				|

		52014PC0721

			Návrh ROZHODNUTÍ RADY o zmocnění Belgie, Polska a Rakouska k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k uvedené úmluvě /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Komise navrhuje, aby Rada zmocnila Polsko a
Rakousko k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o
přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) (dále jen
„Budapešťská úmluva“) nebo k přistoupení k uvedené úmluvě.
Budapešťská úmluva byla přijata diplomatickou konferencí
organizovanou společně Ústřední komisí pro plavbu na Rýně a
Dunajskou komisí ve spolupráci s Evropskou hospodářskou komisí OSN.
Ukazuje se, že Budapešťská úmluva, která
vstoupila v platnost dne 1. dubna 2005, je velmi úspěšná a
přispívá k rozvoji vnitřního trhu v oblasti dopravy. Uvažuje se o
harmonizaci smluvních norem a norem pro vnitrozemskou plavbu mezi evropskými
zeměmi. Jedenáct členských států Unie, jmenovitě
Belgie[1],
Bulharsko, Česká republika, Francie, Chorvatsko, Lucembursko,
Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Rumunsko a Slovensko, již jsou smluvními
stranami uvedené úmluvy. Dánsko, Estonsko, Finsko, Irsko, Itálie, Kypr, Litva,
Lotyšsko, Malta, Portugalsko, Řecko, Slovinsko, Španělsko, Švédsko a
Spojené království uvědomily Komisi, že jejich vnitrozemské vodní cesty do
oblasti působnosti Budapešťské úmluvy nespadají.
Polsko a Rakousko opakovaně
vyjádřily zájem stát se smluvními stranami Budapešťské úmluvy.
Účast těchto zemí by skutečně podpořila rozsáhlejší
provádění úmluvy, což by bylo přínosem pro občany i podniky.
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Otázka přístupu Polska a Rakouska k
Budapešťské úmluvě byla opakovaně předmětem diskusí
při zasedáních Pracovní skupiny pro otázky občanského práva (obecné
záležitosti).
Iniciativa Komise, jejímž cílem je umožnit
Polsku a Rakousku ratifikovat Budapešťskou úmluvu nebo k ní
přistoupit, nachází podporu i u členských států, které nemají
zájem stát se smluvními stranami uvedené úmluvy.
Tomuto návrhu se rovněž dostalo velké
podpory ze strany evropských asociací, které zastupují odvětví
vnitrozemské plavby (Evropský svaz vnitrozemské plavby a IVR, mezinárodní
asociace pro zastupování společných zájmů v oblasti vnitrozemské
vodní dopravy a pojištění a pro vedení rejstříků plavidel
vnitrozemské plavby v Evropě).
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Článek 29 Budapešťské úmluvy
obsahuje ustanovení o výběru práva stranami smlouvy o přepravě,
na kterou se vztahuje uvedená úmluva. Těmito ustanoveními jsou
dotčena pravidla stanovená v nařízení (ES) č. 593/2008
o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[2]. Budapešťská
úmluva je tedy dohodou, která spadá částečně do výlučné
pravomoci Evropské unie. Členské státy nemohou uvedenou úmluvu ratifikovat
nebo k ní přistoupit, nejsou-li k tomu Unií zmocněny (čl. 2
odst. 1 Smlouvy o fungování EU).
Komise konstatuje, že Belgie ratifikovala
Budapešťskou úmluvu dne 5. srpna 2008, poté, co bylo dne
24. července 2008 přijato a vstoupilo v platnost nařízení
„Řím I“. Je proto nezbytné, aby Unie zmocnila také Belgii, a tak byl
napraven stávající protiprávní stav.
Komise rovněž konstatuje, že pouze
některé členské státy vyjádřily zájem stát se stranami
Budapešťské úmluvy. Ostatní členské státy se domnívají, že uvedená
úmluva se jich netýká vzhledem k tomu, že na jejich území se nenacházejí
vnitrozemské vodní cesty, které by spadaly do její oblasti působnosti.
Kromě toho uvedená úmluva nestanoví možnost, aby se Unie stala její
smluvní stranou, a Komise v každém případě v této fázi nezamýšlí
navrhnout, aby Unie byla Budapešťskou úmluvou vázána jakýmkoli jiným
způsobem.
V právních předpisech EU, které se týkají
vnitrozemské plavby, neexistuje jednotná definice vnitrozemských vodních cest.
Oblast působnosti některých směrnic nebo nařízení
týkajících se vodních cest je každým právním aktem regulována odlišně.
Například směrnice 2006/87/ES, kterou se stanoví technické požadavky
pro plavidla vnitrozemské plavby[3],
obsahuje seznam vnitrozemských vodních cest, jež spadají do působnosti
uvedené směrnice (příloha I). Tento seznam vychází z oznámení
členských států, v nichž uvádějí, na které vodní toky na jejich
území by se směrnice měla vztahovat. Směrnice 96/50/ES o harmonizaci
podmínek pro získání národních osvědčení vůdců plavidel pro
přepravu zboží a cestujících na vnitrozemských vodních cestách ve
Společenství[4]
používá zase jiný systém pro určení, které vodní cesty spadají do oblasti
působnosti uvedené směrnice. V zásadě se uvedená směrnice
vztahuje na všechny vodní cesty v EU, s výjimkou Rýna a dalších vodních cest
uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS.
Unie může výjimečně zmocnit
jeden nebo více členských států, aby se staly smluvní stranou úmluvy.
V tomto případě je výhradní pravomoc omezena na jediné ustanovení a
zmocnění nepředstavuje překážku provádění vnější
politiky Unie v oblasti justiční spolupráce v občanských a
obchodních věcech. Žádost Polska a Rakouska je opodstatněná zejména
vzhledem k tomu, že ostatní členské státy se staly smluvními stranami
Budapešťské úmluvy před tím, než bylo přijato nařízení (ES)
č. 593/2008. Zmocněním by neměla být dotčena výhradní
pravomoc Unie; jeho cílem je vyřešit velmi specifickou situaci.
Rozhodnutí Rady musí být proto určeno
pouze Belgii, Polsku a Rakousku.
Podle článku 30 Budapešťské úmluvy
mohou smluvní státy učinit prohlášení o oblasti působnosti uvedené
úmluvy. Dotčené členské státy mohou při přistupování k
úmluvě učinit náležitá prohlášení, která ustanovení úmluvy
umožňují a která členské státy považují za nutná. Znění
těchto prohlášení by měla být připojena k rozhodnutí Rady. […]
2014/0345 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTÍ RADY
o zmocnění Belgie, Polska a Rakouska k
ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě
zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k uvedené
úmluvě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na čl. 2 odst. 1 a čl. 81 odst. 2
ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského
parlamentu[5],

vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Unie usiluje o vytvoření společného soudního
prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)       Budapešťská úmluva o
smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách
(CMNI) (dále též „Budapešťská úmluva“) je cenný nástroj na podporu
vnitrozemské plavby v Evropě.
(3)       Unie má výlučnou
pravomoc, přinejmenším pokud jde o článek 29 Budapešťské úmluvy
o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI), v rozsahu,
v jakém jsou uvedenými ustanoveními dotčena pravidla stanovená v nařízení
(ES) č. 593/2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy
(Řím I)[6].
(4)       Budapešťská úmluva není
otevřena účasti organizací regionální hospodářské integrace.
Unie se proto nemůže stát smluvní stranou Budapešťské úmluvy.
(5)       Členské státy se
splavnými vnitrozemskými vodními cestami, které spadají do oblasti
působnosti Budapešťské úmluvy, by proto měly být zmocněny k
ratifikaci uvedené úmluvy nebo k přistoupení k úmluvě.
(6)       Jedenáct členských států
Unie, jmenovitě Belgie, Bulharsko, Česká republika, Francie,
Chorvatsko, Lucembursko, Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Rumunsko a
Slovensko, jsou smluvními stranami Budapešťské úmluvy.
(7)       Belgie úmluvu ratifikovala
dne 5. srpna 2008, tedy po přijetí nařízení „Řím I“. Je
proto nezbytné, aby Rada k ratifikaci Budapešťské úmluvy zmocnila Belgii ex
post.
(8)       Polsko a Rakousko, které mají
splavné vnitrozemské vodní cesty spadající do oblasti působnosti uvedené
úmluvy, vyjádřily zájem stát se jejími smluvními stranami.
(9)       Zbývající
členské státy Unie uvedly, že na jejich území nejsou vnitrozemské
vodní cesty, které by spadaly do oblasti působnosti Budapešťské
úmluvy, a proto nemají zájem úmluvu ratifikovat nebo k ní přistoupit.
(10)      Budapešťská úmluva
umožňuje smluvním státům činit prohlášení týkající se oblasti
působnosti úmluvy. Polsko a Rakousko by tedy měly při
přistoupení k úmluvě učinit náležitá prohlášení, která
ustanovení úmluvy umožňují a která členské státy považují za nutná.
Znění těchto prohlášení by měla být připojena k tomuto
rozhodnutí.
(11)     Spojené království a Irsko
jsou vázány nařízením (ES) č. 593/2008 ze dne
17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy
(Řím I), a proto se účastní přijímání tohoto rozhodnutí.
(12)     V souladu
s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení
Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě
o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto
rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Rada zmocňuje Belgii, Polsko a
Rakousko k ratifikaci Budapešťské úmluvy o smlouvě o přepravě
zboží po vnitrozemských vodních cestách (CMNI) nebo k přistoupení k
uvedené úmluvě, s výhradou podmínek stanovených v článku 2.
2. Znění úmluvy se připojuje k
tomuto rozhodnutí jako příloha I.
Článek 2
Rada zmocňuje Polsko a Rakousko, aby
při ratifikaci Budapešťské úmluvy nebo při přistoupení k ní
učinily náležitá prohlášení, která umožňují ustanovení uvedené
úmluvy.
Toto rozhodnutí je určeno Belgii, Polsku
a Rakousku.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
/ předsedkyně
[1]               Podle internetových stránek EHK OSN Belgie ratifikovala
Budapešťskou úmluvu dne 5. srpna 2008, tedy po vstupu v platnost
nařízeni (ES) č. 593/2008 o právu rozhodném pro smluvní
závazkové vztahy (Řím I).
[2]               Úř. věst. L 177, 4.7.2008, s. 6.
[3]               Úř. věst. L 389,
30.12.2006, s. 1–260.
[4]               Úř. věst. L 235, 17.9.1996, s. 31–38.
[5]               Úř. věst. C […], […], s. […].
[6]               Úř. věst. L 177,
4.7.2008, s. 6.
Budapešťská úmluva o
smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách
(CMNI)
Přijatá
diplomatickou konferencí organizovanou společně CCNR, Dunajskou
komisí a EHK OSN, konanou v Budapešti ve dnech 25. září – 3. října
2000.
Smluvní státy této úmluvy,
se zřetelem
na doporučení obsažené v Závěrečném aktu Konference o
bezpečnosti a spolupráci v Evropě ze dne 1. srpna 1975 pro
harmonizaci právních režimů za účelem rozvoje dopravy členskými
státy Ústřední komise pro plavbu na Rýně a Dunajské komise ve
spolupráci s Evropskou hospodářskou komisí OSN,
vědomy si
nutnosti a vhodnosti smluvního ustanovení jednotných pravidel týkajících se
smlouvy pro přepravu zboží po vnitrozemských vodních cestách,
se rozhodly
uzavřít za tímto účelem úmluvu a dohodly se na následujícím:
KAPITOLA I VŠEOBECNÁ
USTANOVENÍ
Článek 1 Definice
pojmů
V této úmluvě se:
1)
„smlouva o přepravě“ znamená každou
smlouvu jakéhokoli druhu, v níž se dopravce zavazuje přepravit zboží po
vnitrozemských vodních cestách oproti zaplacení přepravného;
2)
„dopravce“ znamená každou osobu, která
uzavřela nebo jejímž jménem byla uzavřena smlouva s odesílatelem o
přepravě;
3)
„další dopravce“ znamená každou další osobu, mimo
zaměstnance nebo zástupce dopravce, na kterou dopravce zcela nebo
zčásti převedl provedení přepravy zboží;
4)
„odesílatel“ znamená každou osobu, s níž, pro niž
nebo jejímž jménem byla s dopravcem uzavřena smlouva o
přepravě zboží;
5)
„příjemce“ znamená osobu oprávněnou k
přijetí zboží;
6)
„přepravní listina“ znamená listinu, kterou je
doložena smlouva o přepravě a převzetí nebo nakládka zboží
dopravcem a která je vystavena formou náložného listu (konosamentu) nebo
nákladního listu nebo jakékoliv jiné listiny, užívané v obchodním styku;
7)
„zboží“ nezahrnuje vlečená nebo tlačená
plavidla ani zavazadla nebo vozidla přepravovaných osob; je-li zboží
uloženo v kontejneru, na paletě nebo uvnitř podobného
přepravního zařízení nebo je-li zabaleno, zahrnuje pojem „zboží“ tato
přepravní zařízení nebo obal, pokud je poskytl odesílatel;
8)
„písemně“ zahrnuje, pokud se zúčastněné
strany nedohodnou jinak, přenos informace elektronickým, optickým nebo
podobným komunikačním prostředkem, včetně, ale nikoliv
výlučně, telegramu, telefaxu, telexu, elektronické pošty nebo
elektronické výměny dat (EDI) za předpokladu, že je informace tímto
způsobem přístupná tak, aby mohla být později využita k
referenci;
9)
rozhodné právo určitého státu použitelné v
souladu s touto úmluvou znamená právní předpisy platné v tomto státě
s vyloučením ustanovení mezinárodního soukromého práva.
Článek 2 Rozsah
použití
1)
Tato úmluva je použitelná pro všechny smlouvy o
přepravě, jestliže se smlouvou předpokládaný přístav
nakládky nebo místo převzetí zboží a přístav vykládky nebo místo
dodání zboží nacházejí ve dvou různých státech, z nichž nejméně jeden
je smluvním státem této úmluvy. Umožňuje-li smlouva výběr z více
přístavů vykládky nebo míst dodání, je z těchto míst rozhodné
skutečné místo vykládky nebo dodání zboží.
2)
Tato úmluva je použitelná, je-li cílem smlouvy o
přepravě přeprava zboží bez překládky jak po vnitrozemských
vodních cestách, tak i po cestách podléhajících námořním pravidlům,
za podmínek stanovených v odstavci 1, ledaže by
a)
byl vystaven námořní konosament podle
použitého námořního práva, nebo
b)
vzdálenost, která má být propluta po vodách
podléhajících námořním pravidlům, je větší než vzdálenost po
vnitrozemských vodních cestách.
3)
Tato úmluva je použitelná bez ohledu na státní
příslušnost, místo evidence nebo domovský přístav plavidla, nebo
je-li plavidlo vedeno jako námořní nebo vnitrozemské, jakož i bez ohledu
na státní příslušnost, bydliště, sídlo nebo pobyt dopravce,
odesílatele nebo příjemce.
KAPITOLA II
PRÁVA A POVINNOSTI
SMLUVNÍCH STRAN
Článek 3
Převzetí,
přeprava a dodání zboží
1)
Dopravce zboží přepraví a příjemci ho v
místě určení dodá ve smluvené době v tomtéž stavu, v jakém
ho obdržel.
2)
Pokud nebude sjednáno jinak, dojde k převzetí
zboží a k jeho dodání na plavidle.
3)
Dopravce určí plavidlo, které bude použito. Je
zavázán vynaložit před a na začátku plavby nezbytnou péči tak k
zajištění toho, že je plavidlo ve stavu způsobilém k nakládce
přepravovaného zboží, způsobilé k plavbě,
patřičně vybavené a obsazené posádkou podle platných
předpisů a má nezbytná vnitrostátní a mezinárodní povolení
potřebná pro přepravu příslušného zboží.
4)
Jestliže byla sjednána přeprava určitým
plavidlem nebo typem plavidla, smí dopravce zboží zcela nebo zčásti
naložit nebo přeložit na jiné plavidlo nebo jiný typ plavidla bez souhlasu
odesílatele pouze tehdy,
a)
pokud nastanou okolnosti jako nízký stav vody,
havárie nebo jiná překážka plavby, které byly nepředvídatelné v
okamžiku uzavření smlouvy o přepravě a za nichž je nakládka nebo
překládka zboží na jiné plavidlo nezbytná ke splnění smlouvy o přepravě,
a kdy dopravce nemůže v přiměřené době obdržet
instrukce od odesílatele, nebo
b)
kdy je to v souladu s praxí běžnou v
přístavu, v němž se plavidlo nachází.
5)
S výhradou povinností odesílatele dopravce zajistí,
aby nakládka, uložení a upevnění zboží neohrozily bezpečnost provozu
plavidla.
6. Dopravce je oprávněn přepravovat
zboží na palubě plavidla nebo v otevřeném plavidle pouze tehdy,
jestliže to bylo dohodnuto s odesílatelem nebo pokud je to v souladu se
zvyklostmi příslušného obchodního případu či je to nezbytné
podle zákonných předpisů.
Článek 4 Další
dopravce
1)
Smlouva vyhovující definici stanovené v článku
1 odstavec 1, uzavřená mezi dopravcem a dalším dopravcem, zakládá smlouvu
o přepravě ve smyslu této úmluvy. Pro účel takové smlouvy se
veškerá opatření této úmluvy týkající se odesílatele použijí na dopravce a
ta, která se týkají dopravce, na dalšího dopravce.
2)
Jestliže dopravce svěřil výkon
přepravy nebo její části dalšímu dopravci, ať už to smlouva o
přepravě umožňuje či nikoli, dopravce přesto
zůstává odpovědný za úplnou přepravu podle ustanovení této
úmluvy. Veškerá ustanovení této úmluvy upravující odpovědnost dopravce se
použijí také na odpovědnost dalšího dopravce za přepravu jím
vykonanou.
3)
Dopravce ve všech případech, kdy
svěří výkon přepravy nebo její část dalšímu dopravci, o tom
informuje odesílatele.
4)
Každá dohoda s odesílatelem nebo příjemcem
rozšiřující odpovědnost dopravce podle ustanovení této úmluvy
ovlivňuje dalšího dopravce pouze v rozsahu, který výslovně a
písemně odsouhlasil. Další dopravce může uplatnit veškeré námitky
využitelné dopravcem podle smlouvy o přepravě.
5)
Mají-li dopravce i další dopravce odpovědnost,
odpovídají společně a nerozdílně. Regresní práva mezi nimi
nejsou ustanoveními tohoto článku dotčena.
Článek 5 Dodací
lhůta
Dopravce dodá zboží ve smluvené
lhůtě nebo - jestliže takové ujednání neexistuje - ve
lhůtě, kterou je svědomitému dopravci s přihlédnutím k
okolnostem plavby a při plavbě bez překážek nutno rozumně
přiznat.
Článek 6 Povinnosti
odesílatele
1)
Odesílatel je povinen uhradit splatné částky
podle smlouvy o přepravě.
2)
Odesílatel dopravci před předáním zboží k
přepravě písemně sdělí tyto údaje o přepravovaném
zboží:
a)
rozměry, počet nebo hmotnost a podmínky
pro uložení přepravovaného zboží;
b)
značky, které jsou potřebné pro
identifikaci zboží;
c)
povahu, charakteristiku a vlastnosti zboží;
d)
pokyny pro celní nebo jiné úřední projednání
zboží;
e)
další údaje potřebné pro zápis do
přepravní listiny.
Odesílatel předá dopravci při
předání zboží také všechny předepsané průvodní doklady.
3)
Odesílatel zboží zabalí, pokud jeho povaha se
zřetelem ke sjednané přepravě zabalení vyžaduje, a to tak, aby
od převzetí až do dodání dopravcem bylo zboží chráněno před
ztrátou nebo poškozením a aby nezpůsobilo na plavidle nebo jiném zboží
škody. Odesílatel dále s přihlédnutím ke sjednané přepravě
provede opatření pro vhodné označení podle použitelných mezinárodních
nebo vnitrostátních předpisů nebo - pokud takové předpisy
neexistují - podle pravidel a zvyklostí všeobecně uznávaných ve
vnitrozemské plavbě.
4)
S výhradou povinností náležejících dopravci
odesílatel zboží naloží, uloží a upevní podle zvyklostí ve vnitrozemské
plavbě, pokud ve smlouvě o přepravě nebylo ujednáno jinak.
Článek 7
Nebezpečné zboží nebo zboží poškozující životní prostředí
1)
Má-li být přepravováno zboží, které je
nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí, informuje
odesílatel dopravce před předáním zboží, kromě údajů
uvedených v článku 6 odstavec 2, jasným způsobem a písemně o
nebezpečí a rizicích znečistění životního prostředí
spojeným se zbožím a o preventivních opatřeních, která je nutno provést.
2)
Je-li k přepravě zboží, které je
nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí,
zapotřebí povolení, předá odesílatel potřebné úřední
dokumenty nejpozději při předání zboží.
3)
Chybí-li úřední povolení a nelze-li zboží,
které je nebezpečné nebo znečišťuje životní prostředí, z
tohoto důvodu dále přepravovat, vyložit nebo dodat, nese odesílatel
náklady na zpětnou dopravu do přístavu nakládky nebo do kteréhokoli
bližšího místa, v němž lze zboží vyložit a dodat nebo zlikvidovat.
4)
Hrozí-li bezprostřední nebezpečí lidem,
věcem nebo životnímu prostředí, je dopravce, i když byl před
převzetím zboží o jeho nebezpečnosti nebo vlastnostech poškozujících
životní prostředí informován nebo byl s tímto nebezpečím seznámen
jiným způsobem, oprávněn zboží, které je nebezpečné nebo
znečišťuje životní prostředí, vyložit či zneškodnit, nebo
za podmínky, že takové opatření není nepřiměřené k
nebezpečí, které představuje, zničit.
5)
Je-li dopravce oprávněn učinit
opatření podle odstavce 3 nebo 4, má nárok na náhradu škody, která mu
vznikne.
Článek 8 Odpovědnost
odesílatele
1)
Odesílatel odpovídá bez ohledu na zavinění za
všechny škody a náklady, které vznikly jemu, dopravci nebo dalšímu dopravci
tím, že:
(a)
údaje nebo informace podle článku 6 odstavec 2
nebo podle článku 7 odstavec 1 chybí, jsou nesprávné nebo neúplné;
(b)
zboží, které je nebezpečné nebo
znečišťuje životní prostředí, není označeno nebo
opatřeno nálepkami podle použitelných mezinárodních nebo vnitrostátních
předpisů nebo – pokud takové předpisy neexistují – podle
pravidel a zvyklostí všeobecně uznávaných ve vnitrozemské plavbě;
(c)
průvodní listiny chybí, jsou nesprávné nebo
neúplné.
Dopravce se nemůže odvolávat na
odpovědnost odesílatele, jestliže je prokázáno, že zavinění jde na
vrub dopravce, jeho zaměstnance nebo zástupce. Stejné ustanovení platí pro
dalšího dopravce.
2)
Odesílatel odpovídá při plnění svých
úkolů a povinností podle článků 6 a 7 za jednání či
opomenutí osob, jejichž služby k plnění svých úkolů a povinností
využívá, jestliže se tak stalo při výkonu jejich služebních povinností,
