               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            2016/0100(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Nařízení Rady (ES) č. 539/2001
                  1
                stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic členských států vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni. Nařízení (ES) č. 539/2001 se používá ve všech členských státech s výjimkou Irska a Spojeného království.

               Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 bylo pozměněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014
                  2
               , které převedlo 19 zemí do přílohy II obsahující seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou osvobozeni od vízové povinnosti. Jde o těchto 19 zemí: Dominika, Grenada, Kiribati, Kolumbie, Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Peru, Samoa, Spojené arabské emiráty, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu, Vanuatu a Východní Timor. Položky týkající se těchto zemí v příloze II jsou doplněny o poznámku pod čarou, která stanoví, že „[o]svobození od vízové povinnosti se použije ode dne vstupu v platnost dohody o osvobození od vízové povinnosti, která má být uzavřena s Evropskou unií“.

               Nařízení (EU) č. 509/2014 bylo přijato dne 20. května 2014 a vstoupilo v platnost dne 9. června 2014. V červenci 2014 předložila Komise Radě doporučení, aby Komisi zmocnila k zahájení jednání o dohodách o zrušení vízové povinnosti s každou z těchto 17 zemí: Dominika, Grenada, Kiribati, Marshallovy ostrovy, Mikronésie, Nauru, Palau, Samoa, Spojené arabské emiráty, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Trinidad a Tobago, Tuvalu, Vanuatu a Východní Timor
                  3
               . Dne 9. října 2014 předložila Rada Komisi směrnice pro jednání.

               První dohody o zrušení vízové povinnosti byly podepsány dne 6. května 2015 (se Spojenými arabskými emiráty), dne 26. května 2015 (s Východním Timorem) a dne 28. května 2015 (s Dominikou, Grenadou, Samoou, Svatou Lucií, Svatým Vincencem a Grenadinami, Trinidadem a Tobagem a Vanuatu) a provádějí se prozatímně ode dne jejich podpisu do dne jejich vstupu v platnost. Rada schválila podepsání druhé řady dohod o zrušení vízové povinnosti, a to s Tongou (podepsána dne 20. listopadu 2015), Kolumbií (podepsána dne 2. prosince 2015), Kiribati (datum podpisu bude stanoveno) a Palau (podepsána dne 7. prosince 2015). Tyto čtyři dohody se provádějí prozatímně ode dne následujícího po dni jejich podpisu do dne jejich vstupu v platnost.

               Jednání s Tuvalu bylo zahájeno dne 19. listopadu 2014. Během jednání bylo přezkoumáno celé znění a při dalších výměnách bylo dosaženo dohody o všech aspektech. Dohoda byla hlavními vyjednavači parafována v Bruselu dne 8. října 2015. Členské státy byly informovány na zasedání Pracovní skupiny Rady pro víza dne 26. října 2015.

               2.PRÁVNÍ ZÁKLAD

               Na straně Unie tvoří právní základ dohody čl. 77 odst. 2 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s článkem 218 této smlouvy.

               Připojený návrh představuje právní nástroj pro uzavření dohody. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou po podpisu dohody jménem Unie osobou jmenovanou předsednictvím Rady a po obdržení souhlasu Evropského parlamentu v souladu s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.

               3.VÝSLEDKY JEDNÁNÍ

               Komise soudí, že bylo dosaženo cílů, které stanovila Rada ve svých směrnicích pro jednání, a že návrh dohody o zrušení vízové povinnosti je pro Unii přijatelný.

               Konečný obsah dohody lze shrnout takto:

               Účel

               Dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Tuvalu, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               Aby bylo zaručeno rovné zacházení pro všechny občany EU, bylo do dohody zahrnuto ustanovení, že Tuvalu může pozastavit či ukončit provádění dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům Evropské unie a že Unie může pozastavit či ukončit provádění dohody jen ve vztahu ke všem svým členským státům.

               Zvláštní situace Spojeného království a Irska je zohledněna v preambuli.

               Oblast působnosti

               Zrušení vízové povinnosti se vztahuje na všechny kategorie osob (držitele běžných cestovních, diplomatických, služebních/úředních a zvláštních pasů) cestujících za jakýmkoli účelem, s výjimkou osob cestujících za účelem vykonávání výdělečné činnosti. Pokud jde o tuto kategorii osob, jednotlivé členské státy i Tuvalu mají nadále možnost uložit vízovou povinnost občanům druhé strany v souladu s použitelnými právními předpisy Unie nebo vnitrostátními právními předpisy. Aby bylo zajištěno harmonizované provádění dohody, připojuje se k dohodě společné prohlášení o výkladu kategorie „osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti“.

               Délka pobytu

               Dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Tuvalu, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů. K dohodě je připojeno společné prohlášení o výkladu této doby 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               Dohoda zohledňuje situaci členských států, které dosud neuplatňují schengenské acquis v plném rozsahu. Dokud tyto státy nebudou součástí schengenského prostoru bez vnitřních hranic, dává zrušení vízové povinnosti státním příslušníkům Tuvalu právo pobývat na území každého z uvedených členských států (v současnosti Bulharska, Chorvatska, Kypru a Rumunska) po dobu 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů bez ohledu na délku pobytu vypočtenou pro celý schengenský prostor.

               Územní působnost

               Dohoda obsahuje ustanovení o územní působnosti: státní příslušníci Tuvalu, kteří cestují do Francie a Nizozemska, mají právo pobývat bez víza pouze na evropském území těchto členských států.

               Prohlášení

               Kromě společných prohlášení uvedených výše jsou k dohodě připojena dvě další společná prohlášení:

               –o přidružení Norska, Islandu, Švýcarska a Lichtenštejnska k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis,

               –o úplném informování občanů o obsahu dohody o zrušení vízové povinnosti a jejích důsledcích a o souvisejících otázkách, jako jsou podmínky vstupu.

               4.ZÁVĚR

               S ohledem na výše uvedené výsledky Komise navrhuje, aby Rada po obdržení souhlasu Evropského parlamentu schválila dohodu mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty.

               2016/0100 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) bodem v) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu
                  4
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Komise sjednala jménem Evropské unie dohodu s Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty (dále jen „dohoda“).

               (2)Tato dohoda byla v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2015/[…] podepsána a je prozatímně prováděna ode dne […].

               (3)Dohodou se zřizuje smíšený výbor odborníků pověřený správou dohody. Unii by měla v tomto smíšeném výboru zastupovat Komise, které by měli být nápomocni zástupci členských států.

               (4)Toto rozhodnutí rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES
                  5
               ; Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.

               (5)Toto rozhodnutí rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES
                  6
               ; Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné.

               (6)Dohoda by měla být schválena,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Dohoda mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty se schvaluje jménem Unie.

               Článek 2

               Předseda Rady učiní jménem Unie oznámení stanovené v čl. 8 odst. 1 dohody
                  7
               .

               Článek 3

               Komise, které jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Unii ve smíšeném výboru odborníků zřízeném podle článku 6 dohody.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.

                     (2)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (3)
                  COM(2014) 467, 17.7.2014.

                     (4)
                  Souhlas udělen dne […].

                     (5)
                  Rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis (Úř. věst. L 131, 1.6.2000, s. 43).

                     (6)
                  Rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis (Úř. věst. L 64, 7.3.2002, s. 20).

                     (7)
                  Den vstupu dohody v platnost zveřejní generální sekretariát Rady v Úředním věstníku Evropské unie.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.4.2016
            COM(2016) 190 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               PŘÍLOHA

               návrhu rozhodnutí Rady

               o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               DOHODA

               mezi Evropskou unií a Tuvalu o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty

               EVROPSKÁ UNIE a

               TUVALU,

               společně dále jen „smluvní strany“,

               S CÍLEM dále rozvíjet přátelské vztahy mezi smluvními stranami a přejíce si usnadnit cestování tím, že svým občanům zajistí bezvízový vstup a krátkodobý pobyt,

               S OHLEDEM na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 509/2014 ze dne 15. května 2014, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni
                  1
               , přičemž se mimo jiné 19 třetích zemí včetně Tuvalu převádí do seznamu třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou v případě krátkodobých pobytů v členských státech osvobozeni od vízové povinnosti,

               MAJÍCE NA PAMĚTI, že podle článku 1 nařízení (EU) č. 509/2014 se osvobození od vízové povinnosti pro státní příslušníky těchto 19 zemí použije ode dne vstupu v platnost dohody o osvobození od vízové povinnosti, která má být uzavřena s Evropskou unií,

               PŘEJÍCE SI zaručit dodržování zásady rovného zacházení pro všechny občany Evropské unie,

               BEROUCE V ÚVAHU, že na osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti se během jejich krátkodobého pobytu tato dohoda nevztahuje, a proto se na tuto kategorii osob nadále vztahují příslušná pravidla práva Evropské unie, vnitrostátního práva členských států a vnitrostátního práva Tuvalu v oblasti vízové povinnosti nebo osvobození od ní a v oblasti přístupu k zaměstnání,

               ZOHLEDŇUJÍCE Protokol o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva a Protokol o schengenském acquis začleněném do rámce Evropské unie, připojené ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a potvrzujíce, že se ustanovení této dohody nevztahují na Spojené království a Irsko,

               SE DOHODLY TAKTO:

               ČLÁNEK 1

               Účel

               Touto dohodou se zavádí režim bezvízového styku pro občany Evropské unie a občany Tuvalu, kteří mohou pobývat na území druhé smluvní strany po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               ČLÁNEK 2

               Definice

               Pro účely této dohody se rozumí:

               a)
                     „členským státem“ kterýkoli členský stát Evropské unie s výjimkou Spojeného království a Irska;

               b)
                     „občanem Evropské unie“ státní příslušník členského státu ve smyslu písmene a);

               c)
                     „občanem Tuvalu“ jakákoli osoba, která má státní občanství Tuvalu;

               d)
                     „schengenským prostorem“ prostor bez vnitřních hranic zahrnující území členských států podle písmene a) uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu.

               ČLÁNEK 3

               Oblast působnosti

               1.
                     Občané Unie, kteří jsou držiteli platných cestovních, diplomatických, služebních, úředních či zvláštních pasů vydaných členským státem, mohou vstupovat na území Tuvalu a pobývat na něm bez víza po dobu stanovenou v čl. 4 odst. 1.

               Občané Tuvalu, kteří jsou držiteli platných cestovních, diplomatických, služebních, úředních či zvláštních pasů vydaných Tuvalu, mohou vstupovat na území členských států a pobývat na něm bez víza po dobu stanovenou v čl. 4 odst. 2.

