               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 11.10.2019
            COM(2019) 457 final
            2019/0217(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA zřízeném podle Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k přijetí rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA zřízeném podle Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k zamýšlenému přijetí rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Komplexní hospodářská a obchodní dohoda (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé

               Cílem Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“) je liberalizovat a usnadnit obchod a investice a podpořit užší hospodářské vztahy mezi Evropskou unií a Kanadou (dále jen „strany“). Dohoda byla podepsána dne 30. října 2016 a je prozatímně uplatňována od 21. září 2017.

               2.2.Smíšený výbor CETA

               Smíšený výbor CETA je zřízen podle článku 26.1 dohody, který stanoví, že Smíšený výbor CETA je složený ze zástupců Evropské unie a zástupců Kanady a spolupředsedají mu ministr mezinárodního obchodu Kanady a člen Evropské komise odpovědný za obchod, nebo jimi jmenované osoby. Smíšený výbor CETA zasedá jednou ročně nebo na žádost kterékoli ze stran a dohodne se na termínech zasedání a na pořadu jednání. Smíšený výbor CETA odpovídá za všechny otázky týkající se obchodu a investic mezi stranami a za provádění a uplatňování této dohody. Kterákoli strana může postoupit Smíšenému výboru CETA jakoukoli otázku týkající se provádění a výkladu této dohody nebo jakoukoli jinou záležitost týkající se obchodu a investic mezi stranami.

               V souladu s článkem 26.3 dohody je Smíšený výbor CETA oprávněn přijímat po vzájemné dohodě rozhodnutí ve všech záležitostech stanovených v dohodě. Rozhodnutí Smíšeného výboru CETA jsou pro strany závazná za předpokladu, že byly splněny veškeré nezbytné vnitřní požadavky a postupy, a obě strany jsou povinny je provést.

               V souladu s čl. 26.2 odst. 4 dohody mohou specializované výbory, včetně Výboru pro služby a investice, předkládat Smíšenému výboru CETA k přijetí návrhy rozhodnutí.

               V souladu s čl. 10 odst. 2 jednacího řádu Smíšeného výboru CETA a specializovaných výborů
                  1
                může Smíšený výbor CETA v době mezi zasedáními přijímat rozhodnutí nebo doporučení písemným postupem, pokud tak strany dohody po vzájemné dohodě rozhodnou. Písemné znění návrhu za tímto účelem rozešlou členům Smíšeného výboru CETA spolupředsedové postupem podle článku 7 s lhůtou, během níž členové vyjádří veškeré připomínky nebo změny, které si přejí zapracovat. Po uplynutí lhůty se přijaté návrhy sdělí postupem podle článku 7 a zaznamenají se v zápisu z příštího zasedání.

               2.3.Zamýšlený akt Smíšeného výboru CETA

               Smíšený výbor CETA má přijmout rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu, podle čl. 8.28 odst. 7 dohody (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je proto provést čl. 8.28 odst. 7 dohody.

               Zamýšlený akt se stane pro strany závazným. V čl. 26.3 odst. 2 dohody se stanoví: „Rozhodnutí Smíšeného výboru CETA jsou pro strany závazná za předpokladu, že byly splněny veškeré nezbytné vnitřní požadavky a postupy, a obě strany jsou povinny je provést.“

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Jak je stanoveno v bodě 6 písm. f) společného nástroje k výkladu dohody, Evropská unie a její členské státy a Kanada se dohodly na okamžitém zahájení další práce na provedení ustanovení dohody o řešení investičních sporů, tzv. „systému soudů pro investice“
                  2
               .

               Podle čl. 8.28 odst. 7 dohody „Smíšený výbor CETA neprodleně přijme rozhodnutí, kterým upraví následující administrativní a organizační záležitosti týkající se fungování odvolacího tribunálu: a) administrativní podporu; b) postupy pro podání odvolání a řízení u odvolacího tribunálu a postupy pro vrácení věci zpět k tribunálu za účelem úpravy nálezu, je-li to vhodné; c) postupy pro obsazení volného místa v odvolacím tribunálu a v senátu odvolacího tribunálu, který byl ustaven k projednání věci; d) odměnu členů odvolacího tribunálu; e) ustanovení týkající se nákladů souvisejících s odvoláním; f) počet členů odvolacího tribunálu a g) jakékoli jiné prvky, které považuje za nezbytné pro účinné fungování odvolacího tribunálu.“

               V bodě 6 písm. g) společného nástroje k výkladu dohody je stanoveno: „CETA je první dohodou, která obsahuje odvolací mechanismus, jenž umožní nápravu pochybení a zajistí soudržnost rozhodnutí tribunálu v prvním stupni.“ Kromě toho prohlášení Komise a Rady č. 36, vložené do zápisu z jednání Rady při příležitosti přijetí rozhodnutí Rady o schválení podpisu dohody CETA jménem Unie, stanoví: „Odvolací mechanismus stanovený v článku 8.28 dohody CETA bude připraven a zdokonalen tak, aby byl v plné míře s to zajistit soudržnost rozhodnutí vydaných v prvním stupni, a přispíval tak k právní jistotě. Zejména to znamená, že: Konkrétní složení odvolacího tribunálu bude uspořádáno tak, aby byla dostupnost služby zajištěna v maximální možné míře. Každému členu odvolacího tribunálu bude uložena povinnost informovat se o rozhodnutích vydaných těmi komorami odvolacího soudu, jichž není členem. Při projednávání důležitých záležitostí zásadního významu nebo při projednávání záležitostí, na něž v jednotlivých komorách tribunálu panuje odlišný názor, bude muset mít odvolací tribunál možnost zasedat ve formátu „velkého senátu“.“
                  3

               Zamýšlený akt tyto závazky plně provádí doplněním podrobných pravidel pro složení odvolacího tribunálu a administrativních ujednání (článek 2 zamýšleného aktu) a řízení u odvolacího tribunálu (článek 3). Zamýšlený akt vstoupí v platnost dnem vstupu dohody v platnost (článek 4).

               Tento návrh je v souladu s dalšími iniciativami provádění systému soudů pro investice CETA. Konkrétně od června 2018 Komise pracuje s členskými státy ve Výboru Rady pro obchodní politiku v oblasti služeb a investic a s Kanadou na souboru čtyř návrhů rozhodnutí týkajících se:

               –pravidel upravujících administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu v souladu s čl. 8.28 odst. 7 dohody,

               –kodexu chování pro členy tribunálu a odvolacího tribunálu a mediátory v souladu s čl. 8.44 odst. 2 dohody,

               –pravidel pro mediaci, která mohou využít strany sporu, v souladu s čl. 8.44 odst. 3 písm. c) dohody a

               –pravidel pro postup přijímání výkladu ustanovení v souladu s čl. 8.31 odst. 3 a čl. 8.44 odst. 3 písm. a) dohody.

               Další práce na jiných oblastech provádění systému soudů pro investice pokračuje, včetně výběru, jmenování a odměny členů tribunálu a odvolacího tribunálu. Ačkoliv je výše odměny členů tribunálu a odvolacího tribunálu předmětem jednání mezi členskými státy a Kanadou, Komise v minulosti odhadla, že roční fixní náklady systému soudů pro investice CETA budou činit přibližně 800 000 EUR; o tyto náklady se podělí rovným dílem Kanada a EU
                  4
               . Proto bude dopad těchto fixních nákladů na rozpočet EU činit přibližně 400 000 EUR ročně. Tyto náklady budou zohledněny v rozpočtu EU na rok 2021.

               Aby bylo zajištěno účinné provádění dohody, je proto vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA k zamýšlenému aktu.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  5
               .

               4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Smíšený výbor CETA je orgánem zřízeným dohodou, konkrétně Komplexní hospodářskou a obchodní dohodou (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé.

               Akt, který má Smíšený výbor přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude pro strany závazný podle mezinárodního práva v souladu s čl. 26.3 odst. 2 dohody.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 207 odst. 3 a čl. 207 odst. 4 první pododstavec SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 207 odst. 3 a čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Závazná znění a zveřejnění zamýšleného aktu

               Jelikož tento akt Smíšeného výboru CETA bude provádět dohodu, pokud jde o řešení investičních sporů mezi investorem a státem, je vhodné jej přijmout ve všech závazných jazycích dohody
                  6
                a po jeho přijetí jej zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

               2019/0217 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA zřízeném podle Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k přijetí rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 3 a čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Rozhodnutí Rady (EU) 2017/37
                  7
                schvaluje jménem Evropské unie podpis Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“). Dohoda byla podepsána dne 30. října 2016.

               (2)Rozhodnutí Rady (EU) 2017/38
                  8
                schvaluje prozatímní provádění dohody, včetně zřízení Smíšeného výboru CETA. Dohoda je prozatímně prováděna ode dne 21. září 2017.

               (3)Podle čl. 26.3 odst. 1 dohody je za účelem dosažení cílů této dohody Smíšený výbor CETA oprávněn přijímat rozhodnutí ve všech záležitostech stanovených v této dohodě.

               (4)Podle čl. 26.3 odst. 2 dohody jsou rozhodnutí Smíšeného výboru CETA pro strany závazná za předpokladu, že byly splněny veškeré nezbytné vnitřní požadavky a postupy, a obě strany jsou povinny je provést.

               (5)V souladu s čl. 8.28 odst. 7 dohody má Smíšený výbor CETA neprodleně přijmout rozhodnutí, kterým upraví administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu.

               (6)Aby bylo zajištěno účinné provádění dohody, je proto vhodné stanovit postoj, který má být na základě připojeného návrhu rozhodnutí Smíšeného výboru CETA o odvolacím tribunálu zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Evropské unie zaujat ve Smíšeném výboru CETA k přijetí rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu, vychází z návrhu rozhodnutí Smíšeného výboru CETA připojeného k tomuto rozhodnutí Rady.

               Článek 2

               1.Rozhodnutí Smíšeného výboru CETA se přijme ve všech závazných jazycích dohody.

               2.Rozhodnutí přijaté Smíšeným výborem CETA se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Smíšeného výboru CETA č. 001/2018 ze dne 26. září 2018, kterým se přijímá jeho jednací řád a jednací řád specializovaných výborů (Úř. věst. L 190, 27.7.2018, s. 13), dostupné na internetové stránce GŘ TRADE:
                  http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2019/february/tradoc_157677.pdf

                     (2)

                        Společný nástroj k výkladu Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou a Evropskou unií a jejími členskými státy (Úř. věst. L 11, 14.1.2017, s. 3).