jako kdyby takové jednání a opomenutí bylo jeho vlastní.
Článek 9
Právo dopravce na
odstoupení
1)
Dopravce může odstoupit od smlouvy o
přepravě, jestliže odesílatel porušil své povinnosti podle
článku 6 odstavec 2 nebo článku 7 odstavce 1 a 2.
2)
Využije-li dopravce své právo na odstoupení,
může již naložené zboží na náklady odesílatele znovu vyložit a požadovat
zaplacení kterékoli z následujících částek:
a)
třetinu ze sjednaného přepravného; nebo
b)
kromě případného poplatku za zdržení
může požadovat odškodnění ve výši vynaložených nákladů a
vzniklých škod, jakož i, pokud cesta již začala, poměrné
přepravné vzhledem k délce již vykonané cesty.
Článek 10 Dodání
zboží
1)
Bez ohledu na povinnost odesílatele podle
článku 6 odstavec 1 bude příjemce, který po příchodu zboží do
místa dodání vyžaduje jeho vydání, v souladu se smlouvou o přepravě
odpovědný za přepravné a ostatní pohledávky váznoucí na zboží, jakož
i za příspěvek v případě společné havárie.
Chybí-li nějaká přepravní listina nebo nebyla-li předložena,
odpovídá příjemce za přepravné sjednané s odesílatelem, pokud je to
na trhu obvyklé.
2)
Předání zboží příjemci v souladu se
smlouvou o přepravě nebo podle obchodních nebo zákonných
předpisů platných v přístavu vykládky se považuje za dodání.
Předání zboží úřadu nebo jiné třetí osobě se považuje
taktéž za dodání.
KAPITOLA III
PŘEPRAVNÍ LISTINY
Článek 11 Povaha a
obsah
1)
Dopravce vystaví pro každou přepravu zboží
podle této úmluvy přepravní listinu; náložný list vystaví jen tehdy,
jestliže to požaduje odesílatel a pokud to bylo dohodnuto před nakládkou
zboží nebo jeho převzetím k přepravě. Neexistencí přepravní
listiny nebo skutečností, že není úplná, nebude dotčena platnost smlouvy
o přepravě.
2)
Originální vyhotovení přepravních listin
podepíše dopravce, vůdce plavidla nebo jiná dopravcem zmocněná osoba.
Dopravce může vyžadovat, aby odesílatel spolupodepsal originál nebo kopii.
Podpisy mohou být provedeny rukou, vytištěny jako faksimile, perforovány,
otištěny razítkem, vyhotoveny značkovačem nebo jiným mechanickým
nebo elektronickým prostředkem, jestliže tomu nebrání zákony státu, ve
kterém se listina vystavuje.
3)
Přepravní listina slouží až do prokázání opaku
jako důkaz o uzavření a obsahu smlouvy o přepravě, jakož i
o převzetí zboží dopravcem. Zejména zakládá domněnku, že zboží bylo
převzato k přepravě tak, jak je popsáno v přepravní
listině.
4)
Jedná-li se v případě přepravní
listiny o náložný list, je tato listina rozhodná pro vztah mezi dopravcem a
příjemcem zboží. Pro právní vztah mezi dopravcem a odesílatelem
zůstávají rozhodnými ustanovení smlouvy o přepravě.
5)
Přepravní listina bude kromě svého
označení obsahovat následující údaje:
a)
jméno, bydliště, sídlo nebo pobyt dopravce a
odesílatele;
b)
příjemce zboží;
c)
název nebo číslo plavidla, jestliže zboží bylo
již přijato na palubu, nebo označení v přepravní
listině, jestliže dopravce zboží převzal k přepravě, ale
ještě nebylo naloženo na palubu plavidla;
d)
přístav nakládky nebo místo převzetí a
přístav vykládky nebo místo dodání;
e)
obvyklé označení druhu zboží a způsob
balení a u zboží, které je nebezpečné nebo znečišťuje životní
prostředí, jeho označení předpokládané podle platných
předpisů, jestliže takové označení neexistuje, jeho všeobecné
označení;
f)
rozměry, počet nebo hmotnost, jakož i
značku zboží naloženého na palubu nebo převzatého k
přepravě;
g)
popřípadě záznam, že zboží smí nebo musí
být přepravováno na palubě nebo v otevřených plavidlech;
h)
sjednaná ustanovení o přepravném;
i)
u nákladních listů označení, jedná-li se
o originál nebo kopii; u náložného listu počet originálních vyhotovení;
j)
místo a den vystavení.
Právní charakter přepravní listiny ve
smyslu článku 1 odstavec 6 této úmluvy není ovlivněn absencí jednoho
či více údajů uvedených v tomto odstavci.
Článek 12 Výhrady v
přepravních listinách
1)
Dopravce je oprávněn zapsat do
přepravních listin výhrady týkající se:
a)
rozměrů, počtu nebo hmotnosti zboží,
jestliže má důvod předpokládat, že údaje odesílatele jsou nesprávné,
nebo pokud neměl dostatečnou možnost tyto údaje zkontrolovat, zejména
z toho důvodu, že zboží před ním nebylo přepočítáno,
přeměřeno nebo převáženo, nebo protože rozměry nebo
hmotnost byly bez výslovného ujednání stanoveny cejchováním;
b)
značek, které nejsou umístěny
zřetelně a trvanlivě na zboží samotném nebo v případě
baleného zboží na zásobnících nebo obalech;
c)
zjevného stavu zboží.
2)
Opomine-li dopravce zaznamenat zjevný stav zboží
nebo příslušné výhrady, má se za to, že do přepravní listiny
zaznamenal, že zboží bylo ve zjevně dobrém stavu.
3)
Bylo-li zboží podle údajů v přepravní
listině uloženo v kontejneru nebo v nákladních prostorech plavidla zapečetěných
jinou osobou než dopravcem, jeho zaměstnanci nebo zástupci a
zůstal-li kontejner nebo pečetě až do přístavu vykládky
nebo místa dodání nepoškozeny nebo neporušeny, má se za to, že ztráta nebo
poškození nevznikly během přepravy.
Článek 13 Náložný
list
1)
Originální vyhotovení náložného listu jsou cenným
papírem znějícím na jméno příjemce, na řad nebo na
doručitele.
2)
V místě určení bude zboží vydáno tomu,
kdo jako první předloží originál náložného listu; vydání zboží nemůže
již být vyžadováno oproti předložení ostatních originálů.
3)
Když je zboží převzato dopravcem, má
předání náložného listu tomu, koho náložný list opravňuje k
přijetí zboží, tytéž účinky pro nabytí práv ke zboží jako
předání zboží.
4)
Byl-li náložný list převeden na třetí
osobu včetně příjemce, který jednal v dobré víře s
důvěrou v popis zboží v něm obsažený, není proti němu
přípustný důkaz opaku ohledně domněnek v článku 11
odstavec 3 a článku 12 odstavec 2.
KAPITOLA IV
DISPOZIČNÍ PRÁVO KE ZBOŽÍ
Článek 14 Osoby
oprávněné k dispozici
1)
Odesílatel je oprávněn disponovat zbožím;
může zejména požadovat, aby dopravce zboží dále nepřepravoval,
změnil místo dodání nebo zboží dodal jinému příjemci, než který je
uveden v přepravní listině.
2)
Dispoziční právo odesílatele zaniká, jakmile
si příjemce po příchodu zboží do plánovaného místa dodání vyžádá
dodání zboží, jakož i,
a)
při přepravách s nákladním listem,
jakmile byl originál předán příjemci;
b)
při přepravách s náložným listem,
jestliže odesílatel předal veškeré originály v jeho držení jiné
osobě.
3)
Odesílatel se může příslušným záznamem v
nákladním listu počínaje jeho vystavením vzdát svého dispozičního
práva ve prospěch příjemce.
Článek 15
Předpoklady pro
výkon dispozičního práva
Odesílatel nebo, v případech článku
14 odstavce 2 a 3, příjemce je povinen, pokud chce vykonávat své
dispoziční právo:
a)
 v případě, že je užit náložný list,
předložit před příchodem zboží do plánovaného místa dodání
všechny originály náložných listů;
b)
v případě, že je užita jiná
přepravní listina než náložný list, předložit tuto přepravní
listinu, do níž budou zapsány nové pokyny udělené dopravci;
c)
nahradit dopravci všechny náklady a škody, které
vzniknou provedením těchto pokynů;
d)
při vykládce zboží před příchodem do
plánovaného místa dodání zaplatit celé sjednané přepravné, pokud ve smlouvě
o přepravě nebylo dohodnuto jinak.
KAPITOLA V
ODPOVĚDNOST DOPRAVCE
Článek 16
Odpovědnost za škody
1)
Dopravce bude odpovídat za škodu, která vznikne
ztrátou nebo poškozením zboží způsobenou v době od jeho převzetí
k přepravě až do dodání zboží, nebo překročením doby
doručení, pokud neprokáže, že škoda byla způsobena okolnostmi, kterým
by nemohl svědomitý dopravce zamezit a jejichž následky by nemohl
odvrátit.
2)
Odpovědnost dopravce za škodu, která vznikne
ztrátou nebo poškozením zboží způsobenou před tím, než je zboží
naloženo na plavidlo, nebo po jeho vykládce z plavidla, se řídí
zákony státu rozhodnými pro smlouvu o přepravě.
Článek 17
Odpovědnost dopravce za zaměstnance a zástupce
1)
Dopravce odpovídá za jednání a opomenutí svých
zaměstnanců nebo zástupců, jejichž služeb využívá při
provádění smlouvy o přepravě, jestliže tyto osoby jednaly
při výkonu svých služebních povinností, jako by odpovídal za vlastní
jednání a opomenutí.
2)
Provádí-li přepravu další dopravce podle
článku 4, odpovídá dopravce také za jednání a opomenutí dalšího dopravce a
zaměstnanců a zástupců dalšího dopravce, pokud tyto osoby
jednaly při výkonu svých služebních povinností.
3)
Bude-li vznesen nárok vůči
zaměstnancům a zástupcům dopravce nebo dalšího dopravce, mohou
se tyto osoby, pokud prokáží, že jednaly při výkonu svých služebních
povinností, dovolávat stejných zproštění a limitů odpovědnosti,
jakých se podle této úmluvy může dovolávat dopravce nebo další dopravce.
Lodivod, který byl určen úřadem a nemohl být svobodně zvolen,
není považován za zaměstnance nebo zástupce ve smyslu odstavce 1.
Článek 18 Zvláštní
důvody pro zproštění odpovědnosti
1)
Dopravce a další dopravce je zproštěn
odpovědnosti, pokud byla ztráta, poškození nebo zpoždění
způsobena některou z následujících okolností a nebezpečí:
a)
jednáním nebo opomenutím odesílatele, příjemce
nebo osoby oprávněné k disponování se zbožím;
b)
manipulací, nakládkou, ukládáním nebo vykládkou
zboží odesílatelem nebo příjemcem nebo třetími osobami, které jednají
za odesílatele nebo příjemce;
c)
přepravou zboží na palubě nebo v
otevřených plavidlech, jestliže byl tento způsob přepravy
sjednán s odesílatelem, v souladu se zvyklostmi příslušného obchodu nebo
pokud byl nezbytný na základě zákonných předpisů;
d)
povahou zboží, v jejímž důsledku bylo zboží
vystaveno úplné nebo částečné ztrátě nebo poškození, zejména
zlomením, rzí, vnitřním zkažením, vyschnutím, vytékáním, normálním úbytkem
(objemu nebo hmotnosti) nebo působením hmyzu či hlodavců;
e)
neexistencí nebo vadou obalu, jestliže bylo zboží
podle svého charakteru v případě chybějícího nebo vadného obalu
vystaveno ztrátám nebo poškozením;
f)
nedostatečným nebo nevyhovujícím
označením zboží;
g)
provedením záchranných prací nebo pokusem o
poskytnutí pomoci nebo záchrany na vnitrozemských vodních cestách;
h)
přepravou živých zvířat, ledaže dopravce
neučinil příslušná opatření nebo nebral na vědomí instrukce
sjednané ve smlouvě o přepravě.
2)
Došlo-li k nějaké škodě, která podle
okolností případu vznikla na základě některé z okolností
uvedených v odstavci 1 nebo na základě některého z nebezpečí,
které je s tím spojeno, má se za to, že škoda vznikla v důsledku této
okolnosti nebo z tohoto nebezpečí. Prokáže-li poškozený, že škoda, kterou
utrpěl, nevznikla nebo nevznikla výhradně na základě
některé z okolností uvedených v odstavci 1 nebo některého z nebezpečí,
uvedených v odstavci 1, tato domněnka odpadá.
Článek 19 Stanovení
výše náhrady škody
1)
Odpovídá-li dopravce za celkovou ztrátu zboží, bude
patřičné odškodnění rovno hodnotě zboží v místě a v
den, kdy muselo být podle smlouvy o přepravě dodáno. Dodání
neoprávněné osobě se posuzuje jako ztráta.
2)
Při částečné ztrátě nebo
poškození zboží poskytne dopravce náhradu škody jen ve výši snížené hodnoty.
3)
Hodnota zboží se určuje podle komoditní ceny
na burze, a pokud taková cena nebyla stanovena, podle tržní ceny, nebo při
neexistenci obou podle obecné hodnoty zboží stejného druhu a vlastností v
místě dodání.
4)
U zboží, které je v důsledku své povahy
vystaveno běžné ztrátě objemu nebo hmotnosti, odpovídá dopravce bez
ohledu na dobu trvání přepravy jen za část úbytku, která
přesáhne normální úbytek, jenž byl smluvními stranami stanoven ve
smlouvě o přepravě, nebo jenž byl - při neexistenci
takového ujednání - stanoven v platných předpisech či podle
zvyklostí platných v místě dodání.
5)
Ustanoveními tohoto článku není dotčeno
právo dopravce na přepravné, jak je sjednáno ve smlouvě o
přepravě, nebo - při neexistenci takového ujednání - jak je
stanoveno v příslušných vnitrostátních předpisech nebo podle
zvyklostí.
Článek 20 Nejvyšší
částka odpovědnosti
1)
Dopravce neodpovídá s výhradou článku 21 a
odstavce 4 tohoto článku v žádném případě za částku vyšší
než 666,67 zúčtovacích jednotek za každé balení nebo jinou nákladovou
jednotku, nebo za dvě zúčtovací jednotky za každý kilogram hmotnosti
ztraceného nebo poškozeného zboží uvedeného v přepravní listině,
podle toho, která částka je vyšší. Jestliže u balení nebo jiné nákladové
jednotky jde o kontejner a jestliže v přepravní listině nejsou
uvedeny jiné nákladové jednotky nebo balení než ty, jež jsou zabaleny v
kontejneru, uplatní se místo 666,67 zúčtovacích jednotek částka 1 500
zúčtovacích jednotek za kontejner bez uloženého zboží, a navíc
25 000 zúčtovacích jednotek za zboží v kontejneru uložené.
2)
Bude-li pro upevnění zboží použit kontejner,
paleta nebo obdobné přepravní zařízení, považuje se balení nebo jiné
nákladové jednotky, které jsou v přepravní listině uvedeny jako
zabalené v takovém přepravním zařízení nebo na něm, za balení
nebo nákladové jednotky. V opačném případě se zboží v takovém
přepravním zařízení nebo na něm považuje za jednu nákladovou
jednotku. V případech, kdy bylo ztraceno nebo poškozeno přepravní
zařízení samotné, považuje se toto zařízení, pokud nepatří dopravci
nebo pokud je dopravce neposkytl jinak, za zvláštní nákladovou jednotku.
3)
Za škody v důsledku opožděného dodání
odpovídá dopravce jen do výše jednonásobku přepravného. Poskytnuté náhrady
škody podle odstavce 1 a první věty tohoto odstavce nesmí však celkem
přesáhnout částku, která by podle odstavce 1 vyplynula za úplnou
ztrátu zboží, ohledně něhož odpovědnost vznikla.
4)
Nejvyšší částky odpovědnosti uvedené v
odstavci 1 se nepoužijí:
a)
jestliže byla povaha a vyšší hodnota zboží nebo
přepravního zařízení výslovně zaznamenána v přepravní
listině a dopravce tyto údaje nepopřel, nebo
b)
jestliže strany výslovně sjednaly vyšší
částku odpovědnosti.
5)
Celková částka, kterou má jako náhradu za
stejnou škodu poskytnout dopravce, další dopravce a jejich zaměstnanci a zástupci,
nesmí překročit nejvyšší částku odpovědnosti stanovenou v
tomto článku.
Článek 21 Ztráta
práva na omezení odpovědnosti
1)
Dopravce nebo další dopravce se nemůže
dovolávat zproštění odpovědnosti nebo omezení odpovědnosti
stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve smlouvě o přepravě,
jestliže se prokáže, že se škody dopustil sám jednáním nebo opomenutím s
úmyslem škodu přivodit, nebo lehkomyslností s vědomím toho, že taková
škoda pravděpodobně vznikne.
2)
Zaměstnanci jednající za dopravce nebo dalšího
dopravce se rovněž nemohou dovolávat zproštění odpovědnosti a
omezení odpovědnosti stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve
smlouvě o přepravě, jestliže se prokáže, že škodu způsobili
některým ze způsobů uvedených v odstavci 1.
Článek 22
Věcný rozsah
použití zproštění odpovědnosti a limitů odpovědnosti
Zproštění odpovědnosti a limity
odpovědnosti stanovené v této úmluvě nebo sjednané ve smlouvě o
přepravě platí pro každý nárok z důvodu ztráty, poškození nebo
opožděného dodání zboží, který je předmětem smlouvy o přepravě,
bez ohledu na to, zda se nárok opírá o smlouvu o přepravě,
nedovolené jednání nebo jiný právní důvod.
KAPITOLA VI LHŮTY
PRO UPLATNĚNÍ NÁROKŮ
Článek 23 Oznámení
škod
1)
Bezvýhradné přijetí zboží příjemcem
zakládá domněnku, že dopravce dodal zboží ve stejné kvalitě a
množství, v jakém je převzal k přepravě.
2)
Dopravce a příjemce mohou požadovat, aby byl
stav a množství zboží při dodání zkontrolován za přítomnosti obou
stran.
3)
Je-li ztráta nebo poškození zboží zjevně
patrná, musí být každá výhrada příjemce učiněna písemně
nejpozději při dodání a příjemce musí specifikovat obecný
charakter škody, pakliže nedošlo ke společné kontrole stavu zboží
dopravcem a příjemcem.
4)
Není-li ztráta nebo poškození zboží zjevně
patrná, musí být každá výhrada příjemce učiněna písemně do
7 kalendářních dnů po dodání zboží, přičemž bude uveden
obecný charakter škody, a poškozený v tomto případě prokáže, že škoda
vznikla v období, kdy se zboží nacházelo v péči dopravce.
5)
Za škody v důsledku opožděného dodání
zboží nebude poskytnuta žádná náhrada, ledaže by příjemce mohl prokázat,
že dopravci do jednadvaceti po sobě jdoucích kalendářních dnů po
dodání zaslal oznámení o opožděném dodání a že toto oznámení bylo dopravci
doručeno.
Článek 24
Promlčení
1)
 Všechny nároky ze smlouvy podléhající této
úmluvě se promlčují po uplynutí jednoho roku ode dne, kdy zboží bylo
nebo mělo být dodáno příjemci. Na den, kdy lhůta začíná, se
při výpočtu nebere zřetel.
2)
Ten, vůči komu byl vznesen nárok,
může kdykoli během trvání lhůty tuto lhůtu prodloužit
písemným prohlášením vůči poškozenému. Tuto lhůtu lze
opětovně prodloužit dalším prohlášením nebo prohlášeními.
3)
Pro zastavení a přerušení promlčení se
použijí příslušné zákony státu, kterými se řídí smlouva o
přepravě. Ohlášením nároku v rozdělovacím řízení na provedení
omezené odpovědnosti se promlčení přerušuje.
4)
Regresní nárok vůči osobě, která má
odpovědnost podle této úmluvy, lze uplatnit i po uplynutí promlčecí
lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2, jestliže tento nárok bude vznesen do
90 dnů ode dne, kdy osoba oprávněná ke vznesení postihu nárok
uspokojila, nebo kdy byl nárok soudně zažalován, nebo jestliže řízení
trvá déle podle příslušných zákonů státu, kde řízení probíhá.
5)
Promlčené nároky nelze uplatnit protižalobou
ani námitkami.
KAPITOLA VII OMEZENÍ
VOLNOSTI PŘI UZAVÍRÁNÍ SMLUV
Článek 25 Neplatná
ujednání
1)
S výhradou článku 20 odstavec 4 je neplatné
každé smluvní ujednání za účelem vyloučení, omezení nebo zvýšení
odpovědnosti dopravce, dalšího dopravce, jejich zaměstnanců nebo
zástupců podle této úmluvy, přenesení důkazního břemene za
tuto odpovědnost nebo zkrácení oznamovací a promlčecí lhůty
podle článků 23 a 24. Každé ujednání za účelem postoupení
nároků z pojištění zboží dopravci je rovněž neplatné.
2)
Nehledě na ustanovení odstavce 1 a na
článek 21 jsou přípustná ta smluvní ustanovení, v nichž bude
stanoveno, že dopravce neodpovídá za škody, jež:
a)
budou způsobeny jednáním nebo opomenutím
vůdce plavidla, lodivoda nebo jiných osob, které loď obsluhují, nebo
tlačného či vlečného člunu při nautickém vedení nebo při
sestavování či rušení tlačné anebo vlečné soustavy, za
předpokladu, že dopravce splnil veškeré povinnosti ohledně posádky
stanovené v článku 3 odstavec 3, ledaže by se jednání nebo opomenutí
dopustili s úmyslem škodu přivodit nebo lehkomyslností s vědomím, že
taková škoda pravděpodobně vznikne;
b)
budou způsobeny požárem nebo výbuchem na
palubě plavidla, ledaže bude prokázáno, že požár nebo výbuch byly
způsobeny zaviněním dopravce nebo dalšího dopravce nebo jejich
zaměstnanců či zástupců nebo vadou lodě;
c)
vzniknou na základě závad lodě ve
vlastnictví dopravce nebo na základě závad najaté či pronajaté
(charterové) lodě, existujících již před cestou, jestliže dopravce
může prokázat, že závady nemohly být přes vynaložení
patřičné péče odhaleny do začátku cesty.
KAPITOLA VIII
DODATEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 26
Společná havárie
Touto úmluvou není dotčeno použití
ustanovení smlouvy o přepravě nebo vnitrostátního práva o
výpočtu škody a o povinnosti přispět v případě
společné havárie.
Článek 27
Jiné použitelné
předpisy a jaderné škody
1)
Tato úmluva nemění práva a povinnosti
dopravce, jež jsou uvedeny v mezinárodních úmluvách nebo ve vnitrostátním právu
o omezení odpovědnosti vlastníků vnitrozemských nebo námořních
plavidel.
2)
Dopravce je zproštěn odpovědnosti, která
mu podle této úmluvy přísluší, za škodu způsobenou jadernou havárií,
jestliže podle zákonů a předpisů státu, jimiž se řídí
odpovědnost v oblasti jaderné energie, odpovídá za škodu majitel jaderného
zařízení nebo jiná oprávněná osoba.
Článek 28
Zúčtovací jednotka
Zúčtovací jednotka uvedená v článku
20 této úmluvy je zvláštní právo čerpání stanovené Mezinárodním
měnovým fondem. Částky uvedené v článku 20 budou
přepočteny na měnu státu podle hodnoty této měny v den rozsudku
nebo v den, na němž se obě strany dohodnou. Hodnota měny
smluvního státu, jenž je členem Mezinárodního měnového fondu, ke
zvláštnímu právu čerpání se vypočte podle metody hodnocení, kterou
Mezinárodní měnový fond v příslušný den skutečně používá
pro své vlastní operace a transakce.
Článek 29
Doplňující vnitrostátní právo
1)
V případech neupravených touto úmluvou se
smlouva o přepravě bude řídit právem toho státu, které si strany
zvolily.
2)
Pokud k takové dohodě nedojde, bude
uplatněno právo státu, s nímž je smlouva o přepravě
nejtěsněji spojena.
3)
Má se za to, že smlouva o přepravě je
nejtěsněji spojena se státem, ve kterém je umístěno hlavní místo
podnikání dopravce v okamžiku uzavření smlouvy, jestliže přístav
nakládky nebo místo převzetí zboží či přístav vykládky nebo
místo dodání zboží či hlavní místo podnikání odesílatele je rovněž
umístěno v tomto státě. Nenachází-li se žádná pobočka dopravce
na souši, nýbrž dopravce uzavírá smlouvu o přepravě na
palubě svého plavidla, má se za to, že smlouva je nejtěsněji
spojena se státem, ve kterém je plavidlo evidováno nebo jehož vlajku nese,
pokud se v tomto státě nachází i místo nakládky nebo místo převzetí
či hlavní místo podnikání odesílatele.
4)
Právem státu, kde se zboží nachází, se řídí
skutečné záruky přiznané dopravci ohledně nároků
stanovených v článku 10 odstavec 1.
KAPITOLA IX
PROHLÁŠENÍ TÝKAJÍCÍ SE
ROZSAHU POUŽITÍ
Článek 30
Přeprava na
určitých vnitrozemských vodních cestách
1)
Každý stát může při podpisu této úmluvy
nebo při její ratifikaci, přijetí, schválení nebo při
přístupu k ní prohlásit, že tuto úmluvu nepoužije na smlouvy týkající se
přepravy na určitých vnitrozemských vodních cestách na svém území,
jež nepodléhají mezinárodnímu plavebnímu režimu a nepředstavují spojnici
mezi těmito mezinárodními vodními cestami. Takové prohlášení však nelze
učinit s cílem vyloučit veškeré důležité vodní cesty tohoto
státu.
2)
Je-li předmětem smlouvy o
přepravě vnitrozemskou plavbou přeprava zboží bez
překládky, jak na vodních cestách neuvedených v prohlášení podle odstavce
1 tohoto článku, tak i na vodních cestách uvedených v tomto prohlášení,
bude tato úmluva použita rovněž pro tuto smlouvu, ledaže by trasa projetá
na vodních cestách uvedených na druhém místě byla delší.
3)
Je-li předmětem smlouvy o
přepravě vnitrozemskou plavbou přeprava zboží bez
překládky, jak na vodních cestách neuvedených v prohlášení podle odstavce
1 tohoto článku, tak i na vodních cestách uvedených v tomto prohlášení,
bude tato úmluva použita rovněž pro tuto smlouvu, ledaže by trasa projetá
na vodních cestách uvedených na druhém místě byla delší. Bylo-li učiněno
prohlášení podle odstavce 1, může každý další smluvní stát prohlásit, že
ani on nepoužije žádná ustanovení této úmluvy na smlouvy zmíněné v tomto
prohlášení.
4)
Prohlášení učiněné podle tohoto odstavce
je účinné v okamžiku vstupu této úmluvy v platnost v
případě státu, který učinil prohlášení v souladu s odstavcem 1,
nejdříve však v okamžiku vstupu úmluvy v platnost pro stát, který
učinil prohlášení podle tohoto odstavce. Prohlášení podle odstavců 1
a 3 může být kdykoliv zcela nebo zčásti vzato zpět oznámením
depozitáři s uvedením okamžiku, k němuž pozbývá účinnosti.
Zpětvzetí prohlášení nemá žádný vliv na již uzavřené smlouvy.
Článek 31
Rozšíření místního
rozsahu použití
Každý stát může při podpisu této
úmluvy, při její ratifikaci, přijetí, schválení nebo přístupu
k ní či kdykoli později prohlásit, že použije tuto úmluvu:
a)
na smlouvy o přepravě, v nichž leží
přístav nakládky nebo místo převzetí a přístav vykládky nebo
místo určení na jeho výsostném území;
b)
odchylně od článku 1 odstavec 5 i na
bezúplatné přepravy.
Článek 32
Regionální předpisy
o odpovědnosti
1)
Každý stát může při podpisu této úmluvy,
při jejím přijetí, schválení nebo přístupu k ní či
kdykoli později učinit prohlášení, že s ohledem na přepravu
zboží mezi přístavy nakládky či místy převzetí a přístavy
vykládky či místy dodání, z nichž oba jsou umístěny na jeho výsostném
území nebo jedno místo je umístěno na jeho výsostném území a druhé na
území státu, který učinil stejné prohlášení, neodpovídá dopravce za škody,
které byly způsobeny jednáním nebo opomenutím vůdce plavidla,
lodivoda nebo jiné osoby, která plavidlo obsluhuje, nebo tlačného či
vlečného člunu při nautickém vedení nebo při sestavování
tlačné nebo vlečné sestavy, za podmínky, že dopravce splnil své
povinnosti ohledně posádky stanovené v článku 3 odstavec 3, ledaže by
jejich jednání nebo opomenutí bylo uskutečněno s úmyslem
způsobit škodu nebo lehkomyslně a s vědomím, že taková škoda
pravděpodobně vznikne.
2)
Předpis o odpovědnosti podle odstavce 1
nabývá účinnosti mezi dvěma smluvními státy současně se
vstupem úmluvy v platnost pro druhý stát, který učinil totéž prohlášení.
Učinil-li některý stát toto prohlášení po vstupu úmluvy v platnost,
nabude předpis o odpovědnosti podle odstavce 1 účinnosti první
den měsíce, který následuje tři měsíce po okamžiku, kdy bylo
toto prohlášení oznámeno depozitáři. Tento předpis o
odpovědnosti se uplatní pouze na smlouvy o přepravě, které budou
uzavřeny poté, kdy předpis o odpovědnosti vstoupí v platnost.
3)
Prohlášení učiněné podle odstavce 1
může být kdykoliv vzato zpět oznámením depozitáři. V
případě zpětvzetí pozbývá předpis o odpovědnosti podle
odstavce 1 platnosti první den měsíce následujícího po oznámení nebo k
pozdějšímu datu uvedenému v tomto oznámení. Zpětvzetí neplatí pro
smlouvy o přepravě, které byly uzavřeny před pozbytím
platnosti tohoto předpisu o odpovědnosti.
KAPITOLA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 33
Podpis, ratifikace,
přijetí, schválení, přístup
1)
Tato úmluva bude v hlavním sídle depozitáře k
dispozici k podpisu pro všechny státy po dobu jednoho roku. Lhůta k
podpisu počíná dnem, kdy depozitář oznámí, že jsou k dispozici k
dispozici veškeré autentické verze této úmluvy.
2)
Státy se mohou stát smluvními stranami této úmluvy,
a)
jestliže ji podepíší bez výhrady ratifikace,
přijetí nebo schválení, nebo
b)
jestliže ji podepíší s výhradou ratifikace,
přijetí nebo schválení a poté ji ratifikují, přijmou nebo schválí,
nebo
c)
jestliže k ní přistoupí po uplynutí lhůty
stanovené k podpisu.
3)
Ratifikační listiny, listiny o přijetí,
schválení nebo přístupu budou uloženy u depozitáře.
Článek 34 Vstup v
platnost
1)
Tato úmluva vstoupí v platnost první den
měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od okamžiku,
k němuž podepsalo tuto úmluvu pět států bez výhrady ratifikace,
přijetí nebo schválení nebo u depozitáře uložilo ratifikační
listinu, listinu o přijetí, schválení nebo listinu o přístupu.
2)
Pro každý stát, který podepíše tuto úmluvu bez
výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení nebo uloží ratifikační
listinu, listinu o přijetí, schválení nebo listinu o přístupu u
depozitáře po vstupu této úmluvy v platnost, vstoupí úmluva v platnost
prvním dnem měsíce následujícího po uplynutí lhůty tří
měsíců od okamžiku podpisu úmluvy bez výhrady ratifikace,
přijetí nebo schválení, nebo uložení ratifikační listiny, listiny o
přijetí, schválení nebo listiny o přístupu u depozitáře.
Článek 35
Výpověď
1)
Tuto úmluvu může smluvní stát
vypovědět po uplynutí jednoho roku od okamžiku, kdy pro
příslušný stát vstoupila v platnost.
2)
Oznámení o výpovědi se ukládá u
depozitáře.
3)
Výpověď nabývá účinnosti prvním dnem
měsíce, který následuje po uplynutí jednoho roku od okamžiku uložení
oznámení o výpovědi nebo po delším časovém úseku, který je v oznámení
uveden.
Článek 36 Revize a
změna
Depozitář svolá konferenci smluvních
států k revizi nebo změně úmluvy, jestliže to vyžaduje
alespoň jedna třetina smluvních států.
Článek 37
Revize nejvyšších
částek odpovědnosti a účtovacích jednotek
1)
 Nehledě na ustanovení článku 36 je
depozitář povinen, jestliže je předložen návrh na revizi částek
uvedených v článku 20 odstavec 1 nebo na nahrazení jednotky stanovené v
článku 28 jinou jednotkou, na žádost nejméně jedné čtvrtiny
smluvních stran této úmluvy všem členům Evropské hospodářské
komise OSN, Ústřední komise pro plavbu po Rýně a Dunajské komise a
dále všem smluvním státům tento návrh předložit a svolat konferenci,
jejímž výhradním účelem bude změna částek uvedených v
článku 20 odstavec 1 nebo nahrazení jednotky stanovené v článku 28
jinými jednotkami.
2)
Tato konference může být svolána nejdříve
šest měsíců ode dne doručení takového návrhu.
3)
Všechny smluvní státy této úmluvy jsou
oprávněny se konference zúčastnit bez ohledu na to, zda jsou
členy organizací uvedených v odstavci 1 nebo nikoliv.
4)
O změnách rozhoduje dvoutřetinová
většina smluvních států úmluvy přítomných na konferenci a
účastnících se hlasování, za předpokladu, že při hlasování je
přítomna nejméně polovina smluvních států úmluvy.
5)
Při poradách o změně částek
uvedených v článku 20 odstavec 1 bere konference v úvahu zkušenosti
získané z událostí vedoucích ke škodním událostem a zejména rozsah takto
vzniklých škod, změny reálné hodnoty peněz a vliv zamýšlené
změny na pojistné náklady.
6)