               2.
                     Odstavec 1 tohoto článku se nevztahuje na osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti.

               U této kategorie osob může každý členský stát sám rozhodnout, zda uloží občanům Tuvalu vízovou povinnost, či zda je od této povinnosti osvobodí v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 539/2001
                  2
               .

               U této kategorie osob může Tuvalu v souladu se svým vnitrostátním právem samo rozhodnout, zda uloží občanům každého jednotlivého členského státu vízovou povinnost, či zda je od této povinnosti osvobodí.

               3.
                     Zrušení vízové povinnosti stanovené touto dohodou se uplatňuje, aniž jsou dotčeny právní předpisy smluvních stran týkající se podmínek pro vstup a krátkodobý pobyt. Členské státy a Tuvalu si vyhrazují právo odepřít vstup na svá území a krátkodobý pobyt na těchto územích, není-li splněna jedna nebo více těchto podmínek.

               4.
                     Zrušení vízové povinnosti platí bez ohledu na dopravní prostředek použitý k překročení hranic smluvních stran.

               5.
                     Záležitosti, na které se tato dohoda nevztahuje, se řídí právem Evropské unie, vnitrostátním právem členských států a vnitrostátním právem Tuvalu.

               ČLÁNEK 4

               Délka pobytu

               1.
                     Občané Evropské unie mohou pobývat na území Tuvalu po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů.

               2.
                     Občané Tuvalu mohou pobývat na území členských států uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů. Tato doba se počítá bez ohledu na délku pobytu v těch členských státech, které dosud schengenské acquis v plném rozsahu neuplatňují.

               Občané Tuvalu mohou pobývat na území každého z členských států, které dosud schengenské acquis v plném rozsahu neuplatňují, po dobu nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů bez ohledu na délku pobytu vypočtenou pro území členských států uplatňujících schengenské acquis v plném rozsahu.

               3.
                     Touto dohodou není dotčena možnost, aby Tuvalu a členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem a právem Evropské unie prodloužily tuto délku pobytu na dobu delší než 90 dnů.

               ČLÁNEK 5

               Územní působnost

               1.
                     Pro Francouzskou republiku se tato dohoda vztahuje pouze na její evropské území.

               2.
                     Pro Nizozemské království se tato dohoda vztahuje pouze na jeho evropské území.

               ČLÁNEK 6

               Smíšený výbor pro správu dohody

               1.
                     Smluvní strany zřídí smíšený výbor odborníků (dále jen „výbor“) složený ze zástupců Evropské unie a Tuvalu. Unii zastupuje Evropská komise.

               2.
                     Výbor plní mimo jiné tyto úkoly:

               a)
                     sleduje provádění této dohody;

               b)
                     navrhuje změny této dohody nebo dodatky k ní;

               c)
                     urovnává spory vyplývající z výkladu či provádění této dohody.

               3.
                     Výbor se svolává podle potřeby na žádost jedné ze smluvních stran.

               4.
                     Výbor přijme svůj jednací řád.

               ČLÁNEK 7

               Vztah mezi touto dohodou a stávajícími dvoustrannými dohodami o zrušení vízové povinnosti
                  mezi členskými státy a Tuvalu

               Tato dohoda má přednost před ustanoveními jakékoli dvoustranné dohody či ujednání mezi jednotlivými členskými státy a Tuvalu, pokud upravují záležitosti spadající do působnosti této dohody.

               ČLÁNEK 8

               Závěrečná ustanovení

               1.
                     Smluvní strany ratifikují nebo schválí tuto dohodu v souladu se svými vnitřními postupy a tato dohoda vstoupí v platnost prvním dnem druhého měsíce po datu pozdějšího z obou oznámení, jimiž se smluvní strany o dokončení těchto postupů vzájemně uvědomí.

               Tato dohoda se provádí prozatímně ode dne následujícího po dni jejího podpisu.

               2.
                     Tato dohoda se uzavírá na dobu neurčitou, pokud nebude vypovězena v souladu s odstavcem 5.

               3.
                     Tuto dohodu lze měnit písemnou dohodou smluvních stran. Změny vstupují v platnost poté, co si smluvní strany vzájemně oznámily dokončení svých vnitřních postupů nezbytných k tomuto účelu.

               4.
                     Každá smluvní strana může pozastavit provádění této dohody zcela nebo zčásti, zejména z důvodů veřejného pořádku, ochrany národní bezpečnosti nebo ochrany veřejného zdraví, nedovoleného přistěhovalectví nebo při opětovném zavedení vízové povinnosti kteroukoli ze smluvních stran. Rozhodnutí o pozastavení musí být oznámeno druhé smluvní straně nejpozději dva měsíce před jeho zamýšleným vstupem v platnost. Smluvní strana, která pozastavila provádění této dohody, bezodkladně uvědomí druhou smluvní stranu, jakmile důvody pozastavení pominou, a pozastavení zruší.

               5.
                     Každá smluvní strana může tuto dohodu vypovědět písemným oznámením druhé smluvní straně. Dohoda pozbývá platnosti 90 dnů po dni jeho doručení.

               6.
                     Tuvalu může pozastavit či ukončit provádění této dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům.

               7.
                     Evropská unie může pozastavit či ukončit provádění této dohody pouze ve vztahu ke všem členským státům.

               Sepsáno ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ S OHLEDEM NA ISLAND, NORSKO, ŠVÝCARSKO
                  A LICHTENŠTEJNSKO

               Smluvní strany berou na vědomí těsný svazek mezi Evropskou unií a Norskem, Islandem, Švýcarskem a Lichtenštejnskem, zejména na základě dohod ze dne 18. května 1999 a 26. října 2004 o přidružení těchto zemí k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis.

               Za těchto okolností je žádoucí, aby orgány Norska, Islandu, Švýcarska a Lichtenštejnska na jedné straně a Tuvalu na straně druhé bezodkladně uzavřely dvoustranné dohody o zrušení vízové povinnosti pro krátkodobé pobyty za podobných podmínek, jaké stanoví tato dohoda.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O VÝKLADU KATEGORIE „OSOBY CESTUJÍCÍ ZA ÚČELEM VYKONÁVÁNÍ VÝDĚLEČNÉ ČINNOSTI“
                  PODLE ČL. 3 ODST. 2 TÉTO DOHODY

               Aby byl zajištěn jednotný výklad, dohodly se smluvní strany, že pro účely této dohody kategorie „osoby cestující za účelem vykonávání výdělečné činnosti“ zahrnuje osoby vstupující na území druhé smluvní strany za účelem vykonávání placeného zaměstnání nebo odměňované činnosti jako zaměstnanci nebo poskytovatelé služeb.

               Tato kategorie by neměla zahrnovat:

               –
                     obchodníky, tj. osoby cestující za účelem obchodních jednání (které nejsou zaměstnány v zemi druhé smluvní strany),

               –
                     sportovce a umělce vykonávající činnost na jednorázovém základě,

               –
                     novináře vyslané sdělovacími prostředky země, kde mají pobyt, a

               –
                     interní stážisty vyslané v rámci společnosti.

               Provádění tohoto prohlášení bude v rámci svých povinností, stanovených v článku 6 této dohody, sledovat smíšený výbor, který může navrhovat změny, pokud je bude na základě zkušeností smluvních stran považovat za nezbytné.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O VÝKLADU DOBY 90 DNŮ
                  BĚHEM JAKÉHOKOLI OBDOBÍ 180 DNŮ UVEDENÉ V ČLÁNKU 4 TÉTO DOHODY

               Smluvní strany se dohodly, že dobou nejvýše 90 dnů během jakéhokoli období 180 dnů podle článku 4 této dohody se rozumí nepřetržitý pobyt nebo několik po sobě jdoucích návštěv, jejichž celková doba trvání během jakéhokoli období 180 dnů nepřekročí 90 dnů.

               Slovo „jakýkoli“ znamená, že se použije „pohyblivé“ referenční období 180 dnů a zpětně se započítá každý den pobytu v posledním období 180 dnů, aby se ověřilo, že je i nadále splňován požadavek 90 dnů v jakémkoli období 180 dnů. To znamená mimo jiné, že nepřítomnost po dobu 90 po sobě jdoucích dnů opravňuje k novému pobytu v délce až 90 dnů.

               SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O INFORMOVÁNÍ OBČANŮ
                  O DOHODĚ O ZRUŠENÍ VÍZOVÉ POVINNOSTI

               Uznávajíce důležitost, jakou má transparentnost pro občany Evropské unie a Tuvalu, se smluvní strany dohodly, že zajistí úplné informování občanů o obsahu dohody o zrušení vízové povinnosti a jejích důsledcích i o souvisejících otázkách, jako jsou podmínky vstupu.

               _________________

                     (1)
                  Úř. věst. L 149, 20.5.2014, s. 67.

                     (2)
                  Nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 18.1.2016
            COM(2016) 3 final
            2016/0008(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na sedmém zasedání mezivládního vyjednávacího výboru pro problematiku rtuti a na prvním zasedání konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti s ohledem na předběžné a následné konečné přijetí zásad podle čl. 8 odst. 8 a 9 úmluvy

               Důvodová zpráva

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Evropská unie (EU) a 26 z jejích členských států podepsaly Minamatskou úmluvu o rtuti (dále jen „úmluva“)
                  1
               , která byla vyjednána pod záštitou Programu OSN pro životní prostředí (UNEP) a přijata v říjnu 2013 na konferenci zplnomocněných zástupců v japonském Kumamotu
                  2
               .

               Tato úmluva představuje hlavní mezinárodní právní rámec, jehož cílem je chránit lidské zdraví a životní prostředí před emisemi a úniky rtuti a jejích sloučenin, které jsou způsobeny lidskou činností (dále jen „emise rtuti“), do ovzduší, vody a půdy. Úmluva podchycuje celý životní cyklus rtuti od primární těžby rtuti až po odstraňování odpadů z ní.

               Článek 8 úmluvy vyžaduje, aby smluvní strany regulovaly, a kde je to možné, snižovaly emise rtuti do ovzduší, jež jsou uvolňovány z bodových zdrojů spadajících do kategorií zdrojů uvedených v příloze D. V souladu s čl. 8 odst. 2 písm. b) úmluvy si může smluvní strana zvolit, že bude regulovat pouze část zdrojů pokrytých v určité kategorii zdrojů, a to za předpokladu, že na tyto pokryté zdroje připadá alespoň 75 procent emisí z dané kategorie zdrojů.