                     (3)

                        Prohlášení, která mají být vložena do zápisu z jednání Rady (Úř. věst. L 11, 14.1.2017, s. 9).

                     (4)

                        Jedná se o odhad ročních fixních nákladů systému soudů pro investice CETA (v případě absence sporů), tj. základní odměny členů tribunálu a odvolacího tribunálu.

                     (5)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (6)

                        Podle článku 30.11 (Závazná znění) dohody je dohoda sepsána ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.

                     (7)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2017/37 ze dne 28. října 2016 o podpisu Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé jménem Evropské unie (Úř. věst. L 11, 14.1.2017, s. 1).

                     (8)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2017/38 ze dne 28. října 2016 o prozatímním provádění Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropské unii a jejími členskými státy na straně druhé (Úř. věst. L 11, 14.1.2017, s. 1080).

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 11.10.2019
            COM(2019) 457 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA zřízeném podle Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k přijetí rozhodnutí, kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu

               DOPLNĚK

               NÁVRH

               ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU CETA č. […/2019]

               ze dne…,

               kterým se upravují administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu

               SMÍŠENÝ VÝBOR CETA,

               s ohledem na článek 26.1 Komplexní hospodářské a obchodní dohody mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“),

               vzhledem k tomu, že čl. 8.28 odst. 7 dohody stanoví, že Smíšený výbor CETA má přijmout rozhodnutí, kterým upraví administrativní a organizační záležitosti fungování odvolacího tribunálu,

               PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Definice

               Pro účely tohoto rozhodnutí se použijí tyto definice:

               a)definice v článku 1.1 (Obecně použitelné definice) kapitoly jedna (Obecné definice a úvodní ustanovení) dohody;

               b)definice v článku 8.1 (Definice) kapitoly osm (Investice) dohody a

               c)„členem“ se rozumí člen odvolacího tribunálu zřízeného podle oddílu F (Řešení investičních sporů mezi investorem a státem) kapitoly osm (Investice) dohody.

               Článek 2

               Složení a administrativní ujednání

               1.Odvolací tribunál se skládá ze šesti členů jmenovaných Smíšeným výborem CETA s ohledem na zásady rozmanitosti a rovnosti žen a mužů. Pro účely tohoto jmenování:

               a)se dva členové vyberou z kandidátů navržených Kanadou;

               b)se dva členové vyberou z kandidátů navržených Evropskou unií a

               c)dva členové se vyberou z kandidátů navržených Kanadou nebo Evropskou unií a nejsou státními příslušníky Kanady ani žádného členského státu Evropské unie.

               2.Smíšený výbor CETA se může rozhodnout, že zvýší počet členů o násobek tří. Dodatečná jmenování se provedou na stejném základě, jaký je uveden v odstavci 1.

               3.Členové jsou jmenováni na devítileté funkční období bez možnosti obnovení. Avšak funkční období tří z prvních šesti osob jmenovaných podle čl. 8.28 odst. 3 dohody je omezeno na šest let. Uvedené tři osoby se určí losem, přičemž z každé skupiny členů jmenovaných podle odst. 1 písm. a), b) a c) se vybere jeden člen. V zásadě platí, že člen, který působí v senátu odvolacího tribunálu v okamžiku, kdy skončí jeho funkční období, může v tomto senátu působit až ukončení řízení tohoto senátu, pokud předseda odvolacího tribunálu po konzultaci s dalšími členy senátu nerozhodne jinak, a je pouze pro uvedený účel považován nadále za člena. Jakmile se místa v odvolacím tribunálu uprázdní, budou znovu obsazena.

               4.Odvolací tribunál má předsedu a místopředsedu odpovídající za organizační záležitosti, které na dvouleté funkční období vybere předseda Smíšeného výboru CETA losem ze členů, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí. Svoji funkci vykonávají na rotačním základě. Předsedu v případě jeho nepřítomnosti nahrazuje místopředseda.

               5.Senát odvolacího tribunálu ustavený k projednání příslušné věci podle čl. 8.28 odst. 5 dohody se skládá ze tří členů, z nichž jeden člen byl jmenován podle odst. 1 písm. a), jeden člen byl jmenován podle odst. 1 písm. b) a jeden člen byl jmenován podle odst. 1 písm. c). Senátu předsedá člen, který byl jmenován podle odst. 1 písm. c).

               6.Složení senátu odvolacího tribunálu, který příslušné odvolání projedná, určuje na rotačním základě předseda odvolacího tribunálu, přičemž zajistí, aby složení senátů bylo náhodné a nepředvídatelné a aby všichni členové měli stejnou příležitost vykonávat svoji funkci.

               7.Odvolací tribunál může zasedat v senátu složeném ze šesti členů, pokud je předmětem věci projednávané v senátu závažná otázka mající vliv na výklad nebo uplatňování kapitoly osm dohody. Odvolací tribunál může zasedat v senátu složeném ze šesti členů, pokud o to obě strany sporu požádají nebo pokud většina členů rozhodne, že je to žádoucí. Senátu složenému ze šesti členů předsedá předseda odvolacího tribunálu.

               8.Odvolací tribunál může vypracovat vlastní pracovní postupy.

               9.Členové zajistí, aby byli k dispozici a byli schopni vykonávat funkce stanové v tomto rozhodnutí a v oddíle F (Řešení investičních sporů mezi investorem a státem) kapitoly osm (Investice) dohody.

               10.Aby byla zajištěna dostupnost členů, vyplácí se jim měsíční honorář, jehož výši stanoví Smíšený výbor CETA.

               11.Měsíční honoráře uvedené v odstavci 10 hradí obě strany stejnou měrou na účet spravovaný sekretariátem ICSID. Pokud jedna strana tento měsíční honorář neuhradí, může se jej rozhodnout uhradit druhá strana. Veškeré nedoplatky zůstávají splatné s příslušným úrokem.

               12.Výši honorářů a výdajů členů v senátu ustaveném k projednání příslušné žaloby, kromě honorářů uvedených v odstavci 10, stanoví Smíšený výbor CETA a jejich úhrada se rozdělí mezi strany sporu na stejném základě jako v čl. 8.39 odst. 5 dohody.

               13.Smíšený výbor CETA může svým rozhodnutím změnit měsíční honorář a honoráře za odpracované dny na pravidelnou mzdu. V takovém případě musí členové vykonávat svou funkci na plný úvazek a Smíšený výbor CETA stanoví jejich odměny a související organizační záležitosti. Členové nesmí v takovém případě vykonávat žádnou jinou výdělečnou nebo nevýdělečnou profesionální činnost, neudělí-li předseda odvolacího tribunálu mimořádně výjimku z tohoto pravidla.

               14.Sekretariát ICSID působí jako sekretariát odvolacího tribunálu, kterému poskytuje náležitou podporu. Úhrada výdajů na tuto podporu se rozdělí stejnou měrou mezi strany.

               Článek 3

               Řízení u odvolacího tribunálu

               1.Každá ze stran sporu se může u odvolacího tribunálu odvolat proti nálezu vydanému Tribunálem podle oddílu F (Řešení investičních sporů mezi investorem a státem) kapitoly osm (Investice) ve lhůtě stanovené v čl. 8.28 odst. 9 písm. a) dohody a z důvodů stanovených v čl. 8.28 odst. 2 dohody.

               2.Pokud odvolací tribunál odvolání v celém rozsahu nebo zčásti vyhoví, pak změní nebo zvrátí právní zjištění a závěry v celém rozsahu nebo zčásti. Odvolací tribunál přesně popíše, jakým způsobem příslušná zjištění a závěry tribunálu změnil nebo zvrátil.

               3.Jestliže to tribunálem zjištěný skutkový stav dovoluje, odvolací tribunál použije svá vlastní právní zjištění a závěry týkající se tohoto skutkového stavu a vydá konečný nález. Není-li to možné, vydá rozhodnutí, jímž věc vrátí zpět tribunálu k vydání nálezu v souladu se zjištěními a závěry odvolacího tribunálu. Odvolací tribunál pokud možno vrátí věc zpět stejnému senátu tribunálu, který byl předtím ustaven, aby o věci rozhodl.

               4.Odvolací tribunál odvolání zamítne, pokud zjistí, že je nepodložené. Může rovněž odvolání zamítnout urychleně, pokud je zřejmé, že je zjevně nepodložené. Pokud odvolací tribunál odvolání zamítne, je nález vydaný tribunálem konečný.

               5.Obecně platí, že délka odvolacího řízení nepřekročí dobu 180 dnů ode dne, kdy strana sporu formálně oznámí své rozhodnutí se odvolat, do dne, kdy odvolací tribunál vydá své rozhodnutí nebo nález. Pokud odvolací tribunál usoudí, že nemůže své rozhodnutí nebo nález vydat do 180 dnů, informuje písemně strany sporu o důvodech zpoždění a zároveň uvede odhad lhůty, ve které své rozhodnutí nebo nález vydá. Vynaloží se veškeré úsilí, aby odvolací řízení nepřekročilo dobu 270 dnů.

               6.Strana sporu, která podává odvolání, poskytne záruku na úhradu nákladů odvolání, kterou stanoví senát odvolacího tribunálu ustavený k projednání věci. Strana sporu rovněž poskytne jakoukoli další záruku, kterou nařídí odvolací tribunál.

               7.Ustanovení článků 8.20 (Mediace), 8.24 (Řízení podle jiné mezinárodní dohody), 8.26 (Financování třetí stranou), 8.31 (Použitelné právo a výklad), 8.34 (Dočasná ochranná opatření), 8.35 (Zastavení řízení), 8.36 (Transparentnost řízení)
                  1
               , 8.38 (Strana dohody, která není účastníkem sporu), 8.39 (Konečný nález) a 8.40 (Odškodnění nebo jiné kompenzace) dohody se použijí obdobně na odvolací řízení.

               Článek 4

               Vstup v platnost

               Toto rozhodnutí se zveřejní a vstupuje v platnost v den, kdy vstoupí v platnost oddíl F (Řešení investičních sporů mezi investorem a státem) kapitoly osm (Investice) dohody, pokud si strany mezi sebou diplomatickými cestami vyměnily písemná oznámení potvrzující, že splnily nezbytné vnitřní požadavky a postupy.

