               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            2019/0249(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji k revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, který má být jménem Evropské unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví v souvislosti se zamýšleným přijetím změny č. 17 přílohy 17 („Ochrana před protiprávními činy“) Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, která obsahuje návrhy změn standardů a doporučených postupů.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o mezinárodním civilním letectví („Chicagská úmluva“)

               Cílem Chicagské úmluvy je regulovat mezinárodní leteckou dopravu. Úmluvou, která vstoupila v platnost dne 4. dubna 1947, byla zřízena Mezinárodní organizace pro civilní letectví.

               Stranami Chicagské úmluvy jsou všechny členské státy EU.

               2.2.MEZINÁRODNÍ ORGANIZACE PRO CIVILNÍ LETECTVÍ (ICAO)

               ICAO je specializovanou agenturou Organizace spojených národů. Jejím cílem je rozvíjet zásady a techniky mezinárodního leteckého provozu a podporovat plánování a rozvoj mezinárodní letecké dopravy.

               Rada ICAO je stálým orgánem této organizace, jehož členy je 36 smluvních států zvolených shromážděním ICAO na dobu tří let. V období 2016–2019 zastupuje Evropskou unii v radě sedm jejích členských států.

               Podle článku 54 Chicagské úmluvy je v povinné působnosti Rady ICAO přijímat mezinárodní standardy a doporučené postupy (SARP), které jsou označovány jako přílohy Chicagské úmluvy.

               Rada ICAO rovněž svolává shromáždění, které je svrchovaným orgánem ICAO. Shromáždění ICAO se schází nejméně jednou za tři roky a určuje směřování politiky organizace pro nadcházející tříleté období. V pořadí 40. zasedání shromáždění ICAO se konalo ve dnech 24. září až 4. října 2019 v kanadském Montrealu.

               2.3.Zamýšlený akt ICAO

               V souladu s čl. 54 písm. l) Chicagské úmluvy přijímá Rada ICAO standardy a doporučené postupy. Změny přílohy 17, jež se týká ochrany před protiprávními činy, spočívají ve změně či zdokonalení několika článků a v tom, že některé doporučené postupy získají vyšší status standardu.

               Dne 4. července 2019 vydala ICAO dopis č. AS8/2.1-19/48, v němž své smluvní státy informovala, že navržená změna č. 17 přílohy 17 bude předložena Radě ICAO k přijetí na jejím 218. zasedání (18.–29. listopadu 2019) a předpokládá se, že bude použitelná od července 2020. Změna obsahuje mimo jiné nová či revidovaná ustanovení týkající se: hodnocení zranitelnosti, sdílení informací mezi státy a zúčastněnými stranami, výcvikových programů a certifikačních systémů, kontroly přístupu, prověřování personálu a dalších redakčních změn. Uvedeným dopisem určeným členským státům ICAO zahájila konzultační fázi, která skončila 4. října 2019.

               Změny přílohy 17 vypracoval panel ICAO pro ochranu letectví před protiprávními činy, jehož aktivními členy jsou odborníci z osmi členských států EU (Belgie, Francie, Itálie, Německo, Nizozemsko, Řecko, Spojené království a Španělsko), a následně je předložil ke schválení 217. zasedání Rady ICAO. Rada ICAO tyto změny po skončení probíhající konzultace na svém 218. zasedání pravděpodobně schválí.

               Po přijetí budou zamýšlené změny závazné pro všechny členské státy ICAO, včetně všech členských států EU, a to v souladu s Chicagskou úmluvou a v rámci omezení v ní stanovených. Článek 38 Chicagské úmluvy vyžaduje, aby smluvní státy pomocí mechanismu pro oznamování rozdílů oznámily organizaci ICAO, hodlají-li se od určitého standardu odchýlit.

               2.4.Právní rámec EU a navržené změny přílohy 17

               1)Změna definice „ověření spolehlivosti“.

               Původní znění:

               Ověření spolehlivosti. Kontrola totožnosti osoby a její předcházející praxe, včetně (pokud to právní předpisy umožňují) případné dřívější trestné činnosti, v rámci posouzení způsobilosti osoby k provádění bezpečnostní kontroly nebo k přístupu bez doprovodu do vyhrazených bezpečnostních prostor.

               Nové znění:

               Ověření spolehlivosti. Kontrola totožnosti osoby a její předcházející praxe, včetně případné dřívější trestné činnosti a jakýchkoli jiných informací souvisejících s bezpečností, jež jsou relevantní pro posouzení způsobilosti osoby, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.

               Tento návrh řeší potřebu zahrnout do ověření spolehlivosti veškeré relevantní informace související s bezpečností. Režim EU pro ověření spolehlivosti byl posílen prostřednictvím bodu 11.1.3 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2019/103 ze dne 23. ledna 2019, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) 2015/1998, pokud jde o vyjasnění, harmonizaci a zjednodušení, jakož i posílení některých specifických opatření k ochraně letectví před protiprávními činy
                  1
               .

               2)Vysoce rizikový náklad nebo pošta.

               Původní znění:

               Vysoce rizikový náklad nebo pošta. Náklad nebo pošta předložené neznámým subjektem či vykazující známky manipulace se považují za vysoce rizikové, pokud navíc splňují jedno z těchto kritérií:

               a) konkrétní zpravodajské informace naznačují, že tento náklad nebo pošta představují hrozbu pro civilní letectví; nebo

               b) tento náklad nebo pošta vykazují anomálie vyvolávající podezření; nebo

               c) povaha tohoto nákladu nebo pošty je taková, že základní bezpečnostní opatření sama o sobě pravděpodobně neodhalí zakázané předměty, jež by mohly ohrozit letadlo.

               Nové znění:

               Vysoce rizikový náklad nebo pošta. Náklad nebo pošta se považují za vysoce rizikové, pokud

               a) konkrétní zpravodajské informace naznačují, že tento náklad nebo pošta představují hrozbu pro civilní letectví; nebo

               b) tento náklad nebo pošta vykazují anomálie nebo známky manipulace vyvolávající podezření.

               Bez ohledu na to, zda náklad nebo pošta pochází od známého nebo neznámého subjektu, mohou konkrétní zpravodajské informace státu o určité zásilce vést k jejímu označení jako vysoce rizikové.

               Účelem tohoto návrhu je stanovit jasnější definici vysoce rizikového nákladu nebo pošty, která je v souladu s definicí, již pro tento pojem používá Evropská unie.

               3)Obecné zásady

               Původní znění:

               2.1 Cíle

               2.1.4 Doporučení. – Každý smluvní stát by měl zajistit náležitou ochranu citlivých informací týkajících se ochrany letectví před protiprávními činy.