a)
Změna částek podle tohoto článku
může vstoupit v účinnost nejdříve pět let poté, kdy byla
tato úmluva otevřena k podpisu, a nejdříve pět let poté, kdy
vstoupila v platnost předchozí změna podle tohoto článku.
b)
Částka nesmí být zvýšena tak, aby
překročila částku, která odpovídá nejvyšší částce
odpovědnosti stanovené v této úmluvě včetně 6 % p. a.
počítaných podle složeného úrokování ode dne, kdy byla tato úmluva
otevřena k podpisu.
c)
Částka nesmí být zvýšena tak, aby
překročila částku, která odpovídá trojnásobku nejvyšší
částky odpovědnosti stanovené v této úmluvě.
7)
Depozitář oznámí všem smluvním státům
každou změnu, o které bylo rozhodnuto podle odstavce 4. Taková změna
se považuje za přijatou po uplynutí lhůty 18 měsíců ode dne
oznámení, pokud během této lhůty nesdělí depozitáři
nejméně čtvrtina států, které byly v době rozhodování o
změně smluvními státy, že tuto změnu nepřijímají; v takovém
případě je změna odmítnuta a nenabude účinnosti.
8)
Změna považovaná podle odstavce 7 za
přijatou vstoupí v platnost 18 měsíců po svém přijetí.
9)
Všechny smluvní státy jsou touto změnou vázány,
pokud tuto úmluvu v souladu s článkem 35 nevypoví nejpozději šest
měsíců před vstupem této změny v platnost.
Výpověď nabývá účinnosti se vstupem změny v platnost.
10)
Jestliže bylo rozhodnuto o změně, avšak
neuplynula lhůta 18 měsíců pro její přijetí, je stát, který
se během této lhůty stane smluvním státem, touto změnou vázán,
jestliže příslušná změna vstoupí v platnost. Stát, který se stane
smluvním státem po uplynutí této lhůty, je vázán změnou přijatou
podle odstavce 7. V případech uvedených v tomto odstavci je stát touto
změnou vázán, jakmile tato změna vstoupí v platnost nebo jakmile
vstoupí v platnost pro tento stát tato úmluva, pokud tento okamžik nastane
později.
Článek 38
Depozitář
1)
Tato úmluva bude uložena u vlády Maďarské
republiky.
2)
Depozitář
a)
sdělí všem státům, které se
účastnily Diplomatické konference o Budapešťské úmluvě o
smlouvě o přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách, za
účelem kontroly současný text úmluvy v oficiální jazykové verzi,
která nebyla k dispozici v době konání konference;
b)
informuje všechny státy uvedené v písmenu a) výše o
každém návrhu na změnu textu sděleného podle písmene a) výše;
c)
určí datum, kdy všechny oficiální jazykové
verze úmluvy budou uvedeny do vzájemné shody a budou považovány za autentické;
d)
sdělí všem státům uvedeným v písmenu a)
výše datum určený v souladu s písmenem c) výše;
e)
předá všem státům pozvaným na
Diplomatickou konferenci o Budapešťské úmluvě o smlouvě o
přepravě zboží po vnitrozemských vodních cestách a těm, které
podepsaly tuto úmluvu nebo k ní přistoupily, ověřené kopie této
úmluvy;
f)
 informuje veškeré státy, které podepsaly tuto
úmluvu nebo k ní přistoupily,