               V … dne …

                     (1)

                        Pro upřesnění se uvádí, že oznámení o odvolání, oznámení o úmyslu podat námitku proti členovi a rozhodnutí o námitce proti členovi se zařazují na seznam dokumentů, které se zpřístupní veřejnosti podle čl. 3 odst. 1 pravidel transparentnosti UNCITRAL.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 26.2.2020
            COM(2020) 71 final
            2020/0031(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na 56. zasedání Odborné komise pro přepravu nebezpečných věcí Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu, pokud jde o některé změny přípojku C k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat v Odborné komisi pro přepravu nebezpečných věcí (dále jen „Odborná komise RID“) Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) v souvislosti s plánovaným přijetím určitých změn technických a správních ustanovení obsažených v příloze přípojku C k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě (COTIF), o nichž má zmíněná komise rozhodnout.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o mezinárodní železniční přepravě (COTIF)

               Úmluva o mezinárodní železniční přepravě ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999 (dále též „úmluva COTIF“) je mezinárodní dohoda, jejímiž smluvními stranami je Unie a 26 členských států (smluvními stranami nejsou pouze Kypr a Malta).

               Evropská unie přistoupila k úmluvě COTIF prostřednictvím rozhodnutí Rady 2013/103/EU ze dne 16. června 2011
                  1
               . V příloze III uvedeného rozhodnutí jsou stanovena interní ujednání Rady, členských států a Komise o postupech v rámci OTIF. V bodě 3.1 přílohy III rozhodnutí Rady 2013/103/EU se stanoví, že týká-li se určitý bod pořadu jednání záležitostí ve výlučné pravomoci Unie, Komise hlasuje jménem Unie.

               2.2.Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (RID)

               Úmluva COTIF se podle článku 7 uvedené úmluvy vztahuje mimo jiné též na přípojky zmíněné v článku 6 úmluvy COTIF. Mezi nimi je uveden Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (RID), který tvoří přípojek C k úmluvě COTIF. Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (RID) se použije, pokud nejsou učiněna prohlášení v souladu s příslušnými ustanoveními úmluvy COTIF
                  2
               .

               Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (RID) upravuje mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí mezi členskými státy OTIF, které používají pravidla RID (smluvní státy RID)
                  3
               .

               2.3.Odborná komise RID

               Odborná komise RID je subjekt ustavený čl. 13 § 1 písm. d) úmluvy COTIF. Podle článku 18 úmluvy COTIF rozhoduje Odborná komise RID o návrzích na změnu uvedené úmluvy. Tvoří ji zástupci členských států OTIF, které používají RID, a zástupci Evropské unie.

               2.4.Zamýšlený akt Odborné komise RID

               Očekává se, že dne 27. května 2020 Odborná komise RID na svém 56. zasedání přijme soubor změn, který přizpůsobí přílohu RID technickému a vědeckému pokroku (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je zajistit bezpečnou a zabezpečenou železniční přepravu nebezpečných věcí, a to tak, že zaktualizuje mimo jiné seznam nebezpečných věcí připuštěných k přepravě, pokyny pro balení, seznam uplatňovaných norem a rovněž technické požadavky, které se vztahují na různé prostředky pro izolaci nebezpečných věcí.

               Mezinárodní předpisy týkající se přepravy nebezpečných věcí jsou stanoveny v rámci různých organizací, jako je OTIF, ale též Evropská hospodářská komise OSN (EHK OSN) a různé specializované agentury OSN, jako je podvýbor odborníků Hospodářské a sociální rady (ECOSOC) OSN pro přepravu nebezpečných věcí. Jelikož tato pravidla musí být ve vzájemném souladu, byl mezi organizacemi, které se touto činností zabývají, vyvinut komplexní mezinárodní systém pro koordinaci a harmonizaci. Předpisy se upravují ve dvouletých cyklech.

               Při přípravě těchto změn probíhaly konzultace s celou řadou odborníků z veřejného i soukromého sektoru. Při vypracování těchto změn se uskutečnila následující technická setkání:

               –v rámci podvýboru odborníků ECOSOC OSN pro přepravu nebezpečných věcí na jeho:

               1)51. zasedání v Ženevě, ve dnech 3.–7. července 2017;

               2)52. zasedání v Ženevě, ve dnech 27. listopadu – 6. prosince 2017;

               3)53. zasedání v Ženevě, ve dnech 25. června – 4. července 2018;

               4)54. zasedání v Ženevě, ve dnech 26. listopadu – 4. prosince 2018;

               –v rámci společné schůze Odborné komise RID a pracovní skupiny pro přepravu nebezpečných věcí EHK OSN na jejich:

               1)podzimním zasedání roku 2018 v Ženevě, ve dnech 17.–21. září 2018;

               2)jarním zasedání roku 2019 v Bernu, ve dnech 18.–22. března 2019;

               3)podzimním zasedání roku 2019 v Ženevě, ve dnech 17.–26. září 2019;

               4)další společná schůze se bude konat v Bernu, ve dnech 16.–20. března 2020;

               –v rámci stálé pracovní skupiny Odborné komise RID na jejím:

               1)10. zasedání v Krakově, ve dnech 21.–23. listopadu 2018;

               2)11. zasedání ve Vídni, ve dnech 25.–29. listopadu 2019.

               Na těchto schůzích byly jednotlivé návrhy na změny analyzovány a zpracovávány odborníky z výše zmíněných výborů. Ve většině případů získaly doporučené kroky jednomyslnou podporu. Některé návrhy byly doporučeny většinovým stanoviskem odborníků.

               Článek 38 úmluvy COTIF stanoví, že pro účely uplatňování hlasovacího práva a práva vznášení námitky podle čl. 35 § 2 a § 4 má regionální organizace pro hospodářskou integraci jako Evropská unie tolik hlasů, kolik činí počet hlasů jejích členů, kteří jsou zároveň členskými státy organizace.

               V souladu s článkem 35 úmluvy COTIF vstoupí změny, na nichž se usnesla Odborná komise RID, v platnost pro všechny smluvní strany prvním dnem šestého měsíce po měsíci, ve kterém je generální tajemník smluvním stranám oznámil. Smluvní strana může vznést námitku ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení. Vznese-li námitku čtvrtina smluvních stran, změna nevstoupí v platnost.

               Pokud strany nevznesou dostatečný počet námitek, předpokládá se, že dotyčné změny podle tohoto návrhu vstoupí v platnost dne 1. ledna 2021, stanou se závaznými pro Unii a členské státy a stanou se nedílnou součástí acquis Unie.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               3.1.Výlučná pravomoc Unie

               V dodatku k příloze I rozhodnutí Rady 2013/103/EU ze dne 16. června 2011 je uveden seznam nástrojů Unie, prostřednictvím kterých Unie vykonávala svou pravomoc a které byly v platnosti v době, kdy byla uzavřena dohoda mezi EU a OTIF. Směrnice 2008/68/ES o pozemní přepravě nebezpečných věcí
                  4
                je uvedena v tomto seznamu.

               Článek 1 směrnice 2008/68/ES stanoví, že se příloha RID vztahuje na přepravu nebezpečných věcí po železnici uvnitř členských států nebo mezi nimi s výjimkou členských států, které nemají železniční systém. Článek 4 směrnice 2008/68/ES, který se týká třetích zemí, stanoví, že „přeprava nebezpečných věcí mezi členskými státy a třetími zeměmi se povolí, jsou-li splněny požadavky ADR
                  5
               , RID nebo ADN
                  6
                a nestanoví-li přílohy jinak“.

               Za tímto účelem byla Komisi v souladu s článkem 8 směrnice 2008/68/ES svěřena pravomoc upravit oddíl II.1 přílohy II uvedené směrnice prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci.

               3.2.Postoj, který má být zaujat

                Změny RID spadají zcela do výlučné pravomoci Unie a je nezbytné stanovit, jaký postoj Unie zaujme.

               V článku 1 návrhu rozhodnutí Rady je stanoven seznam zamýšlených změn.

               Jak již bylo uvedeno, při přípravě těchto změn probíhaly konzultace s celou řadou odborníků z veřejného i soukromého sektoru. Ve většině případů byly doporučené kroky schváleny jednomyslně.

               V souladu s bodem 2.4 přílohy III rozhodnutí Rady 2013/103/EU uskutečnil Výbor pro přepravu nebezpečných věcí, který byl zřízen podle směrnice 2008/68/ES, přípravná jednání o zamýšlených změnách na schůzi dne 16. prosince 2019, během níž byl návrh změn kladně přijat všemi účastníky.

               Komise kromě toho v každé fázi vyjednávání těchto změn uspořádala koordinační schůzky EU.

               Navrhované změny jsou považovány za vhodné pro bezpečnou přepravu nebezpečných věcí nákladově efektivním způsobem s ohledem na technický pokrok, a lze je tedy podpořit.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale mohou „rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  7
               .

               4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Akt, který má Odborná komise RID přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude pro Unii závazný podle mezinárodního práva v souladu s článkem 6 RID, podle něhož bude příloha, která bude pozměněna, tvořit nedílnou součást RID.

               Článek 1 směrnice 2008/68/ES dále stanoví, že se příloha RID vztahuje na přepravu nebezpečných věcí po železnici uvnitř členských států nebo mezi nimi s výjimkou členských států, které nemají železniční systém. Článek 4 směrnice 2008/68/ES, který se týká třetích zemí, stanoví, že „přeprava nebezpečných věcí mezi členskými státy a třetími zeměmi se povolí, jsou-li splněny požadavky ADR, RID nebo ADN a nestanoví-li přílohy jinak“.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dotyčné dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie.

               4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah rozhodnutí se týkají přepravy nebezpečných věcí po železnici.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 91 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 91 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Zveřejnění zamýšleného aktu

               Jelikož rozhodnutí Odborné komise RID změní přílohu RID, je vhodné po jeho přijetí zveřejnit informace o výsledku zasedání v Úředním věstníku Evropské unie.

               2020/0031 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na 56. zasedání Odborné komise pro přepravu nebezpečných věcí Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu, pokud jde o některé změny přípojku C k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Unie přistoupila k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999 (dále též „úmluva COTIF“) na základě rozhodnutí Rady 2013/103/EU
                  8
               1.

               (2)Stranami úmluvy COTIF jsou všechny členské státy kromě Kypru a Malty.

               (3)Podle článku 6 úmluvy COTIF se v železniční přepravě a při technické admisi železničního materiálu v mezinárodní dopravě použijí předpisy, jejichž seznam je stanoven v uvedeném článku; zejména se jedná o Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (RID), který tvoří přípojek C k úmluvě COTIF.