               Nové znění:

               2.1 Cíle

               2.1.4 Každý smluvní stát zajistí náležitou ochranu citlivých informací týkajících se ochrany letectví před protiprávními činy.

               Cílem tohoto návrhu je zajistit, aby byly zavedeny vhodné mechanismy pro ochranu citlivých informací týkajících se ochrany letectví před protiprávními činy, aby nedošlo k neoprávněnému přístupu nebo zpřístupnění, mimo jiné pokud jde o vnitřní hrozbu představovanou osobami, které získají informace týkající se ochrany letectví před protiprávními činy, k nimž nejsou oprávněny získat přístup.

               Ochrana (a šíření citlivých informací týkajících se ochrany letectví před protiprávními činy) je v pravomoci členských států. Na neveřejná a utajovaná legislativní ustanovení obsažená v právních předpisech EU se v každém případě vztahuje článek 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 300/2008 ze dne 11. března 2008 o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy a o zrušení nařízení (ES) č. 2320/2002
                  2
               , jakož i rozhodnutí Komise (EU, Euratom) 2015/444 ze dne 15. března 2015.

               4)Mezinárodní spolupráce (2.4.1, 2.4.1a)

               Původní znění:

               2.4 Mezinárodní spolupráce

               2.4.1 Každý smluvní stát zajistí, je-li to proveditelné, aby bylo vyhověno žádostem jiných smluvních států o další bezpečnostní opatření ve vztahu ke konkrétnímu letu či letům provozovatelů těchto jiných států. Dožadující stát zváží alternativní opatření takového jiného státu, která jsou rovnocenná vyžádaným opatřením.

               Nové znění:

               2.4 Mezinárodní spolupráce

               2.4.1 Každý smluvní stát požadující další bezpečnostní opatření pro konkrétní let či lety zajistí náležitou konzultaci a zváží alternativní opatření jiného státu, která jsou rovnocenná vyžádaným opatřením.

               2.4.1a Každý smluvní stát zajistí, je-li to proveditelné, aby bylo vyhověno žádostem jiných smluvních států o další bezpečnostní opatření ve vztahu ke konkrétnímu letu či letům provozovatelů těchto jiných států.

               Cílem těchto návrhů je zdůraznit význam náležité konzultace v situaci, kdy určitý stát požádá jiný stát o další bezpečnostní opatření. Stávající standard byl rozdělen do dvou standardů, aby se zvýraznily odlišné požadavky na státy, které žádají o další opatření, a hostitelské státy, které jsou příjemci těchto žádostí.

               Článek 7 nařízení (ES) č. 300/2008 obsahuje ustanovení týkající se povinnosti oznámit Komisi opatření vyžadovaná třetí zemí, pokud se liší od společných základních norem. Pokud jde o mechanismus konzultace a uplatňování alternativních opatření, mohou se na ně vztahovat a upravovat je dvoustranné dohody o letecké dopravě s třetí zemí, které uzavírá EU (nebo členský stát).

               5)Standard 3.1.4 o sdílení informací mezi státy a zúčastněnými stranami.

               Původní znění:

               3.1.4 Každý smluvní stát stanoví a provede postupy, v jejichž rámci podle potřeby, praktickým způsobem a včas sdílí se svými provozovateli letišť, provozovateli letadel, poskytovateli leteckých provozních služeb nebo jinými dotčenými subjekty relevantní informace, které jim napomáhají při účinném posuzování bezpečnostních rizik souvisejících s jejich provozem.

               Nové znění:

               3.1.4 Každý smluvní stát stanoví a provede postupy, v jejichž rámci podle potřeby, praktickým způsobem a včas sdílí s relevantními provozovateli letišť, provozovateli letadel, poskytovateli leteckých provozních služeb nebo jinými dotčenými subjekty relevantní informace, které jim napomáhají při účinném posuzování bezpečnostních rizik souvisejících s jejich provozem.

               Cílem tohoto návrhu je vyjasnit uvedený standard tak, aby měly státy více flexibility při určování relevantních provozovatelů, jimž budou adresovat potřebné informace, které jim napomáhají při účinném posuzování bezpečnostních rizik souvisejících s jejich provozem.

               Tento standard byl do právních předpisů EU zaveden prováděcím nařízením Komise (EU) 2019/1583, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) 2015/1998 ze dne 5. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti, pokud jde o opatření o kybernetické bezpečnosti
                  3
               .

               6)Standard 3.1.8 o vypracování a provádění programů odborné přípravy

               Původní znění:

               3.1.8 Každý smluvní stát zajistí vypracování a provádění programů odborné přípravy a systému certifikace instruktorů v souladu s národním bezpečnostním programem ochrany civilního letectví před protiprávními činy.

               Nové znění:

               3.1.8 Každý smluvní stát zajistí vypracování a provádění programů odborné přípravy a systému certifikace instruktorů, který zajistí, aby byli instruktoři kvalifikováni v příslušné oblasti v souladu s národním bezpečnostním programem ochrany civilního letectví před protiprávními činy.

               Záměrem navržené změny je soustředit se na cíl v oblasti bezpečnosti, jehož má být dosaženo, a nikoli na jednu určitou metodu. Uznává se tak, že v centru pozornosti by měly být „výsledky“ odborné přípravy zajištěné kvalifikovanými odborníky na danou oblast, kteří disponují znalostmi a pedagogickými schopnostmi, a obzvláště nezbytnými znalostmi v oblasti, jež je předmětem výuky. Certifikace nebo jiné uplatňované alternativní metody by se tedy měly zaměřovat na obě požadované složky.

               Zásady, o jejichž splnění tato změna usiluje (tj. aby byli instruktoři kvalifikováni v příslušné oblasti), jsou součástí právních předpisů EU a jsou stanoveny prostřednictvím kapitoly 11 přílohy I nařízení (ES) č. 300/2008 a jeho prováděcích předpisů.

               7)Změna statusu doporučení 3.1.11 na standard

               Původní znění:

               3.1.11 Doporučení. – Každý smluvní stát by měl zajistit, aby pracovníci všech subjektů zapojených do nebo odpovědných za provádění různých aspektů národního bezpečnostního programu ochrany civilního letectví před protiprávními činy a osoby oprávněné k přístupu bez doprovodu do neveřejného prostoru letiště procházeli pravidelnou odbornou přípravou k zvyšování povědomí v oblasti bezpečnosti.

               Nové znění:

               3.1.11 Každý smluvní stát zajistí, aby pracovníci všech subjektů zapojených do nebo odpovědných za provádění různých aspektů národního bezpečnostního programu ochrany civilního letectví před protiprávními činy a osoby oprávněné k přístupu bez doprovodu do neveřejného prostoru letiště procházeli základní odbornou přípravou a aktualizačním školením k zvyšování povědomí v oblasti bezpečnosti.