               V souladu s čl. 8 odst. 4 úmluvy musí smluvní strany v případě všech „nových zdrojů“
                  3
                vyžadovat použití nejlepších dostupných technik a nejlepších environmentálních postupů. Pokud jde o „stávající zdroje“, jsou smluvní strany povinny regulovat emise rtuti do ovzduší prostřednictvím jednoho či více opatření, která jsou vyjmenována v čl. 8 odst. 5 úmluvy a k nimž patří použití nejlepších dostupných technik a nejlepších environmentálních postupů, stanovení vyčísleného cíle či zavedení hodnot emisního limitu. Smluvní strany jsou dále na základě čl. 8 odst. 7 úmluvy povinny vytvořit a spravovat inventář emisí rtuti do ovzduší, jež jsou uvolňovány ze zdrojů regulovaných podle článku 8.

               S cílem pomoci smluvním stranám tyto povinnosti splnit čl. 8 odst. 8 a 9 úmluvy stanoví, že konference smluvních stran úmluvy přijme zásady pro nejlepší dostupné techniky a nejlepší environmentální postupy, dále pro podporu smluvních stran při naplňování opatření uvedených v čl. 8 odst. 5 (zejména při určování vyčíslených cílů a nastavování hodnot emisního limitu), pro kritéria, jež mohou smluvní strany zavést podle čl. 8 odst. 2 písm. b), a pro metodiku k přípravě inventáře emisí.

               V čl. 8 odst. 10 (větě druhé) úmluvy je upřesněno, že smluvní strany tyto zásady zohlední při naplňování článku 8.

               V tomto rámci konference zplnomocněných zástupců ke sjednání úmluvy zřídila pomocný orgán podřízený mezivládnímu vyjednávacímu výboru, a sice skupinu technických odborníků, kterou pověřila vypracováním souborů zásad požadovaných ve výše uvedeném čl. 8 odst. 8 a 9. Cíle, jež tato konference stanovila, mají konferenci smluvních stran umožnit, aby o těchto otázkách rozhodla na svém prvním zasedání, a mají podpořit urychlené mezinárodní kroky na ochranu lidského zdraví a životního prostředí před emisemi rtuti způsobenými lidskou činností do doby, dokud úmluva nevstoupí v platnost
                  4
               . Uvedená skupina odborníků finalizovala čtyři soubory zásad, jež sekretariát UNEP zveřejnil dne [XX/XX/XXXX]
                  5
               . Tyto zásady tudíž musí být předloženy k předběžnému schválení na sedmém zasedání mezivládního vyjednávacího výboru (INC.7), jež má proběhnout ve dnech 10.–15. března 2016 v Jordánsku. Je třeba vzít v úvahu, že se neočekává, že by tyto zásady prošly v období od svého předběžného schválení do schválení formálního a konečného na konferenci smluvních stran úmluvy podstatnými změnami.

               2.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

               Skupina technických odborníků se sešla čtyřikrát v období od února 2014 do září 2015. Krátce po své čtvrté schůzce konané ve dnech 10.–15. září 2015 ve Stockholmu finalizovala návrh souborů zásad, a to v návaznosti na veřejnou konzultaci, kterou k návrhu uspořádal UNEP v létě roku 2015.

               EU usiluje o to, aby byla úmluva provedena do práva Unie a aby byla ratifikována. Současně jsou však povinnosti plynoucí z výše uvedených ustanovení čl. 8 odst. 4, 5 a 7 doplněných o zásady podle článku 8 již zakotveny v několika nástrojích EU. Zejména směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích
                  6
                požaduje, aby provozovatelé zařízení, na něž se vztahuje článek 8 úmluvy, přijali vhodná opatření, aby předcházeli znečištění působenému např. emisemi rtuti a aby za tímto účelem použili nejlepší dostupné techniky. Pokud jde o povinnost vytvořit a spravovat inventář emisí rtuti a o relevantní metodiku vysvětlenou v navržených zásadách, je takovýto inventář zaveden nařízením (ES) č. 166/2006 o evropském registru úniků a přenosů znečišťujících látek (E-PRTR)
                  7
               .

               Předběžné přijetí souborů zásad, po němž bude následovat jejich přijetí formální na konferenci smluvních stran, proto nepřivodí v EU žádné další environmentální ani socioekonomické dopady. Třetí země však podnítí k tomu, aby snižovaly emise rtuti do ovzduší, které v EU způsobují znečišťování ovzduší přecházející hranice států a přispívají ke kontaminaci globálního potravinového řetězce.

               3.PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU

               Vzhledem k tomu, že právní předpisy EU jsou se všemi čtyřmi navrhovanými soubory zásad v souladu, měla by EU na zasedání INC.7 zaujmout postoj, kterým tyto zásady podpoří, tak aby bylo zajištěno jejich předběžné přijetí s cílem napomoci jejich provedení v co nejbližším termínu a umožnit jejich formální a konečné přijetí na prvním zasedání konference smluvních stran.

               4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

               Navrhované rozhodnutí nemá dopad na rozpočet Unie.

               2016/0008 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat na sedmém zasedání mezivládního vyjednávacího výboru pro problematiku rtuti a na prvním zasedání konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti s ohledem na předběžné a následné konečné přijetí zásad podle čl. 8 odst. 8 a 9 úmluvy

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Unie je signatářem Minamatské úmluvy o rtuti
                  8
                (dále jen „úmluva“).

               (2)Podle čl. 8 odst. 4 úmluvy mají smluvní strany za účelem regulace, a kde je to možné, snížení emisí rtuti a jejích sloučenin do ovzduší zajistit, aby nové bodové zdroje spadající do kategorií zdrojů vyjmenovaných v příloze D používaly nejlepší dostupné techniky a nejlepší environmentální postupy.

               (3)Podle čl. 8 odst. 5 úmluvy jsou smluvní strany povinny regulovat, a kde je to možné, snížit emise rtuti a jejích sloučenin do ovzduší, jež jsou uvolňovány ze stávajících bodových zdrojů spadajících do kategorií zdrojů vyjmenovaných v příloze D, a za tímto účelem jsou povinny provést jedno či více z následujících opatření: použít nejlepší dostupné techniky a nejlepší environmentální postupy a/nebo stanovit vyčíslené cíle a/nebo hodnoty emisního limitu a/nebo regulační strategii pro více znečišťujících látek najednou a/nebo zavést alternativní opatření.

               (4)V čl. 8 odst. 7 úmluvy jsou smluvní strany vyzvány, aby vytvořily a spravovaly inventář emisí rtuti a jejích sloučenin do ovzduší.

               (5)V čl. 8 odst. 8 úmluvy se stanoví, že konference smluvních stran úmluvy na svém prvním zasedání přijme zásady pro nejlepší dostupné techniky a nejlepší environmentální postupy při zohlednění jakýchkoliv rozdílů mezi novými a stávajícími zdroji a potřeby minimalizovat vlivy z přenosu mezi složkami a dále že přijme zásady, jež mají smluvní strany podpořit při plnění jejich povinností podle čl. 8 odst. 5, zejména při určování cílů a nastavování hodnot emisního limitu.

               (6)Ustanovení čl. 8 odst. 9 úmluvy předvídá, že konference smluvních stran úmluvy přijme v nejbližším možném termínu zásady pro kritéria, která mohou smluvní strany vytvořit podle čl. 8 odst. 2 písm. b), jestliže si zvolí, že opatření k regulaci emisí rtuti a jejích sloučenin do ovzduší uplatní pouze na bodové zdroje, jež spadají do určité kategorie zdrojů vyjmenované v příloze D, a to za předpokladu, že tato kritéria zahrnou alespoň 75 procent emisí z této kategorie zdrojů, a dále že přijme zásady pro metodiku, která má být použita při přípravě inventáře emisí rtuti a jejích sloučenin do ovzduší.

               (7)V čl. 8 odst. 10 větě druhé úmluvy je upřesněno, že smluvní strany tyto zásady zohlední při naplňování příslušných ustanovení článku 8. Tyto zásady tedy budou mít právní účinky.

               (8)Znění navrhovaných čtyř souborů zásad vypracovala skupina technických odborníků, kterou zřídila a pověřila konference zplnomocněných zástupců ke sjednání úmluvy v souladu se závěrečným aktem této konference. Toto znění oficiálně zveřejnil sekretariát Programu OSN pro životní prostředí dne [XX/XX/XXXX].

               (9)Mezivládní vyjednávací výbor pro úmluvu by měl navržené čtyři soubory zásad předběžně přijmout na svém sedmém zasedání, jež se má konat ve dnech 10.–15. března 2016 v Jordánsku, s cílem podpořit jejich provedení v co nejbližším termínu a umožnit, aby konference smluvních stran úmluvy tyto zásady formálně přijala na svém prvním zasedání.

               (10)S ustanoveními článku 8 úmluvy, které jsou doplněny navrženými zásadami, jsou v souladu právní předpisy Unie, včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích
                  9
                a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 166/2006 ze dne 18. ledna 2006, kterým se zřizuje evropský registr úniků a přenosů znečišťujících látek a kterým se mění směrnice Rady 91/689/EHS a 96/61/ES
                  10
               .

               (11)Navrhované zásady by proto měly být podpořeny,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Evropská unie na sedmém zasedání mezivládního vyjednávacího výboru pro problematiku rtuti podpoří předběžné přijetí zásad uvedených v čl. 8 odst. 8 a 9 Minamatské úmluvy o rtuti, a to ve znění, jež finalizovala skupina technických odborníků, kterou k tomuto účelu pověřila konference zplnomocněných zástupců ke sjednání úmluvy, a ve znění, jež zveřejnil sekretariát UNEP dne [XX/XX/XXXX], tak aby podpořila provedení těchto zásad v co nejbližším termínu a aby konferenci smluvních stran úmluvy umožnila tyto zásady s konečnou platností přijmout na jejím prvním zasedání. Evropská unie rovněž podpoří toto následné konečné přijetí.

               Zástupci Unie jsou oprávněni sjednat bez dalšího rozhodnutí Rady nevýznamné změny zásad, jež budou v souladu s acquis Unie.

               Článek 2

               Jedno či více rozhodnutí konference smluvních stran Minamatské úmluvy o rtuti, kterými budou tyto zásady přijaty, budou zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)
                  Ověřená kopie Minamatské úmluvy o rtuti je k dispozici na adrese:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf.