               (4)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/68/ES
                  9
               2 stanoví požadavky pro přepravu nebezpečných věcí po silnici, železnici nebo vnitrozemských vodních cestách uvnitř členských států nebo mezi nimi s odvoláním na RID.

               (5)Podle čl. 13 § 1 písm. d) úmluvy COTIF může změny přílohy RID přijímat Odborná komise pro přepravu nebezpečných věcí (dále též „Odborná komise RID“) Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF).

               (6)Odborná komise RID má na svém 56. zasedání dne 27. května 2020 přijmout změny, které přílohu RID přizpůsobí vědeckému a technickému pokroku,

               (7)Je vhodné stanovit postoj, který má být v Odborné komisi RID jménem Unie zaujat, neboť změny RID budou pro Unii závazné.

               (8)Navrhované změny se týkají technických norem, jejichž cílem je zajistit bezpečnou a efektivní přepravu nebezpečných věcí s přihlédnutím k vědeckému a technickému pokroku v daném odvětví a k vývoji nových látek a předmětů, které mohou při přepravě představovat nebezpečí.

               (9)Navrhované změny se považují za vhodné pro bezpečnou přepravu nebezpečných věcí nákladově efektivním způsobem a lze je tedy podpořit,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat na 56. zasedání Odborné komise pro přepravu nebezpečných věcí (Odborná komise RID) Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu (OTIF) v rámci Úmluvy o mezinárodní železniční přepravě ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999, je stanoven v příloze tohoto rozhodnutí.

               Drobné změny dokumentů uvedených v příloze mohou zástupci Unie v Odborné komisi RID odsouhlasit bez dalšího rozhodnutí Rady.

               Článek 2

               Rozhodnutí Odborné komise RID se po jejich přijetí zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie s uvedením dne jejich vstupu v platnost.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady 2013/103/EU ze dne 16. června 2011 o podpisu a uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Mezivládní organizací pro mezinárodní železniční přepravu o přistoupení Evropské unie k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě (COTIF) ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999 (Úř. věst. L 51, 23.2.2013, s. 1).

                     (2)

                        Ustanovení čl. 42 § 1 úmluvy COTIF.

                     (3)

                        V současné době existuje 50 členských států OTIF a 45 smluvních států RID.

                     (4)

                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/68/ES ze dne 24. září 2008 o pozemní přepravě nebezpečných věcí (Úř. věst. L 260, 30.9.2008, s. 13).

                     (5)

                        Evropská dohoda o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí, uzavřená v Ženevě dne 30. září 1957.

                     (6)

                        Evropská dohoda o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po vnitrozemských vodních cestách, uzavřená v Ženevě dne 26. května 2000.

                     (7)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (8)
                  1
                        Rozhodnutí Rady 2013/103/EU ze dne 16. června 2011 o podpisu a uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Mezivládní organizací pro mezinárodní železniční přepravu o přistoupení Evropské unie k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě (COTIF) ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999 (Úř. věst. L 51, 23.2.2013, s. 1).

                     (9)
                  2
                        Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/68/ES ze dne 24. září 2008 o pozemní přepravě nebezpečných věcí (Úř. věst. L 260, 30.9.2008, s. 13).

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 26.2.2020
            COM(2020) 71 final
            PŘÍLOHA
            EMPTY
            rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na 56. zasedání Odborné komise pro přepravu nebezpečných věcí Mezivládní organizace pro mezinárodní železniční přepravu, pokud jde o některé změny přípojku C k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě

               PŘÍLOHA

                        Návrh

                        Referenční dokument

                        Věc

                        Poznámky

                        Postoj EU

                        1.

                        OTIF/RID/CE/GTP/2019/6

                        Konsolidovaná znění přijatá na společné schůzi v roce 2018 a 2019 a na zasedání stálé pracovní skupiny Odborné komise RID v listopadu 2018

                        Technický konsensus ve stálé pracovní skupině OTIF ohledně přijetí textu v pozměněném znění

                        Souhlas se změnami ve znění revize stálé pracovní skupiny

                        2.

                        Tamtéž

                        Změny ponechány k dalšímu přezkoumání stálou pracovní skupinou

                        –

                        –

                        3.

                        Tamtéž

                        Čeká se na společné stanovisko ze společné schůze EHK OSN – OTIF

                        Je třeba usnadnit efektivní multimodální přepravu

                        Souhlas se změnami podle doporučení společné schůze

                        4.

                        OTIF/RID/CE/GTP/2019/8

                        Aktualizace přechodných ustanovení

                        Technický konsensus ve stálé pracovní skupině OTIF ohledně přijetí textu v pozměněném znění

                        Souhlas se změnami ve znění revize stálé pracovní skupiny

                        5.

                        OTIF/RID/CE/GTP/2019/10

                        107. zasedání WP.15 (Ženeva, 11.–15. listopadu 2019)

                        Technický konsensus ve stálé pracovní skupině OTIF ohledně přijetí textu v pozměněném znění

                        Souhlas se změnami ve znění revize stálé pracovní skupiny

                        6.

                        OTIF/RID/CE/GTP/2019/ INF.4 + INF.10 + INF.12

                        Odolnost vůči námaze u cisternových vozů podle bodu 6.8.2.1.2 RID

                        Technický konsensus ve stálé pracovní skupině OTIF ohledně přijetí textu v pozměněném znění

                        Souhlas se změnami ve znění revize stálé pracovní skupiny


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 11.3.2019
            COM(2019) 131 final
            2019/0073(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat ve Správním výboru Úmluvy TIR k návrhu na změnu Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat ve Správním výboru zřízeném podle Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR
                  1
                (dále jen „Úmluva TIR“) v souvislosti s plánovaným přijetím změn týkajících se sdružení TIR a celních úřadů zapojených do operací TIR.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Celní úmluva o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR

               Účelem Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR ze dne 14. listopadu 1975 („Úmluva TIR“) je usnadnit mezinárodní přepravu zboží z celních úřadů odeslání do celních úřadů určení a přes tolik zemí, kolik je potřeba. Úmluva TIR vstoupila v platnost v roce 1978. K lednu 2019 podepsalo úmluvu 76 smluvních stran, včetně 75 států a Evropské unie. Evropská unie je smluvní stranou Úmluvy TIR
                  2
                od 20. června 1983. Smluvními stranami úmluvy jsou všechny členské státy EU.

               2.2.Správní výbor

               Správní výbor jedná v rámci Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR. Jeho úlohou je zvažovat a přijímat změny Úmluvy TIR. O návrzích se hlasuje a každý stát, který je smluvní stranou a je zastoupen na zasedání Správního výboru, má jeden hlas. Výlučnou pravomoc v oblasti cel, která se řídí Úmluvou TIR, má Unie. Jakožto mezinárodní organizace však nemá hlasovací práva. Ta mají všechny členské státy EU.

               Změny Úmluvy TIR jsou přijímány dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících stran. Výbor je usnášeníschopný, pokud je přítomna nejméně jedna třetina států, jež jsou stranami úmluvy.

               2.3.Zamýšlený akt Správního výboru

               V roce 2019 se Správní výbor sejde v těchto termínech: 7. února a 17. října. Na jednom ze svých zasedání nebo na mimořádném zasedání přijme Správní výbor rozhodnutí o přijetí pozměňovacích návrhů k Celní úmluvě o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (dále jen „zamýšlený akt“).

               Účelem zamýšleného aktu je: i) objasnit, které orgány mohou sdružením povolit, aby vystupovala jako ručitel; ii) zvýšit počet celních úřadů odeslání a/nebo určení, které se mohou zapojit do přepravy TIR, a iii) požádat o zveřejnění informací o omezeních počtu dostupných celních úřadů odeslání a/nebo určení, které se mohou zapojit do operací TIR.

               Zamýšlený akt se stane pro smluvní strany závazným v souladu s články 59 a 60 Úmluvy TIR. Článek 59 se týká změn hlavního textu Úmluvy TIR a stanoví: „S výhradou ustanovení článku 60 každý pozměňovací návrh oznámený podle ustanovení předchozího odstavce vstoupí v platnost pro všechny smluvní strany tři měsíce po uplynutí dvanácti měsíců ode dne, kdy oznámení bylo učiněno, jestliže během této doby žádný stát, který je smluvní stranou, neoznámil generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů, že proti podanému pozměňovacímu návrhu vznáší námitku. Jestliže proti podanému pozměňovacímu návrhu byla podle ustanovení odstavce 3 tohoto článku oznámena námitka, považuje se pozměňovací návrh za nepřijatý a nemá žádný účinek.“

               Článek 60 se týká změn příloh Úmluvy TIR a stanoví: „Každý podaný pozměňovací návrh k přílohám 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 a 10, který byl posouzen podle ustanovení odstavců 1 a 2 článku 59, vstoupí v platnost dnem, který stanoví Správní výbor při jeho přijetí, jestliže k dřívějšímu dni, který Správní výbor zároveň stanoví, pětina států nebo pět států, které jsou smluvními stranami, podle toho, který počet je menší, neoznámí generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů, že proti pozměňovacímu návrhu vznášejí námitky. Dny uvedené v tomto odstavci stanoví Správní výbor dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících členů.“

               3.Postoj, který má být jménem Unie zaujat

               Unie sdílí cíle pozměňovacích návrhů Úmluvy TIR a jejích vysvětlivek. Unie zejména podporuje objasnění toho, které orgány jsou příslušné k povolení záručních sdružení, zvýšení počtu celních úřadů zapojených do operace TIR a požadavek zveřejňovat informace o omezeních počtu dostupných celních úřadů odeslání a/nebo určení, které se mohou do operací TIR zapojit.

               Konkrétněji návrh na změnu čl. 6 odst. 1 Úmluvy TIR, která má nahradit znění „Každá smluvní strana může“ zněním „Celní orgány nebo jiné příslušné orgány mohou“, vychází ze žádosti Ruské federace, jež odráží skutečnost, že vzhledem k rozdílným správním režimům, které u jednotlivých smluvních stran existují, nemusí orgánem příslušným pro udělení povolení záručnímu sdružení být vždy celní správa. Navrhované znění je kompromisním řešením, neboť několik smluvních stran, včetně Evropské unie, vyjádřilo obavy ohledně původního návrhu na úplné odstranění termínu „celní orgány“, a to v důsledku požadavků vnitrostátních nebo mezinárodních právních předpisů. Pozměňovací návrh by rozšířil oblast působnosti ustanovení, což by zajistilo nezbytnou flexibilitu.