               Doporučení 3.1.11 bylo povýšeno na standard, a je tak právně závazné. Každý smluvní stát zajistí, aby pracovníci všech subjektů zapojených do nebo odpovědných za provádění různých aspektů národního bezpečnostního programu ochrany civilního letectví před protiprávními činy a osoby oprávněné k přístupu bez doprovodu do neveřejného prostoru letiště procházeli základní odbornou přípravou a aktualizačním školením k zvyšování povědomí v oblasti bezpečnosti. Tímto návrhem se uznává význam odborné přípravy k zvyšování povědomí v oblasti bezpečnosti a zdůrazňuje se potřeba zajistit ji jakožto základní odbornou přípravu i aktualizační školení.

               Povinnosti týkající se základní odborné přípravy a aktualizačního školení jsou obsaženy v právních předpisech EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy, konkrétně v bodech 11.4.1 a 11.4.3 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998.

               8)3.4 Kontrola kvality a kvalifikace

               Původní znění:

               3.4.1 Každý smluvní stát zajistí, aby osoby provádějící bezpečnostní kontroly procházely ověřením spolehlivosti a výběrovým řízením.

               Nové znění:

               3.4.1 Každý smluvní stát zajistí následující:

               a) u osob provádějících bezpečnostní kontroly, osob s přístupem bez doprovodu do vyhrazených bezpečnostních prostor a osob s přístupem k citlivým informacím týkajícím se ochrany letectví před protiprávními činy se provádí ověření spolehlivosti, a to předtím, než se ujmou uvedených povinností nebo než získají přístup k uvedeným prostorám či informacím;

               b) u uvedených osob se provádí opakované ověření spolehlivosti, a to v intervalech, které stanoví příslušný orgán; a

               c) osobám, které jsou v rámci ověření spolehlivosti shledány jako nevyhovující, se okamžitě odepře možnost provádět bezpečnostní kontroly, přístup bez doprovodu do vyhrazených bezpečnostních prostor a přístup k citlivým informacím týkajícím se ochrany letectví před protiprávními činy.

               Cílem tohoto návrhu je vyjasnit, kdo by měl být podroben ověření spolehlivosti, kdy by se mělo ověření spolehlivosti provádět a co by se mělo stát, je-li určitá osoba v rámci ověření spolehlivosti shledána jako nevyhovující. Tento standard nyní stanoví, že je nutné provádět opakované ověření spolehlivosti, a opatření požadovaná v případě, že je určitá osoba v důsledku ověření spolehlivosti shledána jako nevyhovující pro výkon příslušných funkcí. Odkaz na „výběrová řízení“ byl začleněn do bodu 3.4.2.

               Všechny zásady jsou již obsaženy v právních předpisech EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy, konkrétně v bodech 1.2.3.3, 1.2.3.5, 11.1, 11.5.1 a 11.6.3.5 písm. a) přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998 ve znění nařízení 2019/103 ze dne 23. ledna 2019.

               Tento návrh doplňuje změnu standardu 3.4.1. Původní standard 3.4.1 obsahoval odkaz na ověření spolehlivosti i na výběrová řízení. Jelikož návrh standardu 3.4.1 nyní zahrnuje další prvky týkající se rozsahu a pravidelnosti ověření spolehlivosti, tento návrh doplňuje prvek týkající se výběrových řízení.

               Kritéria pro výběr pracovníků provádějících bezpečnostní kontroly a související úkoly jsou obsažena v právních předpisech EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy, konkrétně v bodech 11.1.6, 11.1.7 a 11.1.8 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998.

               9)Změna statusu doporučení 3.4.9 na standard

               Původní znění:

               3.4.9 Doporučení. – Každý smluvní stát by měl zajistit, aby každý subjekt odpovědný za provádění příslušných součástí národního bezpečnostního programu ochrany civilního letectví před protiprávními činy pravidelně ověřoval, že je provádění bezpečnostních opatření zadaných externím poskytovatelům služeb v souladu s bezpečnostním programem daného subjektu.

               Nové znění:

               3.4.9 Každý smluvní stát zajistí, aby každý subjekt odpovědný za provádění příslušných součástí národního bezpečnostního programu ochrany civilního letectví před protiprávními činy pravidelně ověřoval, že je provádění bezpečnostních opatření zadaných externím poskytovatelům služeb v souladu s bezpečnostním programem daného subjektu.

               Toto doporučení bylo povýšeno na právně závazný standard. Cílem tohoto návrhu je zajistit, aby externí poskytovatelé služeb dodržovali právní předpisy příslušného státu v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy, a řešit tak problém vnitřní hrozby, kterou mohou externí poskytovatelé služeb představovat.

               Politika EU v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy, obsažená v nařízení (ES) č. 300/2008, stanoví následující:

               –Každý členský stát vypracuje, uplatňuje a zachovává národní bezpečnostní program ochrany civilního letectví před protiprávními činy, v němž vymezí odpovědnost za provádění společných základních norem a popíše opatření, která se od provozovatelů a subjektů za tímto účelem vyžadují.

               –Provozovatelé, dopravci a subjekty, na něž se vztahuje národní bezpečnostní program ochrany civilního letectví před protiprávními činy, mají povinnost vypracovat, uplatňovat a zachovávat bezpečnostní program v souladu s ustanoveními národního programu.

               –Tento program popíše metody a postupy, jimiž se daný provozovatel, dopravce či subjekt řídí, aby splnil požadavky právních předpisů a samotného bezpečnostního programu, včetně vnitřního řízení kvality.

               –Očekává se, že bezpečnostní opatření a operace zajišťované externími poskytovateli služeb budou zahrnuty v bezpečnostním programu výše uvedeného provozovatele, dopravce či subjektu, jenž si zachovává odpovědnost za uvedená opatření a operace, ledaže je externí poskytovatel služeb sám regulovaným či schváleným subjektem pro činnosti, které poskytuje, a má tak povinnost vypracovat vlastní bezpečnostní program.

               Tento standard je zahrnut v právních předpisech EU, konkrétně v ustanoveních čl. 10 odst. 1, čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 1 a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 300/2008 a v bodech 1.0.1, 3.0.1, 4.0.1, 5.0.1, 6.0.1, 7.0, 8.0.1, 9.0.1, 11.0.1 a 12.0.1 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998. Další ustanovení obsahují body 6.3.1.1, 6.3.1.2 písm. a), 6.4.1.2, 6.6.1.1 písm. c), 6.8.5.1 písm. a), 6-E, 8.1.3.2 písm. a), 8.1.4.1, 8.1.4.2, 8.1.4.3, 8.1.4.5, 8.1.4.6, 8.1.5.2, 9.1.3.1, 9.1.3.2, 9.1.3.3, 9.1.3.5, 9.1.3.6 a 9.1.4.2 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998.