                     (2)
                  Evropská unie a dvacet jedna z jejích členských států podepsaly Minamatskou úmluvu dne 10. října 2013, Chorvatsko, Kypr, Lotyšsko, Polsko pak dne 24. září 2014 a Malta dne 8. října 2014. Estonsko a Portugalsko úmluvu nepodepsaly, avšak vyjádřily svůj závazek ji ratifikovat.

                     (3)
                  „Novým zdrojem“ se rozumí zdroj, jehož stavba nebo podstatná úprava je zahájena nejméně jeden rok po datu vstupu úmluvy v platnost pro dotčenou smluvní stranu.

                     (4)
                  UNEP(DTIE)/Hg/CONF/4, Resolution 1, odstavec 10.

                     (5)
                  Znění těchto čtyř souborů zásad, jež finalizovala skupina technických odborníků pověřená konferencí zplnomocněných zástupců a jež zveřejnil sekretariát UNEP dne [XX/XX/XXXX], je k dispozici na adrese [...].

                     (6)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (Úř. věst. L 334, 17.12.2010, s. 17).

                     (7)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 166/2006 ze dne 18. ledna 2006, kterým se zřizuje evropský registr úniků a přenosů znečišťujících látek a kterým se mění směrnice Rady 91/689/EHS a 96/61/ES (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 1).

                     (8)
                  Ověřená kopie Minamatské úmluvy o rtuti je k dispozici na adrese:

                     https://treaties.un.org/doc/Treaties/2013/10/20131010%2011-16%20AM/CTC-XXVII-17.pdf.

                     (9)
                  Úř. věst. L 334, 17.12.2010, s. 17.

                     (10)
                  Nařízení (ES) č. 166/2006, kterým se zřizuje evropský registr úniků a přenosů znečišťujících látek a kterým se mění směrnice Rady 91/689/EHS a 96/61/ES (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 1).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 22.9.2016
            COM(2016) 617 final
            2016/0296(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Mezinárodní námořní organizaci během 70. a 71. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí, pokud jde o schválení a přijetí změn přílohy VI úmluvy MARPOL, které se týkají vymezení Baltského a Severního moře jako kontrolních oblastí emisí oxidů dusíku a nabytí účinnosti tohoto vymezení

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.
                     SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Předmětem tohoto návrhu Komise je stanovení postoje Unie na 70. a 71. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace, pokud jde o schválení a přijetí změn přílohy VI Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí (dále jen „úmluva MARPOL“), které se týkají vymezení Baltského a Severního moře jako kontrolních oblastí emisí oxidů dusíku (dále také jen „oblasti NECA“) a souvisejícího nabytí účinnosti.

               Za účelem prevence, snižování a kontroly emisí oxidů dusíku (NOx) z lodí stanoví příloha VI úmluvy MARPOL možnost vymezit na žádost stran, jež mají určitý společný zájem v konkrétní mořské oblasti, kontrolní oblast emisí oxidů dusíku. Žádost o vymezení musí být předložena Mezinárodní námořní organizaci, jež musí potřebné změny přílohy VI úmluvy MARPOL posoudit, schválit a přijmout, tak aby navrhované vymezení určité mořské oblasti jakožto oblasti NECA mohlo vstoupit v platnost a nabýt účinnosti. Přílohu VI úmluvy MARPOL ratifikovaly všechny členské státy EU s výjimkou Rakouska a Maďarska.

               Vymezení prvních oblastí NECA, jež vznikly v severoamerických mořích a v oblastech Karibského moře spadajících do pravomoci Spojených států, nabylo účinnosti dne 1. ledna 2016. Při provozu v těchto mořských oblastech budou muset motory, které jsou instalovány na lodích postavených po tomto datu, splňovat „požadavky úrovně III“ stanovené v příloze VI úmluvy MARPOL.

               Nejběžnějšími dostupnými technologiemi snižování emisí, jež by zajistily soulad s požadavky úrovně III, jsou systémy recirkulace výfukových plynů, systémy selektivní katalytické redukce nebo motory (částečně) poháněné zkapalněným zemním plynem.

               Očekávajíce značné přínosy pro životní prostředí a zdraví a po vzoru severoamerického postupu se všechny státy při pobřeží Baltského a Severního moře společně rozhodly navrhnout Mezinárodní námořní organizaci, aby byla obě moře vymezena jakožto oblasti NECA, a postupem času se tak výrazně snížilo celkové množství emisí NOx pocházejících z lodí.

               Emise NOx z lodí v Baltském a Severním moři významně přispívají ke znečištění ovzduší, zejména ve velkých pobřežních městech. Ovzduší je kontaminováno tuhými znečišťujícími látkami, přízemním ozonem a koncentracemi oxidu dusičitého (NO2), přičemž všechny tyto látky mají nepříznivé účinky na lidské zdraví. Přísun dusíku do mořského a suchozemského prostředí prostřednictvím atmosférické depozice rovněž přispívá k eutrofizaci moře a pevniny.

               Eutrofizace je přitom v Baltském moři velikým problémem. Emise NOx z lodí se atmosférickou depozicí podílejí na celkovém přísunu dusíku do mořského prostředí, čímž problém eutrofizace Baltského moře zhoršují. Uplatňováním požadavků úrovně III v návaznosti na vymezení Baltského moře jakožto oblasti NECA by se mohla eutrofizace v několika oblastech Baltského moře snížit až o 20–30 %.

               Pokud jde o Severní moře, nebudou-li přijata žádná regulační opatření, emise NOx ze zdejší lodní dopravy se budou ve státech při pobřeží Severního moře v roce 2030 podílet na průměrných ročních koncentracích NOx ve vnějším ovzduší 7 až 24 %. Podíl lodní dopravy na depozici dusíku ve státech při Severním moři se pohybuje od 2 % do 5 %. Očekává se, že pokud bude Severní moře vymezeno coby kontrolní oblast emisí oxidů dusíku, tento podíl emisí z lodní dopravy v Severním moři se sníží přibližně o jednu třetinu.

               2.
                     DOSAVADNÍ VÝVOJ

               Poté, co státy při pobřeží Baltského a Severního moře vyjádřily své preference, aby byly Baltské a Severní moře vymezeny jako oblasti NECA v paralelním synchronizovaném postupu, byl vypracován plán, který stanoví kroky vedoucí k tomuto souběžnému vymezení a k souvisejícímu nabytí účinnosti.

               Plán
                  1
                předpokládá, že obě žádosti o vymezení budou Mezinárodní námořní organizaci předloženy v červenci 2016, aby je Výbor pro ochranu mořského prostředí na svém 70. zasedání (v říjnu 2016) mohl schválit a na svém 71. zasedání (na jaře 2017) pak přijmout. Jako datum, k němuž by mělo vymezení obou oblastí NECA nabýt účinnosti, je navrhován 1. leden 2021, tak aby měly hospodářské subjekty dostatek času se na změnu připravit a přizpůsobit se jí.

               V souvislosti s vymezením obou oblastí NECA proběhly komplexní přípravné práce, v jejichž rámci byly popsány související dopady a přínosy, a návrhy obou žádostí o vymezení byly posléze v květnu 2016 v Rusku a Dánsku projednány na odborných seminářích. (Konečné) návrhy žádostí byly také 19. května 2016 a 29. června 2016 v Radě poskytnuty členům Pracovní skupiny pro námořní dopravu.

               Helsinská komise na 50. zasedání vedoucích delegací, které se konalo ve dnech 15. a 16. června 2016 v Estonsku, v souladu s plánem odsouhlasila, aby příslušné pobřežní státy žádost o vymezení oblasti NECA podaly 1. července 2016 Mezinárodní námořní organizaci. V návaznosti na souhlas Helsinské komise přistoupily k paralelnímu podání žádosti státy při Severním moři, aby byl dodržen harmonogram pro souběžné schválení a přijetí žádostí Mezinárodní námořní organizací, jak bylo vytyčeno ve společném plánu.

               3.
                     ZMĚNY PŘÍLOHY VI ÚMLUVY MARPOL

               V souladu s kritérii a postupem, které jsou stanoveny pro návrhy vymezení konkrétních mořských oblastí jako oblastí NECA v pravidle č. 13.6 a v dodatku III k příloze VI úmluvy MARPOL, je žádost států při pobřeží Baltského a Severního moře spojena s potřebnými změnami pravidla č. 13 odstavců 5.1, 5.2 a 5.3, jež by Severní a Baltské moře zařadily k oblastem NECA již vymezeným v Severní Americe a v oblastech Karibského moře spadajících do pravomoci Spojených států a jež by zároveň upřesnily, že vymezení Severního a Baltského moře jakožto oblastí NECA nabude účinnosti dne 1. ledna 2021.

               Poté, co státy při Severním a Baltském moři navrhované změny dne 1. července 2016 předložily Mezinárodní námořní organizaci, se očekává, že tyto změny na svém 70. zasedání (plánovaném na dny 24. až 28. října 2016) zváží a schválí Výbor pro ochranu mořského prostředí a že následně budou změny tomuto výboru předloženy znovu, aby je na svém 71. zasedání (plánovaném na jaro 2017) přijal.

               Jakmile budou výše uvedené změny pravidla č. 13 přílohy VI úmluvy MARPOL výborem schválena a přijata, budou o nich informovány smluvní strany přílohy VI úmluvy MARPOL, aby je mohly odsouhlasit.

               4.
                     PŘÍSLUŠNÉ PRÁVNÍ PŘEDPISY EU A PRAVOMOCI EU

               Vymezení oblastí NECA ve vodách EU by významně přispělo k dosažení cílů unijní environmentální politiky, jež usiluje o zachování, ochranu a zlepšování kvality mořského prostředí a o ochranu lidského zdraví prostřednictvím zlepšování kvality ovzduší. Komise ve svém posouzení dopadů připojeném k balíčku předpisů o čistém ovzduší
                  2
                z roku 2013 uvedla, že veškerá rozhodnutí o konkrétních unijních opatřeních k regulaci emisí NOx z lodní dopravy by sice potřebovala samostatnou a podrobnější analýzu, ale že v oblasti lodní dopravy existuje jasný potenciál k nákladově efektivnímu snížení těchto emisí, jež by pomohlo zlepšit kvalitu mořského prostředí a ovzduší.

               Rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí
                  3
                vyžaduje, aby členské státy přijaly nezbytná opatření k dosažení nebo zachování „dobrého stavu prostředí“ v mořském prostředí do roku 2020. Dobrým stavem prostředí se rozumí „stav prostředí mořských vod, jenž zajišťuje ekologicky rozmanité a dynamické oceány a moře, které jsou čisté, zdravé a v rámci svých skutečných podmínek výnosné, a je-li využívání mořského prostředí na udržitelné úrovni a zaručuje tak potenciál pro využití a činnosti současných i budoucích generací“ (ustanovení čl. 3 odst. 5 rámcové směrnice o strategii pro mořské prostředí). Má-li být stav prostředí určen jako dobrý, je mimo jiné zapotřebí, aby byla minimalizována eutrofizace v důsledku lidských činností, a zejména její nepříznivé účinky, jako jsou ztráty biologické rozmanitosti, degradace ekosystémů, rozvoj škodlivých řas a nedostatek kyslíku ve vodě u dna (všechny tyto účinky lze přitom pozorovat ve velkém měřítku především v Baltském moři). Pokud se v návaznosti na vymezení Severního a Baltského moře coby oblastí NECA začnou uplatňovat požadavky úrovně III, a omezí se tak přísun dusíku pocházejícího z lodní dopravy, pomůže to členským státům EU ležícím na pobřeží těchto moří dosáhnout „dobrého stavu prostředí“ podle výše zmiňované rámcové směrnice.

               Směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší
                  4
                stanoví kromě jiného mezní hodnoty NO2, které mají bránit škodlivým účinkům na lidské zdraví nebo na životní prostředí v důsledku znečištění ovzduší, předcházet jim nebo je snižovat. Mezní hodnota pro roční průměrnou koncentraci NO2 činí 40 μg/m³. Zejména ve státech při pobřeží Severního moře je tato maximální koncentrace v různých regionech a oblastech překračována. Emise z lodní dopravy mohou v Evropě významně přispívat k problémům s místní kvalitou ovzduší, zejména pokud se vezme v úvahu, že v Severním moři vzniká 89 % emisí z lodní dopravy do vzdálenosti 50 námořních mil od pobřeží
                  5
               .

               Směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší uznává, že má-li se dosáhnout cílů v ní stanovených, je obzvláště důležité bojovat proti emisím znečišťujících látek u zdroje, zejména pak opatřeními, která by omezovala emise výfukových plynů z motorů různých mobilních a stacionárních zdrojů prostřednictvím norem pro motory či kvalitu paliv.

               Unie zavedla několik právních předpisů, jež regulují emise s pomocí norem pro motory v různých druzích silniční dopravy (u osobních automobilů a nákladních a užitkových vozidel prostřednictvím norem Euro
                  6
               ) a u nesilničních pojízdných strojů (u plavidel vnitrozemské plavby a lokomotiv prostřednictvím směrnice o nesilničních pojízdných strojích
                  7
               ). Emise síry pocházející z námořní dopravy v evropských vodách jsou regulovány směrnicí, jež stanoví požadavky na obsah síry v lodních palivech
                  8
               . Tato směrnice rovněž do práva Unie provádí vymezení Severního i Baltského moře jakožto kontrolních oblastí emisí oxidů síry (oblastí SECA) podle přílohy VI úmluvy MARPOL. Když 1. ledna 2015 začaly v obou oblastech SECA platit požadavky na nízký obsah síry v palivech, v pobřežních regionech se koncentrace síry snížily.

               Přestože u emisí NOx z mezinárodní námořní dopravy není v právních předpisech Unie regulace u zdroje zajištěna, má se za to, že námořní doprava se významnou měrou podílí na celkovém množství těchto emisí a také na koncentraci a depozici dusíku v Unii a že by se tyto emise měly snížit
                  9
               . Protože vymezení Baltského a Severního moře jakožto oblastí NECA podnítí snižování emisí z mezinárodní námořní dopravy, jak o to usilují právní předpisy Unie, mělo by se navrhovaným žádostem o vymezení předloženým Mezinárodní námořní organizaci dostat podpory.

               Vzhledem ke spojitostem mezi navrhovanými změnami přílohy VI úmluvy MARPOL, kterými se vymezují Severní a Baltské moře jako oblasti NECA, a cíli a požadavky stanovenými v rozličných nástrojích unijní legislativy, jejichž cílem je přispívat k zachování, ochraně a zlepšování kvality mořského prostředí a k ochraně lidského zdraví prostřednictvím zlepšování kvality ovzduší, může schválení a přijetí změn přílohy VI úmluvy MARPOL vytvořit rámec pro budoucí vývoj právních předpisů EU v této oblasti.

               5.
                     ZÁVĚR

               Jelikož ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie se vztahují i na přijímání změn přílohy VI úmluvy MARPOL Mezinárodní námořní organizací, je zapotřebí, aby Rada přijala rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve vztahu ke změnám přílohy VI úmluvy MARPOL, jimiž se Severní a Baltské moře vymezují jako oblasti NECA a jež mají být schváleny a přijaty Výborem pro ochranu mořského prostředí na jeho 70. a 71. zasedání.

               2016/0296 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Mezinárodní námořní organizaci během 70. a 71. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí, pokud jde o schválení a přijetí změn přílohy VI úmluvy MARPOL, které se týkají vymezení Baltského a Severního moře jako kontrolních oblastí emisí oxidů dusíku a nabytí účinnosti tohoto vymezení

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Za účelem prevence, snižování a kontroly emisí oxidů dusíku (NOx) z lodí stanoví příloha VI Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí (MARPOL) možnost vymezit na žádost stran, jež mají určitý společný zájem v konkrétní mořské oblasti, kontrolní oblast emisí NOx (NECA).

               (2)Mezinárodní námořní organizace musí posoudit, schválit a přijmout potřebné změny přílohy VI úmluvy MARPOL, tak aby navrhované vymezení určité mořské oblasti jakožto oblasti NECA mohlo vstoupit v platnost a nabýt účinnosti.

               (3)Smluvní strany přílohy VI úmluvy MARPOL, které se nacházejí při pobřeží Severního a Baltského moře, se společně rozhodly připravit dva návrhy na vymezení obou moří jakožto oblastí NECA s účinností od 1. ledna 2021.

               (4)Přípravné práce pro podání žádosti o vymezení Baltského moře jako oblasti NECA provedla Komise na ochranu baltského mořského prostředí (též Helsinská komise nebo HELCOM) v rámci Helsinské úmluvy o ochraně mořského prostředí oblasti Baltského moře. Vedoucí delegace Helsinské komise na svém setkání dne 16. června 2016 odsouhlasili, aby byl návrh na vymezení Baltského moře jako oblasti NECA předložen ke zvážení na 70. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace.

               (5)Přípravné práce pro podání žádosti o vymezení Severního moře jako oblasti NECA byly provedeny za spolupráce států, které leží při pobřeží Severního moře, na ministerské úrovni.

               (6)O (konečných) předlohách návrhů žádostí o vymezení Severního a Baltského moře jako oblastí NECA, které měly být předloženy Mezinárodní námořní organizaci ke zvážení na 70. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí, byla 19. května 2016 a 29. června 2016 v Radě informována její Pracovní skupina pro námořní dopravu.

               (7)Schválení změn přílohy VI úmluvy MARPOL, které vymezují Severní a Baltské moře jako oblasti NECA, se očekává na 70. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí a jejich přijetí pak na 71. zasedání téhož výboru, které se má uskutečnit v květnu 2017.

               (8)Schválení a přijetí navrhovaných změn přílohy VI úmluvy MARPOL Výborem pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace, kterými se vymezují Severní a Baltské moře jako oblasti NECA, by mělo právní účinek ve smyslu čl. 218 odst. 9 SFEU.

               (9)Sedmý akční program pro životní prostředí
                  10
                potvrzuje dlouhodobý cíl Unie v oblasti ovzduší, jenž spočívá v dosažení úrovní kvality ovzduší, které nepovedou k výrazným nepříznivým dopadům a rizikům z hlediska lidského zdraví a životního prostředí, a za tímto účelem vyzývá k plnému dodržování stávajících právních předpisů Unie o kvalitě ovzduší, ke strategickým cílům a akcím pro období po roce 2020, k intenzivnějšímu úsilí v oblastech, kde jsou obyvatelstvo a ekosystémy vystaveny vysokým hladinám látek znečišťujících ovzduší, a ke snížení hladin a depozice acidifikačních a eutrofizačních látek, jakož i úrovně znečištění ovzduší ozonem pod kritické zátěže a hladiny.

               (10)V roce 2013 zaznamenalo celkem 19 z 28 členských států v jedné či vícero monitorovacích stanicích překročení roční mezní hodnoty, kterou stanoví směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES
                  11
                pro oxid dusičitý (NO2). Z městského obyvatelstva EU-28 žije 9 % v oblastech, kde v roce 2013 došlo v souvislosti s NO2 k překročení roční mezní hodnoty EU a hodnoty podle pokynů Světové zdravotnické organizace pro kvalitu ovzduší
                  12
               .

               (11)Je známo, že emise z lodí mají dopad na lidské zdraví, ekosystémy a kvalitu ovzduší v Unii, jelikož dochází k produkci oxidů dusíku (NOx), oxidů síry (SOx), methanu (CH4), tuhých znečišťujících látek a černého uhlíku.

               (12)Podle posouzení dopadů připojeného k balíčku předpisů o čistém ovzduší z prosince 2013
                  13
                by se měly po revizi směrnice o obsahu síry v lodních palivech
                  14
                výrazně snížit emisy síry pocházející z námořní dopravy, ale úroveň kvality ovzduší v Unii bude i nadále ovlivňována emisemi tuhých znečišťujících látek a NOx z motorů plavidel. Emise NOx z mezinárodní námořní dopravy v evropských vodách by mohly do roku 2020 a dále dosahovat stejných úrovní jako emise z pozemních zdrojů v Unii
                  15
               .

               (13)Postupné snižování znečištění ovzduší v Unii staví na snížení, jehož se dosáhlo právními předpisy, které řeší u zdroje znečištění ovzduší konkrétními látkami a které stanoví mezní hodnoty emisí (NOx), a to mimo jiné normami pro paliva a motory u různých stacionárních a mobilních zdrojů emisí.

               (14)Přestože Unie stanovila normy pro lodní paliva a také povinnosti spočívající v monitorování, vykazování a ověřování emisí, aby bylo životní prostředí a lidské zdraví chráněno před atmosférickými emisemi SOx a CO2 z námořní dopravy a zlepšila se kvalita životního prostředí a lidského zdraví, neexistují v současné době žádné předpisy Unie, jež by u konkrétních zdrojů řešily emise NOx z mezinárodní námořní dopravy.