               Návrh na změnu článku 18 Úmluvy TIR, která má nahradit slovo „čtyři“ slovem „osm“ a doplnit nový pododstavec „Celní orgány mohou omezit maximální počet celních úřadů odeslání (nebo určení) na svém území na méně než sedm, nejméně však tři“, představuje zásadní změnu. Zdvojnásobením počtu celních úřadů, které mohou být zapojeny do operace TIR, by se posílila konkurenceschopnost systému TIR, což by významným způsobem usnadnilo rozvoj odvětví dopravy. Zároveň by na základě návrhu Ruské federace byla smluvním stranám ponechána možnost omezit počet celních úřadů na jejich území, aby se zabránilo možným rizikům pro státní rozpočet. Tento pozměňovací návrh by měl být zvážen společně s navrhovanou novou vysvětlivkou k článku 18.

               Návrh nové vysvětlivky k článku 18 Úmluvy TIR vypracovala Výkonná rada TIR (pověřená Správním výborem). Jeho účelem je doplnit pozměňovací návrh článku 18, který umožňuje, aby smluvní strany měly na svém území menší počet celních úřadů odeslání a/nebo určení. Navrhovaná nová vysvětlivka stanoví, že pokud celní orgány smluvní strany omezí na svém území maximální počet celních úřadů odeslání (nebo určení), musí být tyto informace veřejně přístupné a musí být rovněž poskytnuty Výkonné radě TIR. Tento mechanismus by v případě takových omezení zabránil právním a logistickým obtížím pro odvětví dopravy.

               Návrh na změnu vysvětlivky k čl. 6 odst. 2 Úmluvy TIR, která má nahradit slova „mohou celní orgány země schválit“ slovy „mohou celní orgány smluvní strany povolit“, má zlepšit soudržnost textu a je technické povahy.

               Účelem pozměňovacího návrhu k příloze 9, části I, bodu 1 Úmluvy TIR, který by nahradil slova „smluvních stran“ slovy „celních orgánů nebo jiných příslušných orgánů smluvní strany“, je rozšířit oblast působnosti ustanovení tak, aby byla zajištěna větší flexibilita vzhledem k různým správním režimům, které u jednotlivých smluvních stran existují. Podobně jako u pozměňovacího návrhu k čl. 6 odst. 1 uvedeného výše vychází tento pozměňovací návrh z návrhu Ruské federace. Návrh by tak rozšířil oblast působnosti ustanovení, což by zajistilo nezbytnou flexibilitu.

               Konzultace o navrhovaných změnách proběhly s členskými státy v rámci skupiny celních odborníků na TIR (Koordinace Ženeva). Další konzultace se konaly během zasedání pracovní skupiny Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) pro celní otázky ovlivňující přepravu.

               Vnitřní koordinace a společné diskuse s členskými státy v rámci skupiny celních odborníků na TIR jasně ukázaly, že s pozměňovacími návrhy všichni souhlasí.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody.“

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty s právními účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterými se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie.
                  3
               “

               4.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Správní výbor je orgán zřízený dohodou, konkrétně Celní úmluvou o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR.

               Akt, který má Správní výbor přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazným podle mezinárodního práva v souladu s články 59 a 60 Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec Úmluvy TIR.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel, nebo má-li dvě složky, a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel nebo složka.

               4.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 207 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Zveřejnění zamýšleného aktu

               Vzhledem k tomu, že akt Správního výboru změní Celní úmluvu o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR a její přílohy, je vhodné jej po přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

               2019/0073 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat ve Správním výboru Úmluvy TIR k návrhu na změnu Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Celní úmluva o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR ze dne 14. listopadu 1975 (dále jen „Úmluva TIR“) byla jménem Evropského hospodářského společenství schválena rozhodnutím Rady (EHS) č. 2112/78
                  4
                a vstoupila ve Společenství v platnost dne 20. června 1983
                  5
               .

               (2)Podle článků 59 a 60 Úmluvy TIR může Správní výbor přijmout změny dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících smluvních stran.

               (3)Správní výbor má během mimořádného zasedání v červnu 2019 přijmout několik změn Úmluvy TIR a jejích příloh.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být ve Správním výboru jménem Unie zaujat, neboť změny budou pro Unii závazné.

               (5)Za účelem zohlednění různých správních režimů, které u jednotlivých smluvních stran existují, je nezbytné rozšířit oblast působnosti subjektů podle článku 6 Úmluvy TIR, odpovídající vysvětlivku a přílohu 9 Úmluvy TIR, aby mohly i jiné orgány než ty celní povolovat sdružení, aby vystupovalo jako ručitel pro osoby používající režim TIR.

               (6)Aby se usnadnilo uplatňování Úmluvy TIR v logistickém řetězci a zlepšila konkurenceschopnost mezinárodní dopravy dotčené Úmluvou TIR, je nezbytné změnit článek 18 s cílem zvýšit počet celních úřadů, které se mohou podílet na operaci TIR. Současně je celním orgánům smluvní strany poskytnuta možnost omezit počet celních úřadů, které se mohou na jejím území na operaci TIR podílet, pokud o takových omezeních informují veřejnost a Výkonnou radu TIR,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat na šedesátém devátém nebo sedmdesátém zasedání Správního výboru, vychází z návrhů změn připojených k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda

                     (1)

                        Zkratka TIR znamená „Transports Internationaux Routiers“ neboli mezinárodní silniční doprava.

                     (2)

                        Nařízení Rady (EHS) č. 2112/78 ze dne 25. července 1978 o uzavření Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva (Úř. věst. L 252, 14.9.1978, s. 1).

                     (3)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, věc C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (4)

                        Nařízení Rady (EHS) č. 2112/78 ze dne 25. července 1978 o uzavření Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva (Úř. věst. L 252, 14.9.1978, s. 1).

                     (5)

                        Úř. věst. L 31, 2.2.1983, s. 13.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 11.3.2019
            COM(2019) 131 final
            PŘÍLOHA
            k
            návrhu rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat ve Správním výboru Úmluvy TIR k návrhu na změnu Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR

               PŘÍLOHA 1

               Změny Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží na podkladě karnetů TIR (Úmluva TIR z roku 1975)

               I Změny hlavního textu Úmluvy TIR podle postupu pro přijímání změn uvedeného v článku 59:

               Ustanovení čl. 6 odst. 1

               Znění Každá smluvní strana může nahradit zněním Celní orgány nebo jiné příslušné orgány mohou

               Článek 18

               Slovo čtyři nahradit slovem osm

               Doplnit nový pododstavec, který zní Celní orgány mohou omezit maximální počet celních úřadů odeslání (nebo určení) na svém území na méně než sedm, nejméně však tři.

               II Změny příloh Úmluvy TIR podle postupu pro přijímání změn uvedeného v článku 60:

               Příloha 6, vysvětlivka k čl. 6 odst. 2

               Znění mohou celní orgány země schválit nahradit zněním mohou celní orgány smluvní strany povolit.

               Příloha 6, nová vysvětlivka k článku 18

               0.18.3 Smluvní strany zveřejňují informace o těchto omezeních a uvědomí o tom Výkonnou radu TIR, a to včetně řádného využití elektronických aplikací vyvinutých za tímto účelem sekretariátem TIR pod dohledem Výkonné rady TIR.

               Příloha 9 část I bod 1

               Znění smluvních stran nahradit zněním celních orgánů nebo jiných příslušných orgánů smluvní strany


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 18.3.2019
            COM(2019) 139 final
            2019/0080(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o přidělení finančních prostředků uvolněných z projektů v rámci 10. Evropského rozvojového fondu pro účely doplnění afrického mírového projektu

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

               Africký mírový projekt byl zahájen v roce 2003 v rámci dohody z Cotonou a je financován z Evropského rozvojového fondu (ERF)
                  1
               , který není součástí souhrnného rozpočtu Unie. Africký mírový projekt se stal jedním ze zásadních nástrojů pro provádění spolupráce mezi Afrikou a EU v oblasti míru a bezpečnosti.

               V rámci stávajícího 11. ERF byla na africký mírový projekt na období 2014–2020 původně přidělena částka 750 milionů EUR. Tato částka, která byla založena na závazcích afrického mírového projektu v rámci 10. ERF, dostatečně nezohlednila prudký nárůst finančního objemu afrického mírového projektu od roku 2012 až do roku 2015, kdy Komise omezila své financování mírových operací na 80 % tehdejšího tarifu OSN, pokud jde o plat pro vojáky a policejní příslušníky nasazené v rámci mírových operací pod africkým vedením. Zavedení tohoto stropu vedlo ke stabilizaci, nikoli však ke snížení částek vyplácených v rámci afrického mírového projektu, jelikož úspory získané zavedením stropu pro příspěvky afrického mírového projektu na platy vyrovnalo zvýšení celkového počtu financovaných mírových operací. To vedlo k tomu, že nároky na financování afrického mírového projektu brzy přesáhly disponibilní částku. Prostředky na africký mírový projekt byly proto dosud třikrát doplněny na celkovou částku 835 milionů EUR takto: dvojí doplnění po 150 milionech EUR (o nichž bylo rozhodnuto dne 24. září 2015
                  2
                a 2. srpna 2016
                  3
               ) pro účely financování akčního programu na období 2014–2016 a třetí doplnění o 535 milionů EUR (o němž bylo rovněž rozhodnuto dne 2. srpna 2016
                  4
               ) pro účely financování akčního programu na období 2017–2018.  Zvýšení požadavků bylo způsobeno pokračujícím financováním stávajících operací (mise Africké unie v Somálsku – AMISOM), jakož i zavedením nových mírových operací (mise Hospodářského společenství států západní Afriky v Guinea-Bissau – ECOMIB, nadnárodní společná pracovní skupina proti Boko Haram – MNJTF, společné síly skupiny G5 Sahel). Africký mírový projekt v rámci 11. ERF dosud vynaložil celkem 1 627,3 milionu EUR
                  5
               . Tato částka je podstatně vyšší než závazky z předchozích ERF, což svědčí o větším vynakládání finančních prostředků z ERF na mír a bezpečnost.