               10)Změna statusu doporučení 4.1.2 na standard

               Původní znění:

               4.1.2 Doporučení. Každý smluvní stát by měl prosazovat uplatňování náhodných a nepředvídatelných bezpečnostních opatření. Nepředvídatelnost by mohla přispět k odrazujícímu účinku bezpečnostních opatření.

               Nové znění:

               4.1.2 Každý smluvní stát zajistí vhodné využití náhodnosti a nepředvídatelnosti při provádění bezpečnostních opatření.

               Doporučení 4.1.2 o využití náhodnosti a nepředvídatelnosti bylo povýšeno na právně závazný standard. Bezpečnostní cíl sledovaný novým standardem 4.1.2, totiž zdokonalení opatření zmírňujících rizika vnitřní hrozby, je v souladu s politikou Evropské unie v těchto oblastech:

               –detekční kontrola osob jiných než cestujících a detekční kontrola jejich vnášených předmětů;

               –detekční kontrola vozidel;

               –detekční kontrola a hlídkování ve veřejném i neveřejném prostoru letiště / vyhrazeném bezpečnostním prostoru a související opatření

               –detekční kontrola zásob

               Tato zásada je zahrnuta v právních předpisech EU, konkrétně v bodech 1.3.1, 1.4.1, 1.4.2, 8.1.6 a 9.1.5 přílohy prováděcího rozhodnutí Komise C(2015) 8005.

               11)4.2.3 Opatření týkající se kontroly přístupu

               Původní znění:

               4.2.3 Každý smluvní stát zajistí, aby byly stanoveny identifikační systémy pro osoby a vozidla, aby se zamezilo neoprávněnému přístupu do neveřejného prostoru letiště a vyhrazeného bezpečnostního prostoru. Před povolením přístupu do neveřejného prostoru letiště a vyhrazeného bezpečnostního prostoru dochází na určených kontrolních stanovištích k ověření totožnosti.

               Nové znění:

               4.2.3 Každý smluvní stát zajistí, aby byly stanoveny a zavedeny identifikační systémy pro osoby a vozidla, aby se zamezilo neoprávněnému přístupu do neveřejného prostoru letiště a vyhrazeného bezpečnostního prostoru. Přístup se umožní pouze osobám s provozní potřebou nebo jiným oprávněným důvodem. Před povolením přístupu do neveřejného prostoru letiště a vyhrazeného bezpečnostního prostoru dochází na určených kontrolních stanovištích k ověření totožnosti a oprávnění.

               Účelem standardu 4.2.3 „Opatření týkající se kontroly přístupu“ je posílit opatření týkající se kontroly přístupu do vyhrazených bezpečnostních prostor tím, že se zavede omezení umožňující přístup pouze osobám s provozní potřebou nebo jiným oprávněným důvodem k pobytu v uvedených prostorách a rozšířením ověřování v přístupových bodech vedle totožnosti také na oprávnění.

               V souladu s právními předpisy EU lze přístup osob a vozidel do vyhrazených bezpečnostních prostor povolit, pouze existuje-li oprávněný důvod. Předtím, než je určité osobě povolen přístup, dojde ke kontrole letištního identifikačního průkazu, aby bylo zajištěno, že je platný a odpovídá držiteli. Předtím, než je určitému vozidlu povolen přístup, dojde ke kontrole povolení vjezdu, aby bylo zajištěno, že je platné a odpovídá vozidlu. V právních předpisech EU se tyto zásady odrážejí v bodech 1.2.2.1, 1.2.2.4, 1.2.2.5, 1.2.2.6 a 1.2.6.1 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998.

               12)Standard 4.2.6 („Stoprocentní detekční kontrola osob jiných než cestujících“)

               Původní znění:

               4.2.6 Každý smluvní stát zavede opatření zajišťující, že osoby jiné než cestující spolu se vnášenými předměty budou před vstupem do vyhrazených bezpečnostních prostor letiště, které slouží mezinárodnímu civilnímu leteckému provozu, podrobeny detekční a bezpečnostní kontrole.

               Nové znění:

               4.2.6 Každý smluvní stát zavede opatření zajišťující, že osoby jiné než cestující spolu se vnášenými předměty budou před vstupem do vyhrazených bezpečnostních prostor letiště podrobeny detekční kontrole.

               Cílem tohoto návrhu je odstranit dvojznačnost a vyjasnit, že před vstupem do vyhrazeného bezpečnostního prostoru musí být detekční kontrole podrobeny všechny osoby jiné než cestující, aby se zamezilo vnitřní hrozbě.

               Právní předpisy EU jsou s novou formulací standardu 4.2.6 plně v souladu, konkrétně prostřednictvím bodů 1.3 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998 i přílohy prováděcího rozhodnutí Komise C(2015) 8005.

               13)Nový standard 4.2.6a – schopnost odhalovat výbušniny

               Za znění standardu 4.2.6 se doplňuje nové znění, jež zní:

               4.2.6a Každý smluvní stát zajistí používání vhodných detekčních metod, jež jsou schopny odhalit přítomnost výbušnin a výbušných zařízení, které osoby jiné než cestující přepravují na sobě nebo ve svých přepravovaných předmětech. Nejsou-li tyto metody používány nepřetržitě, musí se používat nepředvídatelně.

               Tento návrh uznává, že zmírňování vnitřní hrozby vyžaduje vyvážený a koordinovaný přístup mezi postupy ověření spolehlivosti a opatřeními fyzické bezpečnosti, a řeší potřebu vhodných detekčních metod, jež jsou schopny odhalit přítomnost výbušnin rovněž na osobách jiných než cestujících.

               Právní předpisy EU vyžadují, aby byla u určitého množství osob jiných než cestujících a jejich přepravovaných předmětů, a to jak těch, které spustily, tak i těch, které nespustily poplach, prováděna nepřetržitá náhodná a nepředvídatelná detekční kontrola. Bezpečnostním cílem této dodatečné detekční kontroly je odhalit výbušniny a výbušná zařízení. Tato bezpečnostní kontrola se provádí pomocí prostředků a metod, které jsou ze své povahy schopny identifikovat výbušniny (psi cvičení k zjišťování výbušnin, stopová detekce výbušnin, detekce výbušnin v obuvi a bezpečnostní skenery), nebo alternativně ruční prohlídkou. Má se za to, že aktuální metodika vyžadovaná v EU pro provádění ruční prohlídky osob a vnášených předmětů má přiměřenou schopnost odhalit výbušná zařízení skrytá na těle a ve vnášených předmětech. Ruční prohlídka navíc zvyšuje pravděpodobnost odhalení dalších nekovových (a nevýbušných) zakázaných předmětů. Uvedené požadavky byly provedeny bodem 1.3 přílohy prováděcího rozhodnutí Komise C(2015) 8005.