               (15)Ve sdělení „Program Čisté ovzduší pro Evropu“
                  16
                z roku 2013 se zdůrazňuje, že emise z lodní dopravy budou i nadále ovlivňovat kvalitu ovzduší na pevnině a že snížení emisí ze strany odvětví lodní dopravy by mohlo být nákladově efektivní. Také se v něm konstatuje, že vzhledem k mezinárodnímu charakteru lodní dopravy se v zásadě musí upřednostňovat rozvoj politiky na mezinárodní úrovni, jako například vymezení kontrolních oblastí emisí NOx a prosazování norem pro emise NOx, na kterých se již dohodla Mezinárodní námořní organizace. Podle průvodního posouzení dopadů existuje v oblasti lodní dopravy jasný potenciál k nákladově efektivnímu snížení emisí NOx. Vymezení oblastí NECA v mořských oblastech EU by bylo značně přínosné pro životní prostředí a zdraví.

               (16)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES
                  17
                stanoví, že Komise a členské státy rozvíjejí, aniž je dotčen článek 218 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle potřeby dvoustrannou a mnohostrannou spolupráci se třetími zeměmi a příslušnými mezinárodními organizacemi, jako je Mezinárodní námořní organizace, aby se zdokonalila základna pro usnadňování snižování emisí.

               (17)Z výše uvedeného je zřejmé, že schválení a přijetí změn přílohy VI úmluvy MARPOL může vytvořit rámec pro budoucí vývoj právních předpisů EU v této oblasti.

               (18)Za účelem stanovení postoje Unie k přijetí těchto změn by mělo být přijato rozhodnutí Rady na základě čl. 218 odst. 9 SFEU.

               (19)Členské státy by měly podpořit přijetí navrhovaných změn přílohy VI úmluvy MARPOL, kterými se vymezují Severní a Baltské moře jako oblasti NECA, na 70. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí (v říjnu 2016) a jejich následné schválení na 71. zasedání uvedeného výboru (na jaře 2017).

               (20)Unie není členem Mezinárodní námořní organizace ani smluvní stranou úmluvy MARPOL. Je tudíž třeba, aby Rada zmocnila členské státy k vyjádření postoje Unie a k vyjádření souhlasu s tím, aby byly těmito změnami vázány,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               1.Postoj Unie na 70. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace spočívá v podpoře schválení změn přílohy VI úmluvy MARPOL, kterými se Severní a Baltské moře vymezují jako kontrolní oblasti emisí oxidů dusíku.

               2.Tento postoj platí i pro jakákoli jiná zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace, pokud by výbor předmětné změny na svém 70. zasedání neschválil.

               Článek 2

               1.Postoj Unie na 71. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace spočívá v souhlasu s přijetím změn přílohy VI úmluvy MARPOL, kterými se Severní a Baltské moře vymezují jako kontrolní oblasti emisí oxidů dusíku.

               2.Tento postoj platí i pro jakákoli jiná zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí Mezinárodní námořní organizace, pokud by výbor předmětné změny na svém 71. zasedání nepřijal.

               Článek 3

               1.Postoj Unie stanovený v článcích 1 a 2 vyjádří členské státy, jež jsou členy Mezinárodní námořní organizace, jednajíce společně v zájmu Unie.

               2.Drobné úpravy změn uvedených v článcích 1 a 2 mohou zástupci Unie podpořit a odsouhlasit bez dalšího rozhodnutí Rady.

               Článek 4

               Členské státy se zmocňují, aby vyjádřily svůj souhlas s tím, že v zájmu Unie budou vázány změnami uvedenými v článcích 1 a 2.

               Článek 5

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)
                  Viz rovněž: https://portal.helcom.fi/meetings/HOD 49-2015-247/MeetingDocuments/4-29 Roadmap for designating a NECA in the Baltic Sea in parallel with the North Sea.pdf

                     (2)
                  Viz:

                     http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm

                     (3)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (Úř. věst. L 164, 25.6.2008, s. 19).

                     (4)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, 11.6.2008, s. 1).

                     (5)
                  Evropská agentura pro životní prostředí, odborná zpráva č. 4/2013 „The Impact of international shipping on  European air quality and climate forcing“ (Dopad mezinárodní lodní dopravy na kvalitu ovzduší a klima v Evropě), 14.3.2013, s. 38.

                     (6)
                  Například nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (Úř. věst. L 171, 29.6.2007, s. 1) nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 595/2009 ze dne 18. června 2009 o schvalování typu motorových vozidel a motorů z hlediska emisí z těžkých nákladních vozidel (Euro VI) a o přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidel.

                     (7)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES ze dne 16. prosince 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje (Úř. věst. L 59, 27.2.1998, s. 1).

                     (8)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/802 ze dne 11. května 2016 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech (Úř. věst. L 132, 21.5.2016, s. 58).

                     (9)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních  emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (Úř. věst. L 309, 27.11.2011, s. 22).

                     (10)
                  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1386/2013 ze dne 20. listopadu 2013 o všeobecném akčním programu Unie pro životní prostředí na období do roku 2020 „Spokojený život v mezích naší planety“ (Úř. věst. L 354, 28.12.2013, s. 171).

                     (11)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, 11.6.2008, s. 1).

                     (12)
                  Evropská agentura pro životní prostředí, zpráva č. 5/2015 „Air quality in Europe“ (Kvalita ovzduší v Evropě), 30.11.2015, s. 30, s. 40.

                     (13)
                  Pracovní dokument útvarů Komise č. 531/2013, posouzení dopadů ke sdělení Komise – program Čisté ovzduší pro Evropu, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší ze středních spalovacích zařízení, návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o snížení národních emisí některých látek znečišťujících ovzduší a o změně směrnice 2003/35/ES a návrhu rozhodnutí Rady o přijetí změny Protokolu o omezování acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu z roku 1999 k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států z roku 1979.

                     (14)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/802 ze dne 11. května 2016 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech (kodifikované znění) (Úř. věst. L 132, 21.5.2016, s. 58).

                     (15)
                  Evropská agentura pro životní prostředí, odborná zpráva č. 4/2013 „The Impact of international shipping on European air quality and climate forcing“ (Dopad mezinárodní lodní dopravy na kvalitu ovzduší a klima v Evropě), 14.3.2013.

                     (16)

                        COM(2013/918) final.

                     (17)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2011 o národníchemisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (Úř. věst. L 309, 27.11.2011, s. 22).


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 27.7.2017
            COM(2017) 386 final
            2017/0165(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření jménem Evropské unie Úmluvy Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi, pokud jde o otázky, které souvisejí s trestním právem hmotným a justiční spoluprací v trestních věcech

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Manipulace s výsledky zápasů je obecně považována za jednu z největších hrozeb pro současný sport. Podrývá hodnoty sportu, jako je integrita, fair play a respektování druhých. V důsledku tak může organizovaný sport přijít o podporu fanoušků a příznivců. Kromě toho jsou do manipulace s výsledky zápasů často zapojeny organizované zločinecké sítě působící v celosvětovém měřítku. Jedná se o problém, který se v současné době stal prioritou pro veřejné orgány, sportovní hnutí a donucovací orgány na celém světě. Se záměrem řešit tyto problémy vyzvala v létě roku 2012 Rada Evropy strany Evropské kulturní úmluvy, aby zahájily jednání o úmluvě Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními výsledky. K tomu došlo v říjnu 2012, kdy proběhlo první jednání přípravné skupiny Rady Evropy.

               Dne 13. listopadu 2012 Komise přijala „doporučení pro rozhodnutí Rady, kterým se Evropská komise zmocňuje, aby se jménem EU účastnila jednání o mezinárodní úmluvě Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními výsledky“
                  1
               . Doporučení Komise bylo dne 15. listopadu 2012 předáno pracovní skupině pro sport zřízené Radou. V návaznosti na diskuzi v rámci pracovní skupiny Rada rozdělila návrh rozhodnutí Rady na dvě rozhodnutí, jelikož doplnila hmotněprávní základy, včetně právního základu vyplývajícího z části třetí, hlavy V SFEU
                  2
               . Dne 10. června 2013 přijala Rada jedno rozhodnutí týkající se záležitostí souvisejících se sázením a sportem
                  3
               . Druhé rozhodnutí, které se týkalo záležitostí souvisejících se spoluprací v trestních věcech a s policejní spoluprací, Rada přijala dne 23. září 2013
                  4
               .

               Dne 9. července 2014 náměstci ministrů Rady Evropy přijali úmluvu o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi
                  5
               . Úmluva byla dne 18. září 2014 otevřena k podpisu na konferenci ministrů odpovědných za sport pořádané Radou Evropy. Úmluva je podle svého čl. 32 odst. 1 otevřena k podpisu Evropské unii. Od té doby úmluvu podepsalo mnoho stran, včetně řady členských států
                  6
               .

               Dne 2. března 2015 předložila Komise Radě své návrhy rozhodnutí Rady ohledně podpisu úmluvy jménem Unie; i) návrh rozhodnutí Rady o podpisu úmluvy jménem Unie, pokud jde o otázky, které souvisejí s trestním právem hmotným a justiční spoluprací v trestních věcech {COM(2015)86} na základě čl. 82 odst.1 a čl. 83 odst. 1 SFEU a ii) návrh rozhodnutí Rady o podpisu úmluvy jménem Unie, pokud jde o otázky, které nesouvisejí s trestním právem hmotným a justiční spoluprací v trestních věcech {COM(2015)84} na základě článků 114 a 165 SFEU. Důvodová zpráva těchto návrhů Komise obsahovala podrobnou analýzu pravomocí týkající se úmluvy. Návrhy Komise byly naposledy projednány ve Výboru stálých zástupců ve dnech 11. a 20. listopadu 2015. Při této příležitosti předsednictví dospělo k závěru, že nebude v práci na spisu pokračovat, dokud nezíská souhlas všech delegací.

               V kontextu těchto událostí Unie úmluvu dosud nepodepsala. Podle Komise by měl být podpis úmluvy součástí úsilí Unie o zapojení se do boje proti manipulaci s výsledky zápasů, a to ve spojení s dalšími nástroji, jako jsou například chystaná iniciativa Komise týkající se manipulace s výsledky zápasů související se sázením, která je v souladu se sdělením Komise o on-line hazardních hrách
                  7
                z roku 2012, práce odborné skupiny zabývající se manipulací s výsledky zápasů a přípravné akce a projekty zaměřené na manipulaci s výsledky zápasů
                  8
               .