               Rozhodnutí COREPERu ze dne 10. května 2016 o doplnění afrického mírového projektu určilo dostupné prostředky pro africký mírový projekt do konce roku 2018, ale nepokrývalo požadavky na poslední dva roky 11. ERF, které odpovídají akčnímu programu afrického mírového projektu na období 2019–2020. Prostředky na období 2019–2020 by rovněž měly odpovídat trvalým potřebám Africké unie a afrických regionálních organizací souvisejícím s řešením probíhajících a nově se objevujících bezpečnostních krizí v Africe. Je nutné zajistit předvídatelnost a udržitelnost financování potřeb afrického mírového projektu. Jeho finanční potřeby do konce roku 2020 se v současnosti odhadují na 814 860 000 EUR.

               Cílem tohoto návrhu rozhodnutí Rady je získat od Rady povolení použít prostředky uvolněné z 10. ERF k doplnění afrického mírového projektu o dodatečnou částku až do výše 445 860 000 EUR; 431 000 000 EUR z této částky bude použito na financování potřeb afrického mírového projektu do konce roku 2020 a 14 860 000 EUR pokryje podpůrné výdaje vynaložené Komisí. Tyto prostředky budou využity podle klíče pro příspěvky členských států do 10. ERF
                  6
               . Aby bylo možné tyto prostředky z výkonnostní rezervy („réserve non-mobilisable“) doplnit, budou ve prospěch afrického mírového projektu uvolněny další prostředky z rezervy  státních indikativních programů /  regionálních indikativních programů (NIP/RIP) v rámci 11. ERF (369 000 000 EUR).

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Globální strategie EU
                     7
                   definuje mír a bezpečnost jako jeden z životně důležitých zájmů EU a dále uvádí, že bezpečnost v rámci Evropy je silně vázána na mír v sousedních a okolních regionech. Nový Evropský konsensus o rozvoji
                     8
                  , přijatý v roce 2017, stanoví „mír“ jako jednu ze svých pěti oblastí zájmu a znovu potvrzuje závazek EU k světovému pořádku, který je založen na pravidlech a jehož jádrem je mnohostrannost.

                  Africký mírový projekt je jedním ze zásadních nástrojů k provádění spolupráce mezi EU a Afrikou v oblasti míru a bezpečnosti v rámci společné strategie EU-Afrika, která byla přijata v roce 2007 v Lisabonu. Na 4. summitu Afrika-EU v roce 2014 byly mír a bezpečnost potvrzeny jako jedna z pěti prioritních oblastí pro provádění uvedené společné strategie. Na 5. summitu Afrika-EU v listopadu 2017 se vedoucí představitelé dohodli na čtyřech společných prioritách na období do příštího summitu, z nichž jednou je „posílení odolnosti, míru, bezpečnosti a správy“. Spolupráce v oblasti míru a bezpečnosti je tedy i nadále jádrem Partnerství Afrika–EU, které tak vychází z nového Evropského konsensu o rozvoji, připomínajícího souvislost mezi bezpečností a rozvojem, a z globální strategie EU, zdůrazňující potřebu integrovaného přístupu ke konfliktům. V tomto kontextu Evropská komise a Komise Africké unie podepsaly dne 23. května 2018 memorandum o porozumění v oblasti míru, bezpečnosti a správy, které poskytuje rámec pro posílenou spolupráci AU-EU při řešení problému v oblasti míru a bezpečnosti.

                  Tento návrh umožňuje pokračování činností afrického mírového projektu až do roku 2020, a přispěje tak i k plnění cílů udržitelného rozvoje, zejména cíle č. 16 „podporovat mírové a inkluzivní společnosti za účelem udržitelného rozvoje, poskytovat přístup ke spravedlnosti všem občanům a budovat účinné, odpovědné a inkluzivní instituce na všech úrovních“.

                  Africký mírový projekt je obvykle financován z prostředků ERF na interní příděly AKT. Činnosti financované z dodatečných finančních prostředků přidělených africkému mírovému projektu z výkonnostní rezervy („réserve non-mobilisable“) zůstanou ve shodě s obecnými cíli i konkrétními cíli projektu stanovenými ve strategii pro spolupráci v rámci skupiny států AKT
                     9
                  .

                  Dodatečné finanční prostředky budou použity v souladu s pravidly a postupy platnými pro 11. ERF. Programování těchto finančních prostředků bude stanoveno v připravovaném akčním programu afrického mírového projektu na období 2019–2020, který v souladu s čl. 15 písm. b)  nařízení o provádění 11. ERF vyžaduje před tím, než je přijat Komisí, schválení výborem COREPER
                     10
                  .

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

                  Ustanovení čl. 1 odst. 4 vnitřní dohody o 11. ERF
                     11
                  .

                  Ustanovení čl. 1 odst. 4 vnitřní dohody o 11. ERF vyžaduje, aby Rada přijala své rozhodnutí jednomyslně.

               •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Nevztahuje se na tento návrh.

                     . ERF je zřízen vnitřní dohodou mezi zástupci členských států a stanoví možnost použít uvolněné prostředky, pokud to schválí Rada
                     12
                  .

               •Proporcionalita

                  Návrh a zejména navrhované částky vycházejí z ucelené analýzy, kterou provedly útvary Komise a ESVČ. Tento návrh je založen také na předpokladu, že k finančnímu úsilí přispějí také další partneři, včetně toho, že členské státy Africké unie postupně splní závazek přijatý na summitu Africké unie v jihoafrickém Johannesburgu v červnu 2015, podle nějž mají do roku 2020 na mírové operace přispívat 25 %, a že další dárci, včetně OSN, přispějí také. Členské státy EU mají navíc možnost poskytovat dobrovolné příspěvky prostřednictvím afrického mírového projektu.

               Africká unie v červenci 2016 přijala rozhodnutí uplatňovat 0,2% dávku na způsobilý dovoz a tyto prostředky používat na financování Africké unie. Účelem rozhodnutí je poskytnout spolehlivé a předvídatelné finanční prostředky na kontinentální mír a bezpečnost prostřednictvím mírového fondu Africké unie. Provádění nezbytných právních předpisů a praktických opatření pokračuje, i když v různých členských státech Africké unie různým tempem.

               •Volba nástroje

               ERF je jediným zdrojem financování afrického mírového projektu na úrovni EU. Vzhledem k právním omezením nelze na operace související s vojenstvím nebo obranou či na podporu vojenských příjemců pro jiné účely, než je než budování kapacit na podporu rozvoje a bezpečnosti v zájmu rozvoje, použít stávající nástroje EU financované ze souhrnného rozpočtu Unie.

               V souladu s čl. 1 odst. 4 Vnitřní dohody mezi zástupci vlád členských států Evropské unie zasedajícími v Radě o financování pomoci Evropské unie v rámci víceletého finančního rámce na období 2014–2020 podle dohody o partnerství AKT-EU a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje čtvrtá část Smlouvy o fungování Evropské unie, Rada rozhoduje na návrh Komise.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Posouzení dopadů

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Účelnost právních předpisů a zjednodušení

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Základní práva

               Posílení rozměru lidských práv při předcházení konfliktům, řešení krizí a v procesech po ukončení konfliktů je jednou z klíčových aspektů spolupráce v rámci prioritní oblasti „Mír a bezpečnost“ společné strategie EU-Afrika. Memorandum o porozumění mezi AU a EU v oblasti míru, bezpečnosti a správy podepsané v květnu 2018 dále zdůrazňuje ústřední význam lidských práv v dosahování míru a bezpečnosti na africkém kontinentu, včetně boje proti s konfliktem souvisejícímu násilí na základě pohlaví.

               V rámci akčního programu afrického mírového projektu na období 2019–2020 bude ve všech relevantních činnostech zvláštní pozornost věnována rozměru rovnosti žen a mužů a lidských práv. Podpora bude poskytnuta Africké unii a dalším příslušným aktérům s cílem vytvořit kontinentální rámec pro dodržování lidských práv a mezinárodního humanitárního práva, použitelných na všechny mírové operace pod africkým vedením.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Nevztahuje se na tento návrh.

                  ERF není součástí rozpočtu EU.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Plány provádění a způsoby monitorování, hodnocení a podávání zpráv

                  Použijí se ustanovení o monitorování, hodnocení a podávání zpráv použitelná pro 11. ERF a ustanovení, která jsou uvedena v příslušných víceletých akčních programech. Příslušná další opatření jsou rovněž uvedena v dokumentu „aide-mémoire“ o opatřeních k posílení Komise Africké unie, jenž byl podepsán mezi Evropskou komisí a Komisí Africké unie dne 15. dubna 2016 a změněn dne 24. května 2017; tato opatření musí Komise Africké unie při provádění ERF dodržovat v rámci nepřímého řízení.

               •Informativní dokumenty (v případě směrnic)

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

                  Ustanovení čl. 1 odst. 1 návrhu stanoví, že uvolněné prostředky do maximální výše 445 860 000 EUR z projektů v rámci 10. ERF budou přiděleny za účelem doplnění afrického mírového projektu s cílem řešit odhadované finanční potřeby akčního programu tohoto projektu na období 2019–2020.

                  Ustanovení čl. 1 odst. 2 stanoví, že částka v maximální výši 14 860 000 EUR podle odstavce 1 bude přidělena Komisi na podpůrné výdaje. Tato hodnota je vypočtena s použitím téhož podílu (3,45 %), jako je podíl stanovený pro správu finančních prostředků z 11. ERF v čl. 1 odst. 2 písm. a) vnitřní dohody o 11. ERF.

                  Ustanovení čl. 1 odst. 3 stanoví, že se použijí pravidla pro 11. ERF (prováděcí a finanční nařízení
                     13
                  ).

                  Článek 2 stanoví den vstupu rozhodnutí v platnost.

               2019/0080 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o přidělení finančních prostředků uvolněných z projektů v rámci 10. Evropského rozvojového fondu pro účely doplnění afrického mírového projektu

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,

               s ohledem na Vnitřní dohodu mezi zástupci vlád členských států Evropské unie zasedajícími v Radě o financování pomoci Evropské unie v rámci víceletého finančního rámce na období 2014–2020 podle dohody o partnerství AKT-EU a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje čtvrtá část Smlouvy o fungování Evropské unie
                  14
               , a zejména na čl. 1 odst. 4 této dohody,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               1)EU v rámci 11. ERF na africký mírový projekt (APF) dosud přidělila celkem 1 627,3 milionu EUR s cílem poskytnout finanční podporu Africké unii na reakce na probíhající a nově se objevující bezpečnostní krize v Africe. Tento závazek v oblasti míru a bezpečnosti na africkém kontinentu by měl být v období 2019–2020 zachován.