               14)Standard 4.6.5 – odkaz na známého odesílatele v bezpečném dodavatelském řetězci

               Původní znění:

               4.6.5 Každý smluvní stát zajistí, aby provozovatelé nepřijímali náklad nebo poštu k přepravě v letadle provozovaném v obchodní letecké dopravě, ledaže schválený agent nebo subjekt schválený příslušným orgánem potvrdil a doložil provedení detekční kontroly nebo jiných bezpečnostních kontrol. Náklad a pošta, u nichž takové potvrzení a doložení schváleným agentem nebo subjektem schváleným příslušným orgánem nelze provést, se podrobí detekční kontrole.

               Nové znění:

               4.6.5 Každý smluvní stát zajistí, aby provozovatelé nepřijímali náklad nebo poštu k přepravě v letadle provozovaném v obchodní letecké dopravě, ledaže schválený agent, známý odesílatel nebo subjekt schválený příslušným orgánem potvrdil a doložil provedení detekční kontroly nebo jiných bezpečnostních kontrol. Náklad a pošta, u nichž takové potvrzení a doložení schváleným agentem, známým odesílatelem nebo subjektem schváleným příslušným orgánem nelze provést, se podrobí detekční kontrole.

               Cílem tohoto návrhu je sladit tento standard se standardem 4.6.2 a zajistit, aby oba standardy jasně odkazovaly na známé odesílatele jako subjekty v bezpečném dodavatelském řetězci.

               Právní předpisy EU jsou s novou formulací standardu 4.6.5 plně v souladu, konkrétně prostřednictvím bodu 6.1.1 přílohy nařízení (ES) č. 300/2008 a bodu 6.1.1 přílohy prováděcího nařízení Komise (EU) 2015/1998.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Předmět zamýšleného aktu se týká oblasti, v níž má Unie na základě poslední části čl. 3 odst. 2 SFEU výlučnou vnější pravomoc, jelikož zamýšlený akt může „ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost“, konkrétně právní rámec EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy uvedený níže. Je proto nezbytné stanovit postoj Unie.

               V této souvislosti je důležité poukázat na to, že změna č. 17 přílohy 17, jež byla představena smluvním státům ICAO a předložena ke schválení Radě ICAO na jejím 218. zasedání, (již) je plně zohledněna v právních předpisech EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy. Je nicméně žádoucí, aby byly tyto posílené standardy uplatňovány po celém světě.

               Postoj Unie má být definován v souladu s použitelným právním rámcem EU v oblasti ochrany letectví před protiprávními činy, konkrétně s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 300/2008 ze dne 11. března 2008 o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví před protiprávními činy a o zrušení nařízení (ES) č. 2320/2002, jakož i s prováděcím nařízením (EU) 2015/1998 ze dne 5. listopadu 2015, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti.

               3.1.Procesněprávní základ

               3.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použijí bez ohledu na to, zda je Unie členem dotyčného orgánu nebo stranou dotyčné dohody
                  4
               .

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale mohou „rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  5
               .

               3.1.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               ICAO je orgán zřízený dohodou, konkrétně Chicagskou úmluvou.

               Veškeré změny přílohy 17 Chicagské úmluvy budou představovat akt s právními účinky.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               3.2.Hmotněprávní základ

               3.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie.

               3.2.2.Uplatnění v tomto konkrétním případě

               Zamýšlený akt sleduje cíle v oblasti politiky ochrany letectví před protiprávními činy. Jeho složky byly přijaty mezinárodní organizací, která ovlivňuje politiku EU v uvedené oblasti.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí by tudíž měl být čl. 100 odst. 2 SFEU.

               3.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 100 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2019/0249 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji k revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, který má být jménem Evropské unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva o mezinárodním civilním letectví (dále jen „Chicagská úmluva“), jejímž cílem je regulovat mezinárodní leteckou dopravu, vstoupila v platnost dne 4. dubna 1947. Zřídila Mezinárodní organizaci pro civilní letectví (ICAO).

               (2)Členské státy Unie jsou smluvními státy Chicagské úmluvy a členy ICAO, zatímco Unie má status pozorovatele v některých orgánech ICAO, včetně shromáždění a dalších technických orgánů.

               (3)Podle čl. 54 bodu 1 Chicagské úmluvy může Rada ICAO přijímat mezinárodní standardy a doporučené postupy.

               (4)Dne 4. července 2019 vydala ICAO dopis č. AS8/2.1-19/48, v němž své smluvní státy informovala, že navržená změna č. 17 přílohy 17 bude předložena Radě ICAO k přijetí na jejím 218. zasedání (18.–29. listopadu 2019) a předpokládá se, že bude použitelná od července 2020. Změna obsahuje mimo jiné nová či revidovaná ustanovení týkající se: hodnocení zranitelnosti, sdílení informací mezi státy a zúčastněnými stranami, výcvikových programů a certifikačních systémů, kontroly přístupu, prověřování personálu a dalších redakčních změn. Uvedeným dopisem určeným členským státům ICAO zahájila konzultační fázi, která skončila 4. října 2019.

               (5)Změny přílohy 17 vypracoval panel ICAO pro ochranu letectví před protiprávními činy, jehož aktivními členy jsou odborníci z osmi členských států, a následně je předložil ke schválení 217. zasedání Rady ICAO. Rada ICAO tyto změny po provedení konzultace na svém 218. zasedání pravděpodobně schválí.

               (6)Po přijetí budou zamýšlené změny závazné pro všechny členské státy ICAO, včetně všech členských států EU, a to v souladu s Chicagskou úmluvou a v rámci omezení v ní stanovených. Článek 38 Chicagské úmluvy vyžaduje, aby smluvní státy pomocí mechanismu pro oznamování rozdílů oznámily organizaci ICAO, hodlají-li se od určitého standardu odchýlit,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví, pokud jde o změnu č. 17 přílohy 17 („Ochrana před protiprávními činy“) Chicagské úmluvy, je uveden v příloze.

               Článek 2

               Postoj uvedený v článku 1 vyjádří členské státy Unie, jež jsou členy Mezinárodní organizace pro civilní letectví, jednajíce společně.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Úř. věst. L 21, 24.1.2019.

