná povinnost platí v případě
významné renovace, pro niž byla žádost o stavební povolení podána po [Úřad
pro publikace: vložte přesné datum vstupu tohoto nařízení v platnost].

2. Všechny nově postavené vícebytové
budovy, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po [Úřad
pro publikace: vložte přesné datum vstupu tohoto nařízení v platnost],
musí být vybaveny soustřeďovacím bodem umístěným uvnitř
budovy či mimo ni a přístupným pro poskytovatele sítí elektronických
komunikací, jehož prostřednictvím je dostupné připojení
k infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní připojení,
zastavěné v budově. Stejná povinnost platí v případě významné
renovace vícebytové budovy, pro niž byla žádost o stavební povolení podána po [Úřad
pro publikace: vložte přesné datum vstupu tohoto nařízení v platnost].

3. Členské státy mohou pro určité
kategorie budov, zejména budovy s jedním bytem nebo významné renovace,
stanovit výjimky z povinností stanovených v odstavcích 1 a 2, pokud jsou
náklady na splnění těchto povinností nepřiměřené. Tato
opatření musí být řádně odůvodněná.
Zúčastněným stranám musí být poskytnuta příležitost
vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům
opatření. Každé takové opatření se musí oznámit Komisi.
Článek
8
Přístup
k vybavení zastavěnému v budovách
1. Každý poskytovatel veřejných
komunikačních sítí má právo za účelem přístupu k fyzické
infrastruktuře připravené pro vysokorychlostní připojení
zastavěné v budově ukončit svou síť
v soustřeďovacím bodě, pokud tak učiní na vlastní
náklady a minimalizuje dopad na soukromý majetek.
2. Každý poskytovatel veřejných
komunikačních sítí má za přiměřených podmínek právo na
přístup ke kterékoli stávající fyzické infrastruktuře připravené
pro vysokorychlostní připojení, zastavěné v budově, pokud je
duplikace technicky nemožná nebo ekonomicky neefektivní. Držitel práva k
užívání fyzické infrastruktury zastavěné v budově umožní
přístup za nediskriminačních podmínek.
3. Pokud není dohody o přístupu podle
odstavce 1 nebo 2 dosaženo do dvou měsíců od obdržení formální
žádosti o přístup, má kterákoli ze stran právo obrátit se s věcí
na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů, aby posoudil
dodržení požadavků stanovených v uvedených odstavcích. Orgán pro
řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné
rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém
případě do dvou měsíců, aniž je dotčena možnost, aby
se kterákoli strana s věcí obrátila na soud.
4. Pokud infrastruktura připravená pro
vysokorychlostní připojení, zastavěná v budově neexistuje,
má každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo ukončit
prvky své sítě v prostorách účastníka služeb vysokorychlostních
elektronických komunikací, pokud s tím souhlasí, pokud tak učiní na
vlastní náklady a minimalizuje dopad na soukromý majetek.
Článek 9
Příslušné orgány
1. Pokud členský stát neurčí jiné
příslušné orgány, vykonává funkci vnitrostátního orgánu pro řešení sporů
uvedeného v čl. 3 odst. 4, čl. 4 odst. 9, čl. 5 odst. 4 a
čl. 8 odst. 3 vnitrostátní regulační orgán, který plní úkoly
stanovené v článku 20 směrnice 2002/21/ES.
2. Jakýkoli jiný vnitrostátní orgán pro
řešení sporů určený členskými státy podle odstavce 1 musí
být právně samostatný a funkčně nezávislý na všech
provozovatelích sítí. Musí mít pravomoc ukládat provozovatelům sítí
v případě porušení povinností vyplývajících z rozhodnutí
přijatých při rozhodování sporu vhodné, účinné,
přiměřené a odrazující sankce.
3. Pokud členský stát neurčí jiné
příslušné orgány, vykonává funkci jediného informačního místa
uvedeného v článcích 4 a 6 vnitrostátní regulační orgán, který plní
úkoly stanovené v článku 20 směrnice 2002/21/ES.