               2)Potřeby afrického mírového projektu na období 2019–2020 se odhadují na 814 860 000 EUR.

               3)Na zajištění financování afrického mírového projektu do konce roku 2020 je vhodné použít uvolněné prostředky z projektů v rámci 10. ERF.

               4)Tyto dodatečné finanční prostředky by měly financovat činnosti afrického mírového projektu, včetně uvedení africké struktury pro mír a bezpečnost do praxe, podpory iniciativ zaměřených na předcházení a zvládání násilných konfliktů v případě naléhavých a nepředvídaných potřeb v krizových situacích (mechanismus rychlé reakce) a podpory mírových operací vedených africkými státy, a také pokrýt podpůrné výdaje vzniklé Komisi.

               5)Tyto finanční prostředky by měly být použity v souladu s příslušným víceletým akčním programem afrického mírového projektu a v souladu s pravidly a postupy použitelnými pro 11. ERF, jak je stanoveno v nařízení Rady (EU) 2015/322 ze dne 2. března 2015 o provádění 11. Evropského rozvojového fondu
                  15
                a v nařízení Rady (EU) 2018/1877 ze dne 26. listopadu 2018 o finančním nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond
                  16
               .

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Částka do maximální výše 445 860 000 EUR z finančních prostředků uvolněných z projektů v rámci 10. Evropského rozvojového fondu (ERF) se přidělí pro účely doplnění afrického mírového projektu na období 2019–2020.

               Částka do maximální výše 14 860 000 EUR z výše uvedené částky se přidělí na podpůrné výdaje vynaložené Komisí.

               Tyto finanční prostředky se použijí v souladu s pravidly a postupy platnými pro 11. ERF.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Dohoda o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000.

                     (2)

                        Rozhodnutí Komise C(2015) 8627 ze dne 7. prosince 2015.

                     (3)

                        Rozhodnutí Komise C(2016) 7258 ze dne 17. listopadu 2016.

                     (4)

                        Rozhodnutí Komise K(2017) 2579 ze dne 27. dubna 2017 a pozměněné rozhodnutí Komise K(2018) 1258 ze dne 23. února 2018.

                     (5)

                        Tato částka zahrnuje dobrovolné příspěvky různých členských států ve výši 16,5 milionu EUR.

                     (6)

                        To nepředstavuje precedens, co se týče potenciálního budoucího využití uvolněných prostředků z předchozích ERF, které dále podléhá rozhodování členských států případ od případu v souladu s článkem 55 nařízení Rady (EU) 2018/1877 ze dne 26. listopadu 2018 o finančním nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond.

                     (7)

                        Sdílená vize, společný postup: silnější Evropa. Globální strategie zahraniční a bezpečnostní politiky Evropské unie, červen 2016.

                     (8)

                        Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise (2017/C 210/01). Nový Evropský konsensus o rozvoji „náš svět, naše důstojnost, naše budoucnost“, 7. června 2017.

                     (9)

                        Rozhodnutí Komise C(2015) 7766 ze dne 13. listopadu 2015 o přijetí strategického dokumentu a orientačního programu pro spolupráci uvnitř skupiny AKT mezi Evropskou unií a skupinou států AKT na období 2014–2020.

                     (10)

                        Nařízení Rady (EU) 2015/322 ze dne 2. března 2015.

                     (11)

                        Vnitřní dohoda mezi zástupci vlád členských států Evropské unie zasedajícími v Radě o financování pomoci Evropské unie v rámci víceletého finančního rámce na období 2014–2020 podle dohody o partnerství AKT-EU a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje čtvrtá část Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 210, 6.8.2013, s. 1).

                     (12)

                        Ustanovení čl. 1 odst. 4 vnitřní dohody o 11. ERF a článek 55 nařízení Rady (EU) 2018/1877 ze dne 26. listopadu 2018 o finančním nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond.

                     (13)

                        Nařízení Rady (EU) 2015/322 ze dne 2. března 2015 o provádění 11. Evropského rozvojového fondu a nařízení Rady (EU) 2018/1877 ze dne 26. listopadu 2018 o finančním nařízení pro 11. Evropský rozvojový fond.

                     (14)

                        Úř. věst. L 210, 6.8.2013, s. 1.

                     (15)

                        Úř. věst. L 58, 3.3.2015, s. 1–16.

                     (16)

                        Úř. věst. L 307, 3.12.2018, s. 1–21.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 13.5.2019
            COM(2019) 221 final
            2019/0107(COD)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,
            kterým se Německo zmocňuje ke změně své stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže v rámci provozování mezinárodní osobní silniční autokarové a autobusové dopravy v příhraničních oblastech mezi oběma zeměmi

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

                  Předmět

                  Příhraniční oblasti Německa a Švýcarska jsou úzce propojeny. Mnoho Němců dojíždí za prací do Švýcarska a naopak a přeshraniční silniční pohyb cestujících mezi oběma zeměmi je čilý. Nabízena je řada služeb autobusové a autokarové dopravy, které přesahují hranici, a tak propojují příhraniční oblasti obou zemí.

                  Obousměrná silniční přeprava cestujících a zboží mezi Švýcarskem a EU se řídí dohodou mezi EU a Švýcarskem o pozemní dopravě
                     1
                   (dále jen „dohoda EU“).

                  Podle čl. 20 odst. 1 dohody EU „[d]oprava mezi dvěma místy na území téže smluvní strany dopravci usazenými na území druhé smluvní strany není podle této dohody povolena“. To znamená, že dopravci provozující osobní dopravu, která přesahuje hranici, mohou přepravovat cestující přes hranici nebo na území té smluvní strany, na němž jsou usazeni. Provozovatelé autobusové a autokarové dopravy usazení ve Švýcarsku nesmějí přepravovat cestující mezi dvěma místy na německé straně hranice a provozovatelé usazení v EU nesmějí přepravovat cestující mezi dvěma místy na švýcarské straně hranice.

                  Ustanovení čl. 20 odst. 2 dohody EU umožňuje nadále uplatňovat dříve založená práva podle dvoustranných dohod uzavřených mezi jednotlivými členskými státy EU a Švýcarskem, která byla v době uzavření dohody EU v platnosti, pokud nezakládají diskriminaci mezi dopravci EU a nenarušují hospodářskou soutěž. Kabotáž v osobní autokarové a autobusové dopravě je ve vztazích se Švýcarskem možná v případě, že to stanovila dohoda mezi členským státem EU a Švýcarskem platná ke dni 21. června 1999. Ve skutečnosti žádná z dvoustranných dohod mezi členskými státy a Švýcarskem, které byly v té době v platnosti, nestanovila kabotážní práva na osobní autokarovou a autobusovou dopravu
                     2
                  .

                  Dopisem ze dne 11. května 2017 sdělilo Německo Komisi, že v souladu s čl. 2 odst. 1 SFEU by ocenilo, kdyby jej Unie zmocnila změnit jeho dvoustrannou dohodu o silniční dopravě se Švýcarskem z roku 1953
                     3
                   s cílem povolit kabotáž během provozování mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy v příhraničních oblastech mezi oběma zeměmi. V červnu 2018 na zasedání Výboru pro pozemní dopravu EU-Švýcarsko, zřízeného dohodou EU, sdělilo Švýcarsko Komisi, že má také zájem o takovou změnu dotčené dohody.

                  Kabotáž v osobní autokarové a autobusové dopravě může zlepšit efektivnost dopravy, neboť umožňuje zvýšit vytíženost vozidla. EU se proto obecně staví příznivě k otevření trhu kabotáže, jak již učinila uvnitř EU v souladu s nařízením (ES) č. 1073/2009 o společných pravidlech pro přístup na mezinárodní trh autokarové a autobusové dopravy
                     4
                   (dále jen „nařízení (ES) č. 1073/2009“). Povolení kabotáže v souvislosti s provozováním mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy v příhraničních oblastech mezi Německem a Švýcarskem by umožnilo zvýšit konkurenceschopnost a efektivnost dotčených dopravců.

                  Pravomoc EU

                  V čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) se stanoví, že „[v]e výlučné pravomoci Unie je rovněž uzavření mezinárodní smlouvy, pokud je její uzavření stanoveno legislativním aktem Unie nebo je nezbytné k tomu, aby Unie mohla vykonávat svou vnitřní pravomoc, nebo pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost“.

                  Podle nařízení (ES) č. 1073/2009 mohou kabotáž v Unii za určitých podmínek provádět výlučně dopravci, kteří jsou držiteli licence Společenství. Mezinárodní závazky, které ostatním dopravcům, zejména dopravcům ze třetích zemí, umožňují, aby kabotáž prováděli, ovlivňují výše uvedené nařízení ve smyslu čl. 3 odst. 2 SFEU
                     5
                  .

                  Kromě toho takové mezinárodní závazky rovněž ovlivňují dohodu EU, zejména její článek 20. Nejsou povoleny podle odstavce 1 uvedeného článku s výjimkou případů uvedených v jeho odstavci 2.

                  V důsledku toho závazky, jako jsou závazky plánované Německem, spadají do výlučné pravomoci Unie. V souladu s čl. 2 odst. 1 SFEU však může Unie zmocnit členské státy, aby jednaly v oblastech, v nichž má výlučnou pravomoc.

                  Cílem tohoto návrhu je zmocnit Německo ke změně jeho stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže při provozování mezinárodní osobní silniční autokarové a autobusové dopravy v příslušných příhraničních oblastech obou zemí.

                  Postup

                  Kabotáž provozovaná v rámci Unie dopravci ze třetích zemí, kteří nejsou držiteli licence Společenství podle nařízení (ES) č. 1073/2009, ovlivňuje fungování vnitřního trhu autokarové a autobusové dopravy, jak stanovil normotvůrce Unie nařízením (ES) č. 1073/2009. Je proto nezbytné, aby zmocnění podle čl. 2 odst. 1 SFEU udělil normotvůrce Unie, a to v souladu s legislativním postupem uvedeným v článku 91 SFEU.