                     (2)

                        Úř. věst. L 97, 9.4.2008, s. 72.

                     (3)

                        Úř. věst. L 246, 26.9.2019, s. 15.

                     (4)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (5)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o postoji k revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Úmluvy o mezinárodním civilním letectví („Chicagská úmluva“), který má být jménem Evropské unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví

               PŘÍLOHA

               Postoj k revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Úmluvy o mezinárodním civilním letectví („Chicagská úmluva“), který má být jménem Evropské unie zaujat v Mezinárodní organizaci pro civilní letectví

               Obecné zásady

               V rámci činnosti Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), pokud jde o revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Chicagské úmluvy ve vztahu ke standardům a doporučeným postupům, členské státy, jednajíce společně v zájmu Unie:

               a)jednají v souladu s cíli, které Unie sleduje v rámci politiky ochrany letectví před protiprávními činy, zejména s cílem chránit osoby a zboží v Evropské unii a zamezit protiprávním činům s civilními letadly, které ohrožují bezpečnost civilního letectví;

               b)uplatňováním a vynucováním společných pravidel zavedených za účelem ochrany civilního letectví před protiprávními činy přispívají ke zvýšení celosvětové úrovně ochrany letectví;

               c)nadále podporují rozvoj bezpečnostních standardů ICAO za účelem ochrany civilního letectví před protiprávními činy v souladu s rezolucí Rady bezpečnosti OSN 2309 ze dne 22. září 2016
                  1
               .

               Postoj k revizi přílohy 17 (Ochrana před protiprávními činy) (změna č. 17) Členské státy, jednající společně v zájmu Unie, podpoří navrženou změnu č. 17 přílohy 17.

                     (1)

                        Rezoluce 2309 (2016) přijatá Radou bezpečnosti na jejím 7775. zasedání dne 22. září 2016: Hrozby pro mezinárodní mír a bezpečnost v důsledku teroristických činů: ochrana letectví před protiprávními činy.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            2019/0270(NLE)
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA k přijetí seznamu rozhodců podle článku 29.8 dohody

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA k přijetí seznamu rozhodců pro účely kapitoly 29 dohody.

               2.Souvislosti návrhu

               Komplexní hospodářská a obchodní dohoda (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“) byla podepsána dne 30. října 2016. V souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2017/38 se části dohody prozatímně provádějí od 21. září 2017.

               Článkem 26.1 dohody se zřizuje Smíšený výbor CETA složený ze zástupců obou stran. Smíšený výbor CETA je oprávněn přijímat po vzájemné dohodě rozhodnutí ve všech záležitostech stanovených v dohodě.

               Kapitola 29 se vztahuje na jakýkoli spor týkající se výkladu nebo uplatňování ustanovení dohody, není-li v dohodě stanoveno jinak.

               V čl. 29.8 odst. 1 se stanoví, že Smíšený výbor CETA sestaví seznam nejméně 15 osob, které jsou ochotny a schopny zastávat funkci rozhodců ve sporech podle kapitoly 29 (dále jen „zamýšlený akt“). Tento seznam má sestávat ze tří dílčích seznamů: jednoho dílčího seznamu za každou stranu a jednoho dílčího seznamu osob, které nejsou státními příslušníky žádné strany a mohou vykonávat funkci předsedy rozhodčího tribunálu.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Strany společně vypracovaly návrh seznamu rozhodců podle požadavků v článku 29.8 dohody.

               Rozhodnutí, kterým se stanoví tento seznam rozhodců, mělo být přijato na prvním zasedání Smíšeného výboru CETA a za účelem plného provedení kapitoly 29 o řešení sporů musí být nyní přijato co nejdříve.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“.

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  1
               .

               4.1.2.Použití na stávající případ

               Smíšený výbor CETA je orgánem zřízeným dohodou, konkrétně Komplexní hospodářskou a obchodní dohodou (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé.

               Zamýšlený akt představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazný podle mezinárodního práva v souladu s čl. 26.3 odst. 2 dohody.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, k němuž se zaujímá postoj jménem Unie. Sleduje‑li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze‑li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Použití na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž článek 207 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 207 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               2019/0270 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA k přijetí seznamu rozhodců podle článku 29.8 dohody

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Komplexní hospodářská a obchodní dohoda (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“) byla podepsána dne 30. října 2016.

               (2)V souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2017/38
                  2
                se části dohody prozatímně provádějí od 21. září 2017.

               (3)V čl. 29.8 odst. 1 dohody se stanoví, že Smíšený výbor CETA sestaví seznam nejméně 15 osob, které jsou ochotny a schopny zastávat funkci rozhodců.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA, neboť zamýšlené rozhodnutí bude pro Unii závazné,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být zaujat jménem Unie ve Smíšeném výboru CETA zřízeném podle Komplexní hospodářské a obchodní dohody (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé k přijetí seznamu rozhodců podle článku 29.8 dohody vychází z návrhu rozhodnutí Smíšeného výboru CETA připojeného k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               Článek 3

               Rozhodnutí Smíšeného výboru CETA se po přijetí vyhlásí v Úředním věstníku Evropské unie.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (2)

                        Úř. věst. L 11, 14.1.2017, s. 1080.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšeném výboru CETA k přijetí seznamu rozhodců podle článku 29.8 dohody

               DOPLNĚK

               ROZHODNUTÍ

                  SMÍŠENÉHO VÝBORU CETA č. [X/2019]

                  ze dne xxx,

               kterým se stanoví seznam rozhodců
                  podle článku 29.8 dohody

               SMÍŠENÝ VÝBOR CETA,

               s ohledem na Komplexní hospodářskou a obchodní dohodu (CETA) mezi Kanadou na jedné straně a Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“), a zejména na článek 29.8 uvedené dohody,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)V souladu s čl. 30.7 odst. 3 dohody jsou části dohody prozatímně prováděny od 21. září 2017.

               (2)V čl. 29.8 odst. 1 dohody se stanoví, že Smíšený výbor CETA sestaví seznam nejméně 15 osob, které jsou ochotny a schopny zastávat funkci rozhodců. Seznam rozhodců sestává ze tří dílčích seznamů: jeden dílčí seznam za každou stranu a jeden dílčí seznam osob, které nejsou státními příslušníky žádné strany a mohou vykonávat funkci předsedy rozhodčího tribunálu,

               ROZHODL TAKTO:

               1.Seznam rozhodců sestavený pro účely článku 29.8 dohody je uveden v příloze.

               2.Toto rozhodnutí nabude účinku dnem jeho přijetí Smíšeným výborem CETA.