4. Jakékoli jiné jediné informační místo
určené členskými státy podle odstavce 3 musí mít pravomoc ukládat
provozovatelům sítí v případě porušení povinností vyplývajících
z čl. 4 odst. 3 a 8 vhodné, účinné, přiměřené a
odrazující sankce.
5. Členské státy oznámí Komisi totožnost
každého příslušného orgánu určeného v souladu s tímto článkem k
vykonávání úkolů podle tohoto nařízení do [Úřad pro
publikace: vložte přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost]
a veškeré jejich změny předtím, než takové určení nebo
změna vstoupí v platnost.
6. Proti veškerým rozhodnutím přijatým
příslušnými orgány uvedenými v tomto článku se lze odvolat k soudu v
souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 10
Přezkum
Komise do [Úřad pro publikace: vložte
přesné datum: vstup tohoto nařízení v platnost + 3 roky]
předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění tohoto
nařízení. Zpráva obsahuje shrnutí dopadu opatření stanovených tímto
nařízením a posouzení pokroku při plnění jeho cílů.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým
dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém
rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
předseda                                                        předseda
[1]               Analysys Mason, 2008, Analysys Mason 2012, WIK, 2008.
[2]               Analysys Mason, 2012. Odhad vychází z těchto
předpokladů: 25 % zaváděné infrastruktury je ve stávajících
kabelovodech, čímž se v této části dosáhne úspor kapitálových
výdajů ve výši 75 %; 10 % zaváděné infrastruktury připojuje
síť k nové bytové výstavbě a využívá se souběžné zavádění
infrastruktury s ostatními subjekty / podniky veřejných služeb, čímž
se uspoří 15–60 %; 5 % zaváděné infrastruktury připojuje
síť k vícebytovým jednotkám s již položenými kabely, s úsporou
20–60 %. Kromě toho vzniknou i sociální, environmentální a ekonomické
přínosy.
[3]                      Tento odhad je založen na investičním scénáři
vypočítaném v rámci rozsáhlé studie společností Analysys Mason a
Tech4i2 („Sociálněekonomické dopady širokopásmového připojení“,
2013). Studie předpokládá, že cílů pro širokopásmové připojení
v rámci Digitální agendy pro Evropu by bylo možné dosáhnout jen za
scénáře počítajícího s výraznou intervencí, konkrétně
investicemi do přístupových sítí nové generace ve výši 211 miliard EUR.
Možné úspory byly vypočítány použitím uvedených procentních podílů na
tuto částku.
[4]               „A New Strategy for the Single Market“ (Nová
strategie pro jednotný trh), zpráva Maria Montiho předsedovi Evropské
komise, 9. května 2010.
[5]               „Kroky směrem ke skutečnému vnitřnímu
trhu s elektronickými komunikacemi do roku 2020“, Ecorys, TU Delft a TNO, únor
2012.
[6]               COM(2012) 573.
[7]               Booz and Company, „Jak maximalizovat dopady
digitalizace“, 2012.
[8]               Odhad Komise založený na vnitrostátních studiích
(Liebenau, J., Atkinson, R., Karrberg, P., Castro, D. a Ezell, S., 2009, The
UK Digital Road to Recovery (Digitální cesta Spojeného království k
hospodářské obnově); Katz R.L. et al, 2009, The Impact of
Broadband on Jobs and the German Economy (Dopad širokopásmového
připojení na pracovní místa a německou ekonomiku).