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Dohoda EU v současnosti nepovoluje kabotáž v silniční osobní autokarové a autobusové dopravě. Avšak čl. 20 odst. 2 dohody EU výslovně umožňuje další uplatňování dříve založených kabotážních práv, pokud nezakládají diskriminaci mezi dopravci EU a nenarušují hospodářskou soutěž. Dohoda mezi Německem a Švýcarskem, která by povolila kabotáž během provozování mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy, by nezměnila práva Švýcarska v rámci dohody EU. Změna již dříve existující dvoustranné dohody, která je omezena na kabotáž v příslušných příhraničních oblastech a na kterou se – pokud jde o nediskriminaci a nenarušení hospodářské soutěže – vztahují podmínky totožné s podmínkami stanovenými v čl. 20 odst. 2 dohody EU, je navíc v souladu s politikou, z níž vychází výjimka uvedená ve zmíněném ustanovení.

                  V rámci EU je kabotáž v silniční osobní autokarové a autobusové dopravě povolena v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1073/2009. Článek 15 uvedeného nařízení povoluje kabotáž v rámci EU: 1) pro příležitostnou dopravu 2) pro zvláštní linkovou dopravu za předpokladu, že se zakládá na smlouvě uzavřené mezi organizátorem dopravy a dopravcem, a 3) pro linkovou dopravu prováděnou v rámci mezinárodní linkové dopravy s výjimkou dopravy uspokojující dopravní potřeby městského centra nebo aglomerace nebo dopravní potřeby mezi nimi a jejich okolím. Fungování uvedeného nařízení by bylo ovlivněno změnou dvoustranné dohody o silniční dopravě požadovanou Německem, ale vliv by byl dostatečně omezený, pokud by povolení bylo uděleno s výhradou podmínek uvedených výše.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

                  Změna stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě mezi Německem a Švýcarskem za účelem povolení kabotáže během provozování mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy v příslušných příhraničních regionech obou zemí by nebyla neslučitelná s žádnou jinou politikou Unie.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

                  Právním základem tohoto návrhu je čl. 2 odst. 1 a článek 91 SFEU.

               •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Návrh spadá do výlučné pravomoci Unie.

               •Proporcionalita

                  Jediným cílem tohoto návrhu je zmocnit Německo podle čl. 2 odst. 1 SFEU ke změně jeho stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže během provozování mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy v příslušných příhraničních oblastech obou zemí. Navrhované rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady proto nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

               •Volba nástroje

                  Kabotáž provozovaná v rámci Unie dopravci ze třetích zemí, kteří nejsou držiteli licence Společenství podle nařízení (ES) č. 1073/2009, ovlivňuje fungování vnitřního trhu autokarové a autobusové dopravy, jak stanovil normotvůrce Unie nařízením (ES) č. 1073/2009. Je proto nezbytné, aby zmocnění podle čl. 2 odst. 1 SFEU udělil normotvůrce Unie, a to v souladu s legislativním postupem uvedeným v článku 91 SFEU. Navrhovaný akt, který má povahu individuálního zmocnění, má být přijat v reakci na odpovídající žádost Německa. Měl by proto mít formu rozhodnutí určeného Německu. Navrhované rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady tudíž představuje odpovídající nástroj ke zmocnění Německa, a to v souladu s čl. 2 odst. 1 SFEU, aby jednalo v této záležitosti.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX-POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

                  Tento návrh vychází z žádosti Německa a týká se pouze tohoto členského státu. Podobná žádost, která byla obdržena od Itálie, je předmětem souběžného postupu.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Tento návrh nemá žádný dopad na rozpočet Unie.

               2019/0107 (COD)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

               kterým se Německo zmocňuje ke změně své stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže v rámci provozování mezinárodní osobní silniční autokarové a autobusové dopravy v příhraničních oblastech mezi oběma zeměmi

               EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 2 odst. 1 a článek 91 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

               s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru
                  6
               ,

               s ohledem na stanovisko Výboru regionů
                  7
               ,

               v souladu s řádným legislativním postupem,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)V souladu s čl. 20 odst. 1 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přepravě zboží a cestujících po železnici a silnici
                  8
                (dále jen „dohoda EU“) není povolena osobní autokarová a autobusová doprava mezi dvěma místy na území téže smluvní strany provozovaná dopravci usazenými na území druhé smluvní strany, známá jako kabotáž.

               (2)V souladu s čl. 20 odst. 2 dohody EU mohou být nadále uplatňována práva kabotáže podle dvoustranných dohod uzavřených mezi členskými státy Unie a Švýcarskem, které byly platné v době uzavření dohody EU, a to ke dni 21. června 1999, pokud nezakládají diskriminaci mezi dopravci usazenými v Unii a nenarušují hospodářskou soutěž. Dvoustranná dohoda o silniční dopravě mezi Německem a Švýcarskem z roku 1953
                  9
                nepovoluje kabotáž během provozování osobní autokarové a autobusové dopravy mezi oběma zeměmi. Právo provádět kabotáž v důsledku případné změny této dohody proto nepatří mezi práva, na něž se vztahuje čl. 20 odst. 2 dohody EU.

               (3)Mezinárodní závazky, které umožňují dopravcům ze Švýcarska provádět kabotáž v Unii, mohou ovlivnit článek 20 dohody EU v rozsahu, v jakém toto ustanovení kabotáž nepovoluje.

               (4)Dále podle nařízení (ES) č. 1073/2009
                  10
                mohou kabotáž v Unii za určitých podmínek provádět výlučně dopravci, kteří jsou držiteli licence Společenství. Mezinárodní závazky, které umožňují, aby dopravci ze třetích zemí bez takové licence prováděli činnost uvedeného druhu, mohou mít vliv na uvedené nařízení.

               (5)V důsledku toho tyto závazky spadají do výlučné vnější pravomoci Unie. Členské státy mohou takové závazky sjednat nebo přijmout pouze tehdy, pokud je k tomu zmocní Unie v souladu s čl. 2 odst. 1 SFEU.

               (6)Kabotáž provozovaná v rámci Unie dopravci ze třetích zemí, kteří nejsou držiteli licence Společenství podle nařízení (ES) č. 1073/2009, ovlivňuje fungování vnitřního trhu autokarové a autobusové dopravy, jak stanovil normotvůrce Unie nařízením (ES) č. 1073/2009. Je proto nezbytné, aby zmocnění podle čl. 2 odst. 1 SFEU udělil normotvůrce Unie, a to v souladu s legislativním postupem uvedeným v článku 91 SFEU.

               (7)Dopisem ze dne 11. května 2017 Německo požádalo o zmocnění ze strany Unie ke změně jeho dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže během provozování osobní autokarové a autobusové dopravy v příslušných příhraničních oblastech obou zemí.

               (8)Kabotáž umožňuje zvětšit vytíženost vozidel, což zvyšuje hospodářskou efektivnost dopravy. Je proto vhodné povolit tyto činnosti v rámci provozování mezinárodní osobní autokarové a autobusové dopravy v příslušných příhraničních oblastech Švýcarska a Německa. To by mohlo dále posílit úzkou integraci těchto příhraničních oblastí.

               (9)Aby bylo zajištěno, že dotčená kabotáž nadměrně nezmění fungování vnitřního trhu autokarové a autobusové dopravy, stanovené v nařízení (ES) č. 1073/2009, mělo by její povolení podléhat podmínkám, že nezakládá diskriminaci mezi dopravci usazenými v Unii a nenarušuje hospodářskou soutěž.

               (10)Z téhož důvodu by kabotáž měla být povolena pouze v příhraničních oblastech Německa v rámci provozování autokarové a autobusové dopravy mezi Německem a Švýcarskem. Za tímto účelem je nezbytné vymezit příhraniční oblasti Německa ve smyslu tohoto rozhodnutí způsobem, který náležitě zohlední fungování nařízení (ES) č. 1073/2009 a zároveň umožní zvýšit efektivnost dotčené dopravy,

               PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Německo se zmocňuje ke změně své stávající dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem za účelem povolení kabotáže v příslušných příhraničních oblastech Německa a Švýcarska v rámci provozování autokarové a autobusové dopravy mezi oběma zeměmi, pokud mezi dopravci usazenými v Unii nezakládá diskriminaci a nenarušuje hospodářskou soutěž.

               Za příhraniční oblasti Německa se ve smyslu prvního pododstavce považují okresy Freiburg a Tübingen v Bádensku-Württembersku a okres Švábsko v Bavorsku.

               Článek 2

               Německo informuje Komisi o změně své dvoustranné dohody o silniční dopravě se Švýcarskem podle článku 1 tohoto rozhodnutí a oznámí jí znění uvedené dohody. Komise o tom informuje Radu a Evropský parlament.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.

               V Bruselu dne

                  Za Evropský parlament
                        Za Radu

                  předseda/předsedkyně
                        předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přepravě zboží a cestujících po železnici a silnici (Úř. věst. L 114, 30.4.2002, s. 91).

                     (2)

                        Třebaže podle poslední věty čl. 20 odst. 2 dohody EU jsou odpovídající práva uvedena v příloze 8 zmíněné dohody, v příloze 8 zmíněné dohody jsou v současnosti uvedena pouze práva na přepravu cestujících v trojstranné dopravě (podle čl. 19 odst. 2 dohody EU), nikoli práva na kabotáž.
                     V roce 2007 Francie pozměnila svou dvoustrannou dohodu o silniční dopravě se Švýcarskem z roku 1951, aby umožnila kabotáž v příhraničních oblastech obou zemí v rámci provozování linkové přeshraniční dopravy mezi oběma zeměmi. Francie je nyní jedinou zemí, která má se Švýcarskem dohodu umožňující kabotáž v silniční osobní autokarové a autobusové dopravě.

                     (3)

                        Znění dohody lze vyhledat na internetu pod číslem „0.741.619.136“ v systematické sbírce spolkových právních předpisů (
                  https://www.admin.ch/gov/de/start/bundesrecht/systematische-sammlung.html
                  ).

                     (4)

                        Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/2009 ze dne 21. října 2009 o společných pravidlech pro přístup na mezinárodní trh autokarové a autobusové dopravy a o změně nařízení (ES) č. 561/2006 (Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 88).

                     (5)

                        Ohledně podobné situace viz posudek 2/15 Soudního dvora Evropské unie ze dne 16. května 2017, EU:C:2017:376, body 189 a 190.

                     (6)

                        Úř. věst. C , , s. .

                     (7)

                        Úř. věst. C , , s. .

                     (8)

                        Úř. věst. L 114, 30.4.2002, s. 91.

                     (9)

                        Znění lze vyhledat pod číslem „0.741.619.136“ v systematické sbírce švýcarských spolkových právních předpisů.

                     (10)

                        Úř. věst. L 300, 14.11.2009, s. 88.