               V … dne…

               Za Smíšený výbor CETA

               Příloha rozhodnutí Smíšeného výboru CETA č. [X/2019]

               Seznam rozhodců podle článku 29.8 dohody

               Dílčí seznam za Kanadu:

               1.Serge Fréchette

               2.Valerie Hughes

               3.Matthew Kronby

               4.Debra Steger

               5.J. Christopher Thomas

               6.Cherise Valles

               Dílčí seznam za EU:

               1.Claudio Dordi

               2.Michael Hahn

               3.Pieter Jan Kuijper

               4.Hélène Ruiz Fabri

               5.Peter Van den Bossche

               Dílčí seznam předsedů rozhodčího tribunálu:

               1.James Bacchus

               2.Christian Häberli

               3.Daniel Moulis

               4.David Unterhalter

               5.Seung Wha Chang


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 13.1.2020
            COM(2020) 8 final
            2020/0005(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Unie na třináctém zasedání konference smluvních stran Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů s ohledem na návrhy různých stran na změnu příloh úmluvy a s ohledem na odvolání výhrady vznesené k uvedené úmluvě

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být jménem Unie zaujat na třináctém zasedání konference smluvních stran Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (dále jen „úmluva“) v souvislosti se zamýšleným přijetím rozhodnutí týkajících se změn příloh úmluvy a odvolání stávající výhrady k této úmluvě.

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů

               Úmluva o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů má za cíl zachovat suchozemské a mořské stěhovavé druhy živočichů a stěhovavé druhy ptáků v celém areálu jejich rozšíření. Jde o mezivládní smlouvu uzavřenou pod záštitou Programu OSN pro životní prostředí, který se zabývá ochranou volně žijících živočichů a přírodních stanovišť v celosvětovém měřítku. Stěhovavé druhy volně žijících živočichů, které jsou chráněny, jsou uvedeny v přílohách I (ohrožené druhy) a II (druhy, jež mají být předmětem dohod) úmluvy. Úmluva vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1983.

               Evropská unie je smluvní stranou úmluvy
                  1
               . Smluvními stranami úmluvy jsou všechny členské státy.

               2.2.Konference smluvních stran

               Konference smluvních stran je hlavním rozhodovacím orgánem úmluvy. Její funkce jsou uvedeny v článku VII úmluvy a zahrnují pravomoc posuzovat stav stěhovavých druhů z hlediska jejich ochrany a následně měnit přílohy úmluvy. K přijetí rozhodnutí na zasedání konference smluvních stran je třeba dvoutřetinové většiny přítomných a hlasujících stran, nestanoví-li uvedená úmluva jinak.

               Postoj Unie týkající se změn příloh je stanoven rozhodnutím Rady na základě návrhu Komise. Společné postoje EU týkající se dalších návrhů rozhodnutí a usnesení se schvalují na předchozích zasedáních příslušné pracovní skupiny Rady nebo přímo na místě na koordinačních zasedáních EU.

               Třinácté zasedání konference smluvních stran této úmluvy se bude konat v Gandhinagaru (Indie) ve dnech 15. až 22. února 2020.

               Na osmém zasedání konference smluvních stran, které se konalo v Nairobi (Keňa) ve dnech 20. až 25. listopadu 2005, bylo přijalo rozhodnutí o zařazení druhu Cetorhinus maximus do přílohy I úmluvy.

               2.3.Zamýšlené akty konference smluvních stran

               Během třináctého zasedání ve dnech 15. až 22. února 2020 má konference smluvních stran přijmout rozhodnutí týkající se změn příloh úmluvy („zamýšlené akty“).

               Účelem zamýšlených aktů je změnit přílohy I a II úmluvy, jak je stanoveno v článku XI úmluvy.

               V souladu s článkem III úmluvy obsahuje příloha I seznam stěhovavých druhů, které jsou ohroženy a pro něž budou strany, které jsou areálovými státy dotčených druhů, usilovat o přijetí různých opatření pro jejich zachování a zakáží lov zvířat patřících k těmto druhům.

               Článek IV úmluvy stanoví, že příloha II obsahuje seznam stěhovavých druhů, jejichž stav z hlediska ochrany je nepříznivý a pro jejichž zachování a hospodaření s nimi se vyžadují mezinárodní dohody, a také těch, jejichž stavu z hlediska ochrany by významně prospěla mezinárodní spolupráce, jíž by se dosáhlo pomocí mezinárodní dohody. Odůvodňují-li to okolnosti, může být stěhovavý druh veden jak v příloze I, tak v příloze II.

               V souladu s článkem XI úmluvy může návrhy na změnu podat každá strana. Změna příloh vstupuje v platnost pro všechny strany devadesát dnů po zasedání konference smluvních stran, na němž je přijata, vyjma stran, které vznesou výhradu.

               V souladu s článkem XI úmluvy může být výhrada ke změně odvolána písemným sdělením depozitáři a změna poté vstoupí v platnost pro onu stranu devadesát dní po té, co byla výhrada odvolána.

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               S ohledem na třinácté zasedání konference smluvních stran úmluvy a v souladu s rozhodnutím Rady 2019/1581 ze dne 16. září 2019 navrhla Unie změnit úmluvu takto:

                a)
                     změnit přílohu I úmluvy tak, aby byl zařazen druh Tetrax tetrax;

               b)
                     změnit přílohu II úmluvy tak, aby byly zařazeny druhy Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus a Sphyrna zygaena.

               Další strany úmluvy předložily návrhy na změnu přílohy I s cílem zařadit tyto druhy: Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis bengalensis, Diomedea antipodensis a Carcharhinus longimanus.

               Další strany úmluvy předložily návrhy na změnu přílohy II s cílem zařadit tyto druhy: Panthera onca, Ovis vignei a Sphyrna zygaena (regionální populace, která se vyskytuje podél Brazílie, Uruguaye, výlučných ekonomických zón Argentiny a přilehlých mezinárodních vod).

               Je proto nezbytné, aby Rada přijala rozhodnutí s cílem stanovit postoj, který má být jménem Unie zaujat na třináctém zasedání konference smluvních stran s ohledem na všechny návrhy na změnu.

               Unie by měla v zásadě podpořit všechny návrhy, protože jsou vědecky podložené, v souladu s právními předpisy Unie i s jejím závazkem podílet se na mezinárodní spolupráci v oblasti ochrany biologické rozmanitosti, včetně zvažování nejlepšího možného využití vědeckých informací týkajících se jak biologických vlastností, tak biologických referenčních bodů pro rybolov.