i.
o každém novém podpisu, oznámení nebo prohlášení s
uvedením okamžiku, kdy k podpisu, uložení, oznámení nebo k prohlášení došlo;

ii.
o okamžiku vstupu této úmluvy v platnost;

iii.
o každé výpovědi této úmluvy s uvedením
okamžiku, k němuž výpověď nabývá účinnosti;

iv.
o každé změně úmluvy přijaté podle
článku 36 nebo 37 s uvedením okamžiku, k němuž změna vstupuje v
platnost;

v.
o každém sdělení vyžadovaném na základě
ustanovení této úmluvy.
3)
Po vstupu této úmluvy v platnost předá
depozitář ověřený opis úmluvy k registraci a ke
zveřejnění podle článku 102 Charty Organizace spojených
národů.
Dáno v Budapešti dne 22. června 2001 v
jednom původním vyhotovení, jehož německé, francouzské, anglické,
nizozemské a ruské znění jsou stejně autentická.
NA DŮKAZ TOHO tuto úmluvu podepsali
zmocnění signatáři, pověření k tomu svými vládami.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.4.2016
            COM(2016) 193 final
            2016/0098(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Nařízení Rady (ES) č. 539/2001
                  1
                stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic členských států vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni. Nařízení (ES) č. 539/2001 se používá ve všech členských státech s výjimkou Irska a Spojeného království.

               Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 bylo pozměněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014
                  2
               , které převedlo 19 zemí do přílohy II obsahující seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou osvobozeni od vízové povinnosti. Jde o těchto 19 zemí: Dominika, Grenada, Kiribati, Kolumbie, Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Peru, Samoa, Spojené arabské emiráty, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu, Vanuatu a Východní Timor. Položky týkající se těchto zemí v příloze II jsou doplněny o poznámku pod čarou, která stanoví, že „[o]svobození od vízové povinnosti se použije ode dne vstupu v platnost dohody o osvobození od vízové povinnosti, která má být uzavřena s Evropskou unií“.

               Nařízení (EU) č. 509/2014 bylo přijato dne 20. května 2014 a vstoupilo v platnost dne 9. června 2014. V červenci 2014 předložila Komise Radě doporučení, aby Komisi zmocnila k zahájení jednání o dohodách o zrušení vízové povinnosti s každou z těchto 17 zemí: Dominika, Grenada, Kiribati, Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Samoa, Spojené arabské emiráty, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu, Vanuatu a Východní Timor
                  3
               . Dne 9. října 2014 předložila Rada Komisi směrnice pro jednání.

               První dohody o zrušení vízové povinnosti byly podepsány dne 6. května 2015 (se Spojenými arabskými emiráty), dne 26. května 2015 (s Východním Timorem) a dne 28. května 2015 (s Dominikou, Grenadou, Samoou, Svatou Lucií, Svatým Vincencem a Grenadinami, Trinidadem a Tobagem a Vanuatu) a provádějí se prozatímně ode dne jejich podpisu do dne jejich vstupu v platnost. Rada schválila podepsání druhé řady dohod o zrušení vízové povinnosti, a to s Tongou (podepsána dne 20. listopadu 2015), Kolumbií (podepsána dne 2. prosince 2015), Kiribati (datum podpisu bude stanoveno) a Palau (podepsána dne 7. prosince 2015). Tyto čtyři dohody se provádějí prozatímně ode dne následujícího po dni jejich podpisu do dne jejich vstupu v platnost.

               Jednání s Mikronésií bylo zahájeno dne 17. prosince 2014 a bylo vedeno formou výměny dopisů. V dalších výměnách bylo dosaženo shody na všech aspektech. Dohoda byla parafována formou výměny dopisů mezi hlavními vyjednavači dne 16. prosince 2015 (Mikronésie) a 13. ledna 2016 (Unie). Členské státy byly informovány na zasedání Pracovní skupiny Rady pro víza dne 18. ledna 2016.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD

               Na straně Unie tvoří právní základ dohody čl. 77 odst. 2 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s článkem 218 této smlouvy.

               Připojený návrh představuje právní nástroj pro uzavření dohody. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou po podpisu dohody jménem Unie osobou jmenovanou předsednictvím Rady a po obdržení souhlasu Evropského parlamentu v souladu s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.

               3.VÝSLEDKY JEDNÁNÍ

               Komise soudí, že bylo dosaženo cílů, které stanovila Rada ve svých směrnicích pro jednání, a že návrh dohody o zrušení vízové povinnosti je pro Unii přijatelný.

               Konečný obsah dohody lze shrnout takto:

               Účel

               Dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Mikronésie, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               Aby bylo zaručeno rovné zacházení pro všechny občany EU, bylo do dohody zahrnuto ustanovení, že Mikronésie může pozastavit či ukončit provádění dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům Evropské unie a že Unie může pozastavit či ukončit provádění dohody jen ve vztahu ke všem svým členským státům.

               Zvláštní situace Spojeného království a Irska je zohledněna v preambuli.

               Oblast působnosti

               Zrušení vízové povinnosti se vztahuje na všechny kategorie osob (držitele běžných cestovních, diplomatických, služebních/úředních a zvláštních pasů) cestujících za jakýmkoli účelem, s výjimkou osob cestujících za účelem vykonávání výdělečné činnosti. Pokud jde o tuto kategorii osob, jednotlivé členské státy i Mikronésie mají nadále možnost uložit vízovou povinnost občanům druhé strany v souladu s použitelnými právními předpisy Unie nebo vnitrostátními právními předpisy. Aby bylo zajištěno harmonizované provádění dohody, připojuje se k dohodě společné prohlášení o výkladu kategorie „osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti“.

               Délka pobytu

               Dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Mikronésie, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů. K dohodě je připojeno společné prohlášení o výkladu této doby 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               Dohoda zohledňuje situaci členských států, které dosud neuplatňují schengenské acquis v plném rozsahu. Dokud tyto státy nebudou součástí schengenského prostoru bez vnitřních hranic, dává zrušení vízové povinnosti státním příslušníkům Mikronésie právo pobývat na území každého z uvedených členských států (v současnosti Bulharska, Chorvatska, Kypru a Rumunska) po dobu 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů bez ohledu na délku pobytu vypočtenou pro celý schengenský prostor.

               Územní působnost

               Dohoda obsahuje ustanovení o územní působnosti: státní příslušníci Mikronésie, kteří cestují do Francie a Nizozemska, mají právo pobývat bez víza pouze na evropském území těchto členských států.

               Prohlášení

               Kromě společných prohlášení uvedených výše jsou k dohodě připojena dvě další společná prohlášení:

               –o přidružení Norska, Islandu, Švýcarska a Lichtenštejnska k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis,

               –o úplném informování občanů o obsahu dohody o zrušení vízové povinnosti a jejích důsledcích a o souvisejících otázkách, jako jsou podmínky vstupu.

               4.ZÁVĚR

               S ohledem na výše uvedené výsledky Komise navrhuje, aby Rada po obdržení souhlasu Evropského parlamentu schválila dohodu mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty.

               2016/0098 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) bodem v) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu
                  4
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Komise sjednala jménem Evropské unie dohodu s Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty (dále jen „dohoda“).

               (2)Tato dohoda byla v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2015/[…] podepsána a je prozatímně prováděna ode dne […].

               (3)Dohodou se zřizuje smíšený výbor odborníků pověřený správou dohody. Unii by měla v tomto smíšeném výboru zastupovat Komise, které by měli být nápomocni zástupci členských států.

               (4)Toto rozhodnutí rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES
                  5
               ; Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.

               (5)Toto rozhodnutí rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES
                  6
               ; Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.

               (6)Dohoda by měla být schválena,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Dohoda mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty se schvaluje jménem Unie.

               Článek 2

               Předseda Rady učiní jménem Unie oznámení stanovené v čl. 8 odst. 1 dohody
                  7
               .

               Článek 3

               Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Unii ve smíšeném výboru odborníků zřízeném podle článku 6 dohody.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.

                     (2)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Souhlas udělen dne […].

                     (5)
                  Rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis (Úř. věst. L 131, 1.6.2000, s. 43).

                     (6)
                  Rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis (Úř. věst. L 64, 7.3.2002, s. 20).