               Tento návrh se týká právního nástroje pro uzavření dohody.

               2. DOHODA

               Podle článku 1 úmluvy je jejím účelem „bojovat proti manipulaci se sportovními soutěžemi v zájmu ochrany integrity sportu a sportovní etiky v souladu se zásadou autonomie sportu“. Za tímto účelem je konečným cílem úmluvy „chránit integritu sportu a sportovní etiky“. Úmluva tak činí prostřednictvím řady opatření zaměřených na prevenci, odhalování a sankcionování manipulace se sportovními soutěžemi. S ohledem na uvedený účel úmluva podporuje také mezinárodní spolupráci a zřizuje monitorovací mechanismus k zajištění účinného uplatňování ustanovení úmluvy.

               Úmluva tak ztělesňuje mnohostranný přístup k řešení manipulace se sportovními soutěžemi. Proto se opatření, která mají být přijata, liší svou povahou a dotýkají se různých oblastí práva, přičemž převažuje aspekt prevence
                  9
               . Mezi další dotčené oblasti práva patří trestní právo hmotné, justiční spolupráce v trestních věcech, ochrana údajů a také regulace sázkových činností.

               Většinu ustanovení o prevenci obsahují kapitoly II a III
                  10
                úmluvy, přičemž kapitola III obsahuje řadu ustanovení k usnadnění výměny informací mezi všemi zainteresovanými stranami.

               Opatření vztahující se na sázkové služby se mohou dotknout svobod na vnitřním trhu týkajících se práva na svobodu usazování a volný pohyb služeb, a to v rozsahu, v němž provozovatelé sázkových služeb vykonávají hospodářskou činnost. Pokud jde o čl. 3 odst. 5 písm. a) a zejména článek 11, definice „nelegálních sportovních sázek“ odkazuje na jakékoliv sportovní sázky, jejichž typ nebo provozovatel nejsou povoleny podle právních předpisů platných v jurisdikci příslušné smluvní strany, na jejímž území se nachází sázející. Termín „platné právní předpisy“ zahrnuje právní předpisy EU. Z toho vyplývá, že musí být zohledňováno také jakékoliv právo vyplývající z předpisů EU a že vnitrostátní předpisy členských států EU musí být v souladu s právními předpisy EU, zejména pokud jde o pravidla vnitřního trhu.

               V článcích 9 a 11 jsou oproti tomu stanovena opatření, jež by mohla vést k dosažení určité míry sblížení právních předpisů. V článku 9 úmluvy je například navržen orientační seznam opatření, které by mohl příslušný regulační orgán v oblasti sázení „případně“ použít v boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi v souvislosti se sportovními sázkami. V čl. 10 odst. 1 úmluvy se uvádí, že „každá ze stran přijme taková legislativní nebo jiná opatření, která mohou být nezbytná k zabránění střetu zájmu a zneužití důvěrných informací ze strany fyzických a právnických osob, které se podílejí na poskytování produktů sportovního sázení (...)“ (zvýraznění doplněno). Cílem čl. 10 odst. 3 úmluvy je zavedení oznamovací povinnosti: „Každá ze stran přijme taková legislativní nebo jiná opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby provozovatele sportovních sázek zavázala k tomu, aby příslušnému regulačnímu orgánu v oblasti sázení (...) neprodleně oznamovali jakékoliv nepoctivé nebo podezřelé sázení “ (zvýraznění doplněno). Článek 11 úmluvy o nelegálních sportovních sázkách pak stranám dává ještě větší volnost. Ustanovení tohoto článku zní takto: „Každá ze stran (...) prozkoumá nejvhodnější prostředky pro boj proti provozovatelům nelegálních sportovních sázek a zváží přijetí opatření, která jsou v souladu s platnými právními předpisy příslušné jurisdikce, jako jsou (...)“

               Z toho vyplývá, že článek 9, čl. 10 odst. 1 a čl. 10 odst. 3 úmluvy vytvářejí základ pro případnou harmonizaci podle článku 114 SFEU, a to v rozsahu, v němž provozovatelé sázkových služeb vykonávají svou hospodářskou činnost. Článek 11, který obsahuje ještě volnější znění, nicméně stále zahrnuje určitý stupeň sblížení předpisů, na něž se může rovněž vztahovat článek 114 SFEU o vytvoření a fungování vnitřního trhu.

               Článek 11 úmluvy může navíc mít dopad také na služby poskytované ze třetí země. Na dotčená opatření, která se týkají přímo „přístupu“ k takovýmto službám, by se vztahovala společná obchodní politika Unie podle článku 207 SFEU.

               Kapitola IV se týká trestního práva a spolupráce, pokud jde o prosazování (články 15 až 18). Článek 15 úmluvy nestanoví trestnost provádění manipulace se sportovními soutěžemi všeobecně, ale pouze u některých jejích forem (pokud zahrnují korupci, nátlak nebo podvody).

               Článek 16 se týká praní špinavých peněz. Na úrovni Unie je tato problematika upravena rámcovým rozhodnutím Rady 2001/500/SVV
                  11
                a směrnicí 2014/42/EU
                  12
               . Čl. 16 odst. 3 úmluvy spadá do pravomoci EU a vztahuje se na něj článek 114 SFEU (Směrnice 2005/60/ES o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu)
                  13
               . Kapitola V, která se týká soudní pravomoci, trestního práva procesního a donucovacích opatření, a kapitola VI, která upravuje sankce a opatření, obsahují ustanovení, která doplňují ustanovení trestního práva hmotného obsažená v článcích 15 až 18 úmluvy. Článek 19 úmluvy (soudní pravomoc) představuje doplňkové ustanovení k trestněprávním ustanovením. Články 20, 21 a 25 úmluvy (vyšetřovací úkony, ochranná opatření, zadržení a konfiskace) představují trestně procesní ustanovení, na něž se může vztahovat čl. 82 odst. 2 SFEU (písm. a) a b)).

               Kapitola VII se týká mezinárodní spolupráce v justičních a jiných věcech. Je třeba uvést, že úmluva neobsahuje žádný právní režim, který by nahrazoval stávající pravidla, a nejsou jí tedy dotčeny nástroje, které již existují v oblasti vzájemné pomoci v trestních věcech a oblasti vydávání
                  14
               . V tomto kontextu existuje na evropské úrovni komplexní soubor nástrojů, které usnadňují justiční spolupráci v trestních věcech a jež by se vztahovaly buď na různé způsoby manipulace s výsledky zápasů nebo na kriminalizaci manipulace s výsledky zápasů jako nového trestného činu ve vnitrostátních právních řádech členských států
                  15
               . To by se vztahovalo na článek 26 úmluvy.

               Závěr

               Na určité trestné činy se v současnosti nevztahuje čl. 83 odst. 1 SFEU. Ostatní trestné činy jsou v pravomoci Unie, avšak výlučnou pravomoc má pouze v případě dvou ustanovení – článku 11 (do té míry, pokud se vztahuje na služby poskytované z a do třetích zemí) a článku 14 týkajícím se ochrany údajů (částečně)
                  16
               . Zbývající trestné činy jsou ve sdílené nebo „podpůrné“ pravomoci.

               3.PRÁVNÍ ZÁKLAD PRO NAVRHOVANÉ ROZHODNUTÍ

               3.1. Hmotněprávní základ

               Pokud jde o právní základ, podle ustálené judikatury musí volba právního základu aktu EU vycházet z objektivních skutečností, které je možné soudně přezkoumat; k těmto faktorům patří účel a obsah aktu
                  17
               . Pokud přezkum aktu Unie ukáže, že tento akt sleduje dvojí účel nebo že má dvě složky, a pokud je možno jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní nebo převažující, kdežto druhý nebo druhá je pouze vedlejší, musí být akt založen na jediném právním základě, a sice na tom, který vyžaduje hlavní či převažující účel nebo složka. Pouze výjimečně, pokud je prokázáno, že akt má současně několik cílů, které jsou neoddělitelně spojeny, aniž by jeden byl druhotný a nepřímý k jinému, musí být takový akt založen na různých odpovídajících právních základech
                  18
               .

               Jako hmotněprávní základ, který je zde případně relevantní, patří: článek 16 SFEU (ochrana údajů), čl. 82 odst. 1 a čl. 82 odst. 2 SFEU (justiční spolupráce v trestních věcech), čl. 83 odst. 1 SFEU (trestní právo hmotné), článek 114 SFEU (vytvoření a fungování vnitřního trhu), článek 165 SFEU (sport) a článek 207 SFEU (společná obchodní politika).

               Uvedený cíl, kterým je boj proti manipulaci se sportovními soutěžemi, jako celek obsahuje prvky prevence a spolupráce, jež jsou upraveny zejména v článku 165 SFEU, a prvky spolupráce a sblížení předpisů, jež jsou upraveny zejména v článku 114 (pokud jde o jiná než trestní ustanovení), článku 207 SFEU (v míře, ve které se dotýkají přístupu provozovatelů sázkových služeb ze třetích zemí) a v čl. 82 odst. 1 a článku 83 SFEU (pokud jde o trestní věci).

               Pokud jde o sázkové služby, mohou být relevantní články 114 a 207 SFEU, v závislosti na tom, zda se jedná či nejedná o služby „uvnitř EU“. Zdá se, že aspekt vnitřního trhu je v úmluvě jako celku přítomen výrazněji, zatímco aspekt společné obchodní politiky se zdá být přítomen pouze v článku 11 úmluvy. Avšak i kdyby nebyl článek 207 SFEU uveden a byl ve vztahu k aspektům vnitřního trhu považován za pomocný, nemají členské státy pravomoci, pokud jde o příslušné aspekty, které spadají do oblasti společné obchodní politiky.

               Pokud jde o ochranu údajů, nepředstavuje hlavní cíl úmluvy a související ustanovení jsou pouze náhodná. V současné době se v řadě úmluv Rady Evropy uvádí, že je nezbytné dodržovat ochranu údajů, i když tyto závazky mohou plynout rovněž z jiných úmluv (např. z úmluvy č. 108 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat), vzhledem k tomu, že strany jednotlivých úmluv nemusí být totožné.

               Aby tedy mohla EU v souvislosti s úmluvou vykonávat své pravomoci v plném rozsahu (kromě prvků, které nejsou v její pravomoci), jsou hlavním hmotněprávním základem čl. 82 odst. 1, čl. 83 odst. 1, článek 114 a článek 165 SFEU.