[9]               Soudní dvůr ve věci De Coster (C-17/00,
[2001] Sb. rozh. s. I-9445, bod 37) připomněl, že veškeré místní
sekundární právní předpisy s vlivem na svobodu poskytování služeb
musí být v souladu se zásadou proporcionality. Rovněž v souvislosti s
parabolickými anténami Komise ve svém sdělení o obecné použitelnosti zásad
volného pohybu zboží a služeb – články 28 a 49 – pokud jde o využívání
parabolických antén (KOM(2001) 351 v konečném znění) zdůraznila
že i když je každý členský stát odpovědný za stanovení podmínek,
které musí být k instalaci a využívání parabolických antén splněny v rámci
jeho vnitřního právního systému, některé vnitrostátní předpisy
mohou nicméně ovlivnit to, jaké vysílání lze přijímat. Nepřímo
tak ovlivňují distribuci široké škály služeb přenášených satelitem,
které mají ze své povahy přeshraniční charakter, jako je televizní a
rozhlasové vysílání, spolu s interaktivními službami („služby informační
společnosti“). Tato vnitrostátní opatření proto musí být v souladu se
základními zásadami Smlouvy, jako je volný pohyb zboží a svoboda poskytování
služeb na jednotném trhu.
[10]             Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického
vedení, Úř. věst. L 336, 30.12.2000, s. 4.
[11]             Digitální agenda pro Evropu, sdělení Komise
Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu
výboru a Výboru regionů, KOM(2010) 245 ze dne 19. května 2010,
zejména oddíl 2.4.1.
[12]             Závěry ze zasedání Evropské rady ze dne 1.–2.
března 2012, EUCO 4/2/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st00/st00004-re02.en12.pdf,
bod 15.
[13]             Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu,
Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru
regionů, COM(2012) 573 ze dne 3. října 2012, klíčové
opatření č. 9.
[14]             Závěry ze zasedání Evropské rady ze dne
13.–14. prosince 2012, EUCO 205/12, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/134353.pdf,
bod 17.
[15]             Zprávu o výsledku veřejné konzultace je součástí
zprávy o posouzení dopadů, která je připojena k tomuto návrhu
(příloha I zprávy).
[16]             Viz http://daa.ec.europa.eu/content/special/crowdsourcing.
[17]             Zpráva založená na studii, kterou vypracovala Deloitte, a
dále ověřená dalšími zdroji je součástí zprávy o posouzení
dopadů připojené k tomuto návrhu (příloha II zprávy).
[18]             Tato zpráva je součástí zprávy o posouzení
dopadů připojené k tomuto návrhu (příloha III zprávy).
[19]             Úplný seznam těchto zdrojů je uveden v
bibliografii zprávy o posouzení dopadů.
[20]             Zpráva o posouzení dopadů je připojena
k tomuto návrhu.
[21]             Viz věc C-66/04, bod 45, a věc C-217/04, bod 43.
[22]             Viz Analysys Mason, závěrečná zpráva pro GŘ
pro informační společnost a média, podpora Evropské komise pro
vypracování posouzení dopadů, jež doprovází iniciativu EU ke snižování
nákladů na zavádění infrastruktury vysokorychlostního širokopásmového
připojení (SMART 2012/0013).
[23]             Viz věc C-217/04, bod 47.
[24]             Viz například 8. bod odůvodnění
směrnice o zlepšení právní úpravy 2009/140/ES, 22. bod
odůvodnění rámcové směrnice, 1. a 4. bod odůvodnění
nařízení (ES) č. 2887/2000/ES.
[25]             Viz věc 272/83 body 25 a 27.
[26]             Usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. června 2012
„Akt o jednotném trhu: další kroky k růstu“ (2012/2663(RSP)), bod 10.
[27]             Úř. věst. C …, …, s. …
[28]             Úř. věst. C …, …, s. …
[29]             KOM(2010) 245; viz také přezkum Digitální agendy,
COM(2012) 784 final.
[30]             COM(2012) 573 final.
[31]             Závěry ze zasedání Evropské rady ze dne 13. a 14.
prosince 2012, EUCO 205/12, bod 17.
[32]             Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 33.
[33]             Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 21.
[34]             Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 7.
[35]             Úř. věst. L 108, 24.4.2002, s. 51.
[36]             Úř. věst. L 249, 17.9.2002, s. 21.
[37]             Úř. věst. L 108, 25.4.2007, s. 1.
[38]             Úř. věst. L 345, 31.12.2003, s. 90.