                     (7)
                  Den vstupu dohody v platnost zveřejní generální sekretariát Rady v Úředním věstníku Evropské unie.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.4.2016
            COM(2016) 193 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               PŘÍLOHA

               návrhu rozhodnutí Rady

               o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               DOHODA

               mezi Evropskou unií a Federativními státy Mikronésie o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               EVROPSKÁ UNIE a

               FEDERATIVNÍ STÁTY MIKRONÉSIE, dále jen „Mikronésie“,

               společně dále jen „smluvní strany“,

               S CÍLEM dále rozvíjet přátelské vztahy mezi smluvními stranami a přejíce si usnadnit cestování tím, že svým občanům zajistí bezvízový vstup a krátkodobý pobyt,

               S OHLEDEM na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni
                  1
               , přičemž se mimo jiné 19 třetích zemí včetně Mikronésie převádí do seznamu třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou v případě krátkodobých pobytů v členských státech osvobozeni od vízové povinnosti,

               MAJÍCE NA PAMĚTI, že podle článku 1 nařízení (EU) č. 509/2014 se osvobození od vízové povinnosti pro státní příslušníky těchto 19 zemí použije ode dne vstupu v platnost dohody o osvobození od vízové povinnosti, která má být uzavřena s Evropskou unií,

               PŘEJÍCE SI zaručit dodržování zásady rovného zacházení pro všechny občany Evropské unie,

               BEROUCE V ÚVAHU, že na osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti se během jejich krátkodobého pobytu tato dohoda nevztahuje, a proto se na tuto kategorii osob nadále vztahují příslušná pravidla práva Evropské unie, vnitrostátního práva členských států a vnitrostátního práva Mikronésie v oblasti vízové povinnosti nebo osvobození od ní a v oblasti přístupu k zaměstnání,

               ZOHLEDŇUJÍCE Protokol o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva a Protokol o schengenském acquis začleněném do rámce Evropské unie, připojené ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a potvrzujíce, že se ustanovení této dohody nevztahují na Spojené království a Irsko,

               SE DOHODLY TAKTO:

               ČLÁNEK 1

               Účel

               Touto dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Mikronésie, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               ČLÁNEK 2

               Definice

               Pro účely této dohody se rozumí:

               a)
                     „členským státem“ kterýkoli členský stát Evropské unie s výjimkou Spojeného království a Irska;

               b)
                     „občanem Evropské unie“ státní příslušník členského státu ve smyslu písmene a);

               c)
                     „občanem Mikronésie“ jakákoli osoba, která má státní občanství Mikronésie;

               d)
                     „schengenským prostorem“ prostor bez vnitřních hranic zahrnující území členských států podle písmene a) uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu.

               ČLÁNEK 3

               Oblast působnosti

               1.
                     Občané Unie, kteří jsou držiteli platných cestovních, diplomatických, služebních, úředních či zvláštních pasů vydaných členským státem, mohou vstupovat na území Mikronésie a pobývat na něm bez víza po dobu stanovenou v čl. 4 odst. 1.

               Občané Mikronésie, kteří jsou držiteli platných cestovních, diplomatických, služebních, úředních či zvláštních pasů vydaných Mikronésií, mohou vstupovat na území členských států a pobývat na něm bez víza po dobu stanovenou v čl. 4 odst. 2.

               2.
                     Odstavec 1 tohoto článku se nevztahuje na osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti.

               U této kategorie osob může každý členský stát sám rozhodnout, zda uloží občanům Mikronésie vízovou povinnost, či zda je od této povinnosti osvobodí v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 539/2001
                  2
               .

               U této kategorie osob může Mikronésie v souladu se svým vnitrostátním právem sama rozhodnout, zda uloží občanům každého jednotlivého členského státu vízovou povinnost, či zda je od této povinnosti osvobodí.

               3.
                     Zrušení vízové povinnosti stanovené touto dohodou se uplatňuje, aniž jsou dotčeny právní předpisy smluvních stran týkající se podmínek pro vstup a krátkodobý pobyt. Členské státy a Mikronésie si vyhrazují právo odepřít vstup na svá území a krátkodobý pobyt na těchto územích, není-li splněna jedna nebo více těchto podmínek.

               4.
                     Zrušení vízové povinnosti platí bez ohledu na dopravní prostředek použitý k překročení hranic smluvních stran.

               5.
                     Záležitosti, na které se tato dohoda nevztahuje, se řídí právem Evropské unie, vnitrostátním právem členských států a vnitrostátním právem Mikronésie.

               ČLÁNEK 4

               Délka pobytu

               1.
                     Občané Evropské unie mohou pobývat na území Mikronésie po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               2.
                     Občané Mikronésie mohou pobývat na území členských států uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů. Tato doba se počítá bez ohledu na délku pobytu v těch členských státech, které dosud schengenské acquis v plném rozsahu neuplatňují.

               Občané Mikronésie mohou pobývat na území každého z členských států, které dosud schengenské acquis v plném rozsahu neuplatňují, po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů bez ohledu na délku pobytu vypočtenou pro území členských států uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu.

               3.
                     Touto dohodou není dotčena možnost, aby Mikronésie a členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem a právem Evropské unie prodloužily tuto délku pobytu na dobu delší než 90 dnů.

               ČLÁNEK 5

               Územní působnost

               1.
                     Pro Francouzskou republiku se tato dohoda vztahuje pouze na její evropské území.

               2.
                     Pro Nizozemské království se tato dohoda vztahuje pouze na jeho evropské území.

               ČLÁNEK 6

               Smíšený výbor pro správu dohody

               1.
                     Smluvní strany zřídí smíšený výbor odborníků (dále jen „výbor“) složený ze zástupců Evropské unie a Mikronésie. Evropskou unii zastupuje Evropská komise.

               2.
                     Výbor plní mimo jiné tyto úkoly:

               a)
                     sleduje provádění této dohody;

               b)
                     navrhuje změny této dohody nebo dodatky k ní;

               c)
                     urovnává spory vyplývající z výkladu či provádění této dohody.

               3.
                     Výbor se svolává podle potřeby na žádost jedné ze smluvních stran.

               4.
                     Výbor přijme svůj jednací řád.

               ČLÁNEK 7

               Vztah mezi touto dohodou a stávajícími dvoustrannými dohodami o zrušení vízové povinnosti
                  mezi členskými státy a Mikronésií

               Tato dohoda má přednost před ustanoveními jakékoli dvoustranné dohody či ujednání mezi jednotlivými členskými státy a Mikronésií, pokud upravují záležitosti spadající do působnosti této dohody.

               ČLÁNEK 8

               Závěrečná ustanovení

               1.
                     Smluvní strany ratifikují nebo schválí tuto dohodu v souladu se svými vnitřními postupy a tato dohoda vstoupí v platnost prvním dnem druhého měsíce po datu pozdějšího z obou oznámení, jimiž se smluvní strany o dokončení těchto postupů vzájemně uvědomí.

               Tato dohoda se provádí prozatímně ode dne následujícího po dni jejího podpisu.

               2.
                     Tato dohoda se uzavírá na dobu neurčitou, pokud nebude vypovězena v souladu s odstavcem 5.

               3.
                     Tuto dohodu lze měnit písemnou dohodou smluvních stran. Změny vstupují v platnost poté, co si smluvní strany vzájemně oznámily dokončení svých vnitřních postupů nezbytných k tomuto účelu.

               4.
                     Každá smluvní strana může pozastavit provádění této dohody zcela nebo zčásti, zejména z důvodů veřejného pořádku, ochrany národní bezpečnosti nebo ochrany veřejného zdraví, nedovoleného přistěhovalectví nebo při opětovném zavedení vízové povinnosti kteroukoli ze smluvních stran. Rozhodnutí o pozastavení musí být oznámeno druhé smluvní straně nejpozději dva měsíce před jeho zamýšleným vstupem v platnost. Smluvní strana, která pozastavila provádění této dohody, bezodkladně uvědomí druhou smluvní stranu, jakmile důvody pozastavení pominou, a pozastavení zruší.

               5.
                     Každá smluvní strana může tuto dohodu vypovědět písemným oznámením druhé smluvní straně. Dohoda pozbývá platnosti 90 dnů po dni jeho doručení.

               6.
                     Mikronésie může pozastavit či ukončit provádění této dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům.

               7.
                     Evropská unie může pozastavit či ukončit provádění této dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům.

               Sepsáno ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ S OHLEDEM NA ISLAND, NORSKO, ŠVÝCARSKO
                  A LICHTENŠTEJNSKO

               Smluvní strany berou na vědomí těsný svazek mezi Evropskou unií a Norskem, Islandem, Švýcarskem a Lichtenštejnskem, zejména na základě dohod ze dne 18. května 1999 a 26. října 2004 o přidružení těchto zemí k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis.

               Za těchto okolností je žádoucí, aby orgány Norska, Islandu, Švýcarska a Lichtenštejnska na jedné straně a Mikronésie na straně druhé bezodkladně uzavřely dvoustranné dohody o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty za podobných podmínek, jaké stanoví tato dohoda.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O VÝKLADU KATEGORIE „OSOBY CESTUJÍCÍ ZA ÚČELEM VYKONÁVÁNÍ VÝDĚLEČNÉ ČINNOSTI“
                  PODLE ČL. 3 ODST. 2 TÉTO DOHODY

               Aby byl zajištěn jednotný výklad, dohodly se smluvní strany, že pro účely této dohody kategorie „osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti“ zahrnuje osoby vstupující na území druhé smluvní strany za účelem vykonávání placeného zaměstnání nebo odměňované činnosti jako zaměstnanci nebo poskytovatelé služeb.

               Tato kategorie by neměla zahrnovat:

               –
                     obchodníky, tj. osoby cestující za účelem obchodních jednání (které nejsou zaměstnány v zemi druhé smluvní strany),

               –
                     sportovce a umělce vykonávající činnost na jednorázovém základě,

               –
                     novináře vyslané sdělovacími prostředky země, kde mají pobyt, a

               –
                     interní stážisty vyslané v rámci společnosti.

               Provádění tohoto prohlášení bude v rámci svých povinností, stanovených v článku 6 této dohody, sledovat smíšený výbor, který může navrhovat změny, pokud je bude na základě zkušeností smluvních stran považovat za nezbytné.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O VÝKLADU DOBY 90 DNŮ
                  BĚHEM JAKÉHOKOLI OBDOBÍ 180 DNŮ UVEDENÉ V ČLÁNKU 4 TÉTO DOHODY

               Smluvní strany se dohodly, že dobou nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů podle článku 4 této dohody se rozumí nepřetržitý pobyt nebo několik po sobě jdoucích návštěv, jejichž celková doba trvání během jakéhokoli období 180 dnů nepřekročí 90 dnů.

               Slovo „jakýkoli“ znamená, že se použije „pohyblivé“ referenční období 180 dnů a zpětně se započítá každý den pobytu v posledním období 180 dnů, aby se ověřilo, že je i nadále splňován požadavek 90 dnů v jakémkoli období 180 dnů. To znamená mimo jiné, že nepřítomnost po dobu 90 po sobě jdoucích dnů opravňuje k novému pobytu v délce až 90 dnů.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O INFORMOVÁNÍ OBČANŮ
                  O DOHODĚ O ZRUŠENÍ VÍZOVÉ POVINNOSTI

               Uznávajíce důležitost, jakou má transparentnost pro občany Evropské unie a Mikronésie, se smluvní strany dohodly, že zajistí úplné informování občanů o obsahu dohody o zrušení vízové povinnosti a jejích důsledcích i o souvisejících otázkách, jako jsou podmínky vstupu.