               Ze spletité povahy úmluvy a ze skutečnosti, že obsahuje pravomoci, které mohou náležet výlučně EU a také pravomoci, které EU nemá, vyplývá, že není možné, aby Unie nebo členské státy uzavřely úmluvu samostatně.

               3.2. Procesní právní základ

               Čl. 218 odst. 6 SFEU stanoví, že Rada na návrh vyjednavače přijme rozhodnutí o uzavření dohody.

               V čl. 218 odst. 6 písm. a) SFEU je stanoveno, že tam, kde se dohoda týká „oblasti, na něž se vztahuje řádný legislativní postup, přijme Rada rozhodnutí o uzavření dohody po obdržení souhlasu Evropského parlamentu.

               Jak bylo uvedeno výše, úmluva o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi zahrnuje oblasti, na něž se vztahuje řádný legislativní postup.

               Kromě toho rozhodnutí Rady o uzavření dohody podléhá hlasování kvalifikovanou většinou podle čl. 218 odst. 8) SFEU.

               3.3
                     Závěr

               Právním základem tohoto návrhu rozhodnutí měly být čl. 82 odst.1 a čl.83 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) SFEU.

               2017/0165 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o uzavření jménem Evropské unie Úmluvy Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi, pokud jde o otázky, které souvisejí s trestním právem hmotným a justiční spoluprací v trestních věcech

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 82 odst. 1 a čl. 83 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu
                  19
               ,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Článek 15 úmluvy nestanoví trestnost provádění manipulace se sportovními soutěžemi všeobecně, ale pouze u některých jejích forem (pokud zahrnují korupci, nátlak nebo podvody). Na chování, které je podstatou manipulace se sportovními soutěžemi, se pouze částečně vztahují oblasti trestné činnosti výslovně uvedené v čl. 83 odst. 1 SFEU, a to pokud je prováděna v rámci organizované trestné činnosti nebo prostřednictvím podvodných praktik
                  20
               .

               (2)Podle článku 16 úmluvy každá ze stran přijme opatření nezbytná k tomu, aby bylo jako trestný čin kvalifikováno jednání zahrnující praní peněz, pokud je trestný čin přinášející zisk trestným činem souvisejícím s manipulací se sportovními soutěžemi, jakož i napomáhání a navádění ke spáchání takového trestného činu. Společná pravidla Unie stanovila rámcovým rozhodnutím Rady 2001/500/SVV. Podle článku 1b uvedeného rozhodnutí musí členské státy přijmout nezbytná opatření, aby se nečinily ani nezachovávaly žádné výhrady ohledně závažných trestných činů v oblasti praní peněz uvedených v článku 6 Úmluvy Rady Evropy z roku 1990 o praní, vysledování, zajištění a propadnutí výnosů z trestné činnosti. Právo Unie tedy stanoví definici trestných činů, které lze považovat za praní peněz. Ustanovením, že praní výnosů z manipulace se sportovními soutěžemi by mělo být považováno za praní peněz, článek 16 úmluvy pravděpodobně ovlivní nebo pozmění oblast působnosti právních předpisů Unie.

               (3)Pravomoc vztahující se na články 17, 18, 22 a 23 (v kapitolách IV a VI) úmluvy souvisí s pravomocí týkající se článků 15 a 16 úmluvy.

               (4)Kapitola V, která se týká soudní pravomoci, trestního práva procesního a donucovacích opatření, a kapitola VI, která upravuje sankce a opatření, obsahují ustanovení, která doplňují ustanovení trestního práva hmotného obsažené v článcích 15 až 18 úmluvy. Článek 19 úmluvy (soudní pravomoc) představuje doplňkové ustanovení k trestněprávním ustanovením.

               (5)Kapitola VII se týká mezinárodní spolupráce v justičních a jiných věcech. Je třeba uvést, že úmluva neobsahuje žádný právní režim, který by nahrazoval stávající pravidla, a nejsou jí tedy dotčeny nástroje, které již existují v oblasti vzájemné pomoci v trestních věcech a oblasti vydávání
                  21
               . V tomto kontextu existuje na evropské úrovni komplexní soubor nástrojů, které usnadňují justiční spolupráci v trestních věcech a jež by se vztahovaly buď na různé způsoby manipulace se sportovními soutěžemi nebo na kriminalizaci manipulace se sportovními soutěžemi jako nového trestného činu ve vnitrostátních právních řádech členských států
                  22
               .

               (6)Evropská unie podporuje Úmluvu Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi, neboť je přínosná pro úsilí Evropské unie v boji proti manipulaci se sportovními výsledky v zájmu ochrany integrity sportu a sportovní etiky v souladu se zásadou autonomie sportu.

               (7)V souladu s rozhodnutím Rady [...] ze dne [...] byla Úmluva Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi podepsána [...] dne [...], s výhradou jejího uzavření k pozdějšímu datu.

               (8)Ustanovení úmluvy, která spadají do pravomoci Unie, jiná než ustanovení týkající se trestního práva hmotného a justiční spolupráce v trestních věcech, jsou předmětem samostatného rozhodnutí
                  23
               , které Rada přijme souběžně s tímto rozhodnutím.

               (9)Úmluva by měla být schválena jménem Unie.

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Jménem Evropské unie se uzavírá Úmluva Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními soutěžemi.

               Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou přistoupit jménem Evropské unie k uložení schvalovací listiny stanovené článkem 32 úmluvy vyjadřující souhlas Evropské unie být touto úmluvou vázána. Generální sekretariát Rady vystaví plnou moc k podepsání úmluvy, s výhradou jejího uzavření, osobě nebo osobám určeným vyjednavačem úmluvy.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)
                  COM(2012) 655 v konečném znění.

                     (2)
                  Komise vydala prohlášení k zápisu z jednání Rady, v němž nesouhlasila s vložením hmotněprávního základu, viz dokument Rady č. 10509/13.

                     (3)
                  Rozhodnutí Rady 2013/304/EU ze dne 10. června 2013, kterým se Evropská komise zmocňuje, aby se jménem EU účastnila jednání o mezinárodní úmluvě Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními výsledky, s výjimkou záležitostí souvisejících se spoluprací v trestních věcech a s policejní spoluprací, Úř. věst. L 170, 22.6.2013, s. 62.

                     (4)
                  Rozhodnutí Rady, kterým se Evropská komise zmocňuje, aby se jménem EU účastnila jednání o mezinárodní úmluvě Rady Evropy o boji proti manipulaci se sportovními výsledky, pokud jde o záležitostí související se spoluprací v trestních věcech a s policejní spoluprací, dokument Rady č. 10180/13.

                     (5)
                  Malta hlasovala proti úmluvě a dne 11. července 2014 požádala Evropský soudní dvůr o stanovisko k úmluvě podle čl. 218 odst. 11 SFEU (stanovisko 1/14).

                     (6)
                  AT, BE, BG, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, NL, PL, PT, SI.

                     (7)
                  http://ec.europa.eu/internal_market/gambling/communication/index_en.htm

                     (8)
                  Příklad z nedávné doby: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/financing/fundings/security-and-safeguarding-liberties/other-programmes/cooperation-between-public-private/index_en.htm

                     (9)
                  Prevencí se zabývají kapitoly II a III a také články 27 a 28 úmluvy.

                     (10)
                  Viz také články 27 a 28 úmluvy, které se týkají obecných aspektů spolupráce.

                     (11)
                  Rámcové rozhodnutí Rady 2001/500/SVV o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní, Úř. věst. L 182, 5.7.2001, s. 1.

                     (12)
                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/42/EU ze dne 3. dubna 2014 o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii.

                     (13)
                  Směrnice stanoví rámec, jehož cílem je chránit spolehlivost, integritu a stabilitu úvěrových a finančních institucí a důvěru ve finanční systém jako celek před nebezpečím praní peněz a financování terorismu.

                     (14)
                  Článek 21 důvodové zprávy.

                     (15)
                  Akt Rady ze dne 29. května 2000, kterým se vypracovává Úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, Úř. věst. C 197, 12.7.2000, s. 1; rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1; rámcové rozhodnutí Rady 2003/577/SVV o výkonu příkazů k zajištění majetku nebo důkazních prostředků v Evropské unii, Úř. věst. L 196, 2.8.2003, s. 45; rámcové rozhodnutí Rady 2006/783/SVV o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci; rámcové rozhodnutí Rady 2008/978/SVV o evropském důkazním příkazu, Úř. věst. L 350, 30.12.2008; rámcové rozhodnutí Rady 2009/948/SVV o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení, Úř. věst. L 328, 15.12.2009, s. 42; směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech, Úř. věst. L 130, 1.5.2014, s. 1.; směrnice 2014/42/EU o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii, Úř. věst. L 127, 29.4.2014, s. 39.

                     (16)
                  Mezi relevantní právní předpisy může patřit směrnice 95/46/ES o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31), nařízení (ES) č. 45/2001 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1) a rámcové rozhodnutí 2008/977/SVV o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech (Úř. věst. L 350, 30.12.2008, s. 60).

                     (17)
                  Rozsudek C-377/12, Komise v. Rada, bod 34.

                     (18)
                  Ibid, v bodě 34 rozsudku.

                     (19)
                  Úř. věst. C , , s. .

                     (20)
                  Rámcové rozhodnutí Rady 2003/568/SVV o boji proti korupci v soukromém sektoru, Úř. věst. L 192, 31.7.2003, s. 54.

                     (21)
                  Článek 21 důvodové zprávy.

                     (22)
                  Akt Rady ze dne 29. května 2000, kterým se vypracovává Úmluva o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie, Úř. věst. C 197, 12.7.2000, s. 1; rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1; rámcové rozhodnutí Rady 2003/577/SVV o výkonu příkazů k zajištění majetku nebo důkazních prostředků v Evropské unii, Úř. věst. L 196, 2.8.2003, s. 45; rámcové rozhodnutí Rady 2006/783/SVV o uplatňování zásady vzájemného uznávání příkazů ke konfiskaci; rámcové rozhodnutí Rady 2008/978/SVV o evropském důkazním příkazu, Úř. věst. L 350, 30.12.2008; rámcové rozhodnutí Rady 2009/948/SVV o předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení, Úř. věst. L 328, 15.12.2009, s. 42; směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech, Úř. věst. L 130, 1.5.2014, s. 1; směrnice 2014/42/EU o zajišťování a konfiskaci nástrojů a výnosů z trestné činnosti v Evropské unii, Úř. věst. L 127, 29.4.2014, s. 39.

                     (23)
                  Rozhodnutí Rady […..].