               _________________

                     (1)
                  Úř. věst. L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (2)
                  Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 25.8.2017
            COM(2017) 452 final
            2017/0213(APP)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY,
            kterým se mění rozhodnutí 2003/76/ES, kterým se stanoví opatření nutná k provedení Protokolu o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO a o Výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               •Odůvodnění a cíle návrhu

                  V kontextu politiky kvantitativního uvolňování, kterou vede Evropská centrální banka, spolu s bezpečnostní zásadou, jíž se řídí správa aktiv Evropského společenství uhlí a oceli v likvidaci („ESUO v likvidaci“), každým rokem značně klesají příjmy účelově vázané na financování výzkumných projektů pro uhlí a ocel, což může vést k tomu, že nebude možné dosáhnout potřebné úrovně financování pro pořádání každoroční výzvy k předkládání návrhů.

                  Rozpočtový příděl pro program Výzkumný fond pro uhlí a ocel se v roce 2017 snížil z 46 milionů EUR (na základě příjmů ESUO v likvidaci za rok 2015) na 27 milionů EUR v roce 2018 (na základě příjmů ESUO v likvidaci za rok 2016) a předpokládá se, že tato částka bude v roce 2019 ještě nižší – mezi 14 a 18 miliony EUR.

                  Překlenovacím řešením, které by na určitou dobu zachovalo přijatelnou úroveň financování výzkumných projektů pro uhlí a ocel, dokud nedojde ke změně měnové politiky a ke zvýšení výnosů z trhů s veřejnými dluhopisy, by mohlo být opětovné použití nevyužitých prostředků, jež má k dispozici výzkumný program Výzkumného fondu pro uhlí a ocel („RFCS“), a zejména částky ze zrušených závazků přijatých v rámci tohoto programu.

               Přijetí této navrhované revize by povolilo použít veškeré závazky (včetně zpět získaných částek), které byly od roku 2003 zrušeny ve výzkumném programu RFCS a které byly převedeny do aktiv ESUO v likvidaci a pro výzkumný program RFCS by mohly představovat doplňující finanční prostředky ve výši 40,3 milionu EUR. Kromě toho by byly poskytnuty další finanční prostředky ve výši přibližně 5 milionů EUR ročně (průměrná výše ročních závazků zrušených za poslední tři roky ve výzkumném programu RFCS).

               •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

                  Program RFCS doplňuje ostatní nástroje Unie, které mohou být využity pro podporu adaptace průmyslu na více úrovních. Mezi tyto nástroje patří Evropský fond pro strategické investice, evropské strukturální a investiční fondy, iniciativa Horizont 2020 spolu s partnerstvím veřejného a soukromého sektoru „SPIRE“ (Sustainable Process Industry through Resource and Energy Efficiency – udržitelnost zpracovatelských odvětví prostřednictvím hospodárného využívání zdrojů a energetické účinnosti) a Evropský sociální fond.

                  Tento návrh je v souladu se čtvrtou prioritou Junckerovy Komise „Integrovanější a spravedlivější vnitřní trh s posílenou průmyslovou základnou“. Je rovněž v souladu s politikou Unie na podporu konkurenceschopnosti ocelářského průmyslu a restrukturalizace uhelného průmyslu, které jsou součástí cílů výzkumného programu RFCS.

               •Soulad s ostatními politikami Unie

               Návrh je plně v souladu s iniciativami přijatými na úrovni Unie v rámci průmyslové politiky. Zejména je v souladu se sdělením z roku 2014 „Za obnovu evropského průmyslu“
                  1
               , které stanoví priority Unie v oblasti průmyslové politiky, a se sdělením z roku 2016 „Ocelářství – Jak v Evropě uchránit udržitelná pracovní místa a růst“
                  2
               .

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

               •Právní základ

               Pravidla týkající se zrušení závazků jsou zakotvena v článku 4 rozhodnutí Rady 2003/76/ES, které stanoví opatření nezbytná k provádění protokolu
                  3
               .

               Navrhovaná revize se vztahuje pouze na dva odstavce článku 4 rozhodnutí Rady 2003/76/ES a jejím cílem je, aby s oběma kategoriemi nevyužitých prostředků bylo zacházeno stejně (automatické přenosy do dalšího roku): jedná se o prostředky nepřidělené na konci roku na závazky a o zrušené závazky.

               •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

                  Prováděcí opatření k uvedenému protokolu jsou stanovena v rozhodnutí Rady, pro jehož revizi má Komise výlučné právo iniciativy k legislativním návrhům.

               •Proporcionalita

                  Z interních konzultací v Komisi vyplynulo, že opětovné použití zrušených závazků nelze provést prostřednictvím výkladu stávajícího právního základu. Proto je nezbytná revize odstavců 4 a 5 článku 4 rozhodnutí Rady 2003/76/ES.

               3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů

                  Nepoužije se. Postup sledování a hodnocení v roce 2013 potvrdil, že Výzkumný fond pro uhlí a ocel splnil svůj mandát k podpoře konkurenceschopnosti odvětví spojených s uhelným a ocelářským průmyslem a že je nezbytná přiměřená úroveň financování.

               •Konzultace se zúčastněnými stranami

                  Programový výbor výzkumného programu RFCS (COSCO) byl informován o snížení dostupných rozpočtových prostředků (z 46 milionů EUR v roce 2017 na 27 milionů EUR v roce 2018).

                  Evropská technologická platforma pro ocel (ESTEP, zastupující zúčastněné strany z ocelářského odvětví) revizi rozhodnutí Rady plně podpořila, protože v opačném případě by se drastické snížení rozpočtových prostředků RFCS negativně dotklo mnoha subjektů.

               •Sběr a využití výsledků odborných konzultací

                  Nevztahuje se na tento návrh.

               •Posouzení dopadů

                  Nepoužije se.

                  Navrhovaná revize má omezený a technický rozsah a nemá žádné významné politické, hospodářské či rozpočtové důsledky (překlenovací opatření).

               •Účelnost právních předpisů a zjednodušení

                  Nepoužije se.

                  Navrhovaná revize nicméně zjednoduší interní pracovní zatížení Komise, pokud jde o sestavování roční účetní závěrky ESUO v likvidaci, jelikož zrušené závazky již nebudou zapsány a zaúčtovány v rozvaze ESUO v likvidaci.

               •Základní práva

                  Nepoužije se.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

                  Žádné. Návrh nijak neovlivní počet zaměstnanců ani nevytvoří žádné nové závazky, které by byly účtovány k tíži souhrnného rozpočtu v rámci současného VFR.

               5.OSTATNÍ PRVKY

               •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv

                  Přijme-li legislativní orgán tento návrh rychle do dne 1. září 2018, bude Komise moci navýšit očekáváný finanční příděl pro program RFCS na rok 2018 (27 mil. EUR) na 40 milionů EUR pro další roční výzvu k předkládání návrhů.

                  Zbývající částku lze použít pro zachování stejné výši financování RFCS v roce 2019 (40 milionů EUR).

               •Informativní dokumenty (u směrnic)

                  Nepoužije se.

               •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

                  Navrhuje se, aby se stejným způsobem zacházelo:

                  a) se zrušenými závazky: částky, které byly přiděleny na závazky na základě podpisu grantových dohod a které již nejsou splatné příjemcům (způsobilé náklady byly nižší, než se očekávalo) nebo byly získány zpět, a

                  b) s prostředky, které nebyly na konci roku přiděleny na závazky na základě podpisu grantových dohod. Tyto nevyužité prostředky se v současnosti v souhrnném rozpočtu automaticky přenáší do dalšího roku v souladu s čl. 4 odst. 4 rozhodnutí Rady 2003/76/ES.

                  Zrušené závazky by tak byly postaveny na roveň nepoužitým prostředkům, na které se vztahuje čl. 4 odst. 4.

                  Také se zpětně získanými částkami v programu RFCS se bude zacházet stejně a budou také automaticky přeneseny, a to v souladu s příslušnými ustanoveními finančního nařízení o účelově vázaných příjmech (články 14 a 21 finančního nařízení).

                  Tento postup odůvodňuje úplné zrušení stávajícího čl. 4 odst. 5 rozhodnutí Rady 2003/76/ES.

                  Revize se vztahuje pouze na tato ustanovení:

                  1) V článku 4 se odstavec 4 nahrazuje tímto:

                  4. Nepoužité příjmy a dostupné rozpočtové položky vyplývající z tohoto příjmu, které budou k dispozici ještě 31. prosince daného roku, jakož i závazky zrušené ve výzkumném programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel se automaticky přenesou do dalšího roku. Tyto položky se nesmějí převádět do jiných položek rozpočtu.

                  Částka odpovídající závazkům, které byly zrušeny ode dne 6. února 2003 v rámci výzkumného programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel, bude dána k dispozici po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.

                  2) V článku 4 se zrušuje odstavec 5.

               2017/0213 (APP)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY,

               kterým se mění rozhodnutí 2003/76/ES, kterým se stanoví opatření nutná k provedení Protokolu o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO a o Výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,

               s ohledem na Protokol o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO a o Výzkumném fondu pro uhlí a ocel, připojený ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 2 první pododstavec tohoto protokolu,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,

               v souladu se zvláštním legislativním postupem,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Podle článku 97 Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli (ESUO) skončila platnost této smlouvy dne 23. července 2002.

               (2)Protokolem připojeným ke Smlouvě o založení Evropského společenství (dále jen „protokol“) se aktiva a pasiva Evropského společenství uhlí a oceli převedla na Evropské společenství a čistá hodnota těchto aktiv, jak byla vykázána v rozvaze ESUO ke dni 23. července 2002, byla poskytnuta na výzkum v odvětvích souvisejících s průmyslem uhlí a oceli.

               (3)V souladu s protokolem a akty přijatými na jeho základě protokol rovněž určil příjmy z tohoto majetku na výzkum (mimo rámcový program pro výzkum) v odvětvích souvisejících s průmyslem uhlí a oceli.

               (4)Vzhledem k tomu, že v důsledku nízkých úrokových sazeb na kapitálových trzích v posledních letech příjmy z majetku ESUO v likvidaci, jež jsou určené na výzkum v odvětvích souvisejících s uhelným a ocelářským průmyslem, neobyčejně výrazně klesají, je třeba revidovat pravidla o zrušení závazků přijatých v rámci výzkumného programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel tak, aby se povolilo jejich opětovné použití ve výzkumném programu.

               (5)Z téhož důvodu je také nezbytné revidovat pravidla týkající se částek zpětně získaných v rámci výzkumného programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel tak, aby se povolilo jejich opětovné použití ve výzkumném programu v souladu s příslušnými ustanoveními finančního nařízení upravujícími účelově vázané příjmy
                  4
               ,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Rozhodnutí 2003/76/ES se mění takto:

               1) V článku 4 se odstavec 4 nahrazuje tímto:

               „4. Nepoužité příjmy a dostupné rozpočtové položky vyplývající z tohoto příjmu, které budou k dispozici ještě 31. prosince daného roku, jakož i závazky zrušené ve výzkumném programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel se automaticky přenesou do dalšího roku. Tyto položky se nesmějí převádět do jiných položek rozpočtu.

               Částka odpovídající závazkům, které byly zrušeny ode dne 6. února 2003 v rámci výzkumného programu Výzkumného fondu pro uhlí a ocel, bude dána k dispozici po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.“

               2) V článku 4 se zrušuje odstavec 5.

               Článek 2

               Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)
                  COM(2014) 14.

                     (2)
                  COM(2016) 155.

                     (3)
                  Protokol č. 37 ke Smlouvě o fungování Evropské unie – Protokol o finančních důsledcích uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO a o Výzkumném fondu pro uhlí a ocel.

                     (4)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a kterým se zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1).