               Navrhované doplnění uvedených druhů do přílohy I nebo II úmluvy by nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               Pokud jde o druh Panthera onca, který se v Evropské unii nachází pouze ve Francouzské Guyaně, v níž se neuplatňují právní předpisy EU na ochranu přírody, jeho lov je zakázán vyhláškou, která stanoví nulovou kvótu s odchylnými režimy pro ty, kdo takový druh tradičně užívají ke své obživě, a mimořádné okolnosti, na něž se vztahuje čl. III odst. 5 písm. c) a d) úmluvy.

               Pokud jde o návrh zařadit do přílohy II regionální populaci Sphyrna zygaena, která se vyskytuje podél Brazílie, Uruguaye, výlučných ekonomických zón Argentiny a přilehlých mezinárodních vod, tento návrh se v podstatě překrývá s návrhem Unie na zařazení celosvětové populace tohoto druhu do přílohy II, a proto by měl být podpořen návrh Unie a nikoli návrh předložený jinou stranou. Všechny ostatní návrhy by měly být bezpodmínečně podpořeny.

               S ohledem na rozhodnutí přijaté na osmém zasedání konference smluvních stran týkající se zařazení druhu Cetorhinus maximus do přílohy I úmluvy, stávající výhrada Unie
                  2
                týkající se zařazení druhu Cetorhinus maximus do přílohy I by měla být odvolána, jelikož právo Unie nyní splňuje povinnosti podle úmluvy týkající se ochrany tohoto druhu areálovými státy díky jeho zařazení do přílohy I.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody.“

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  3
               .

               4.1.2.Použití na stávající případ

               Konference smluvních stran je orgánem zřízeným dohodou, a to Úmluvou o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů.

               Akty, které má konference smluvních stran přijmout, představují akty s právními účinky. Zamýšlené akty budou závazné podle mezinárodního práva v souladu s článkem XI Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů.

               Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec úmluvy.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v jehož souvislosti je postoj jménem Unie zaujat. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté na základě čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Použití na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšlených aktů se týká životního prostředí.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 192 odst. 1 SFEU.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být čl. 192 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Zveřejnění zamýšleného aktu

               Jelikož akty konference smluvních stran změní přílohy I a II Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů, je vhodné je po jejich přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

               2020/0005 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Unie na třináctém zasedání konference smluvních stran Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů s ohledem na návrhy různých stran na změnu příloh úmluvy a s ohledem na odvolání výhrady vznesené k uvedené úmluvě

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (dále jen „úmluva“) byla Unií uzavřena rozhodnutím Rady 82/461/EHS ze dne 24. června 1982
                  4
                a vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1983.

               (2)Podle článku XI úmluvy může konference smluvních stran přijmout rozhodnutí o změně příloh úmluvy.

               (3)Konference smluvních stran má během svého třináctého zasedání ve dnech 15. až 22. února 2020 přijmout rozhodnutí týkající se změn příloh úmluvy.

               (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být jménem Unie zaujat na konferenci smluvních stran, neboť přijatá rozhodnutí budou pro Unii závazná.

               (5)Unie předložila návrhy s cílem zařadit druhy Galeorhinus galeus, Tetrax tetrax a Sphyrna zygaena do přílohy II úmluvy a druh Tetrax tetrax do přílohy I úmluvy, což by nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (6)Další strany předložily návrhy týkající se zařazení druhů Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis bengalensis, Diomedea antipodensis a Carcharhinus longimanus do přílohy I a týkající se zařazení druhů Panthera onca, Ovis vignei a Sphyrna zygaena (regionální populace, která se vyskytuje podél Brazílie, Uruguaye, výlučných ekonomických zón Argentiny a přilehlých mezinárodních vod) do přílohy II.

               (7)Unie by měla podpořit vlastní návrh na zařazení celosvětové populace druhu Sphyrna zygaena do přílohy II úmluvy a upřednostnit ho oproti návrhu předloženému jinou stranou, jehož cílem je zařazení pouze regionální populace, která se vyskytuje podél Brazílie, Uruguaye, výlučných ekonomických zón Argentiny a přilehlých mezinárodních vod.

               (8)Unie by měla podpořit všechny ostatní návrhy, protože jsou vědecky podložené, jsou v souladu se závazkem Unie k mezinárodní spolupráci v rámci ochrany biologické rozmanitosti v souladu s článkem 5 Úmluvy OSN o biologické rozmanitosti a s rozhodnutími přijatými na konferenci smluvních stran uvedené úmluvy.

               (9)Na území EU se nevyskytují druhy Elephas maximus indicus, Ardeotis nigriceps a Houbaropsis bengalensis bengalensis, takže zařazení těchto druhů do přílohy I úmluvy by nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (10)Na území EU se nevyskytuje druh Ovis vignei, takže zařazení tohoto druhu do přílohy II úmluvy by nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (11)Druh Panthera onca se v EU vyskytuje pouze ve Francouzské Guyaně, která nespadá do oblasti působnosti směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin
                  5
               , jež se vztahuje pouze na evropské území členských států, na které se vztahuje Smlouva. Ochrana druhů ve Francouzské Guyaně, včetně druhu Panthera onca je proto zajištěna vnitrostátními právními předpisy. Doplnění tohoto druhu do přílohy I úmluvy by proto nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (12)Ptačí druh Diomedea antipodensis se v Unii nevyskytuje. Společná rybářská politika Unie a regulace rybolovu příslušnými regionálními organizacemi pro řízení rybolovu nabízí vhodné nástroje, kterými Unie přispívá k řízení jeho ochrany, takže doplnění tohoto druhu do přílohy I úmluvy by nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (13)Společná rybářská politika Unie a regulace rybolovu příslušnými regionálními organizacemi pro řízení rybolovu nabízí vhodné nástroje, kterými EU přispívá k řízení ochrany rybího druhu Carcharhinus longimanus. Kromě toho je rybolov a ponechávání si tohoto druhu zakázáno podle nařízení Rady (EU) 2019/124. Doplnění tohoto druhu do přílohy I úmluvy by proto nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               (14)Nařízení Rady (EU) 2019/124 zakazuje rybolov a ponechávání si druhu Cetorhinus maximus, který je zařazen do přílohy I úmluvy, ale k jehož zařazení má Unie v současné době v platnosti výhradu. Odvolání této výhrady by proto nevyžadovalo žádnou změnu práva Unie.

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat na třináctém zasedání konference smluvních stran, je tento:

               1)podpořit zařazení těchto druhů do přílohy I:

               1)Tetrax tetrax;

               2)Elephas maximus indicus;

               3)Panthera onca;

               4)Ardeotis nigriceps;

               5)Houbaropsis bengalensis bengalensis;

               6)Diomedea antipodensis;

               7)Carcharhinus longimanus;

               2)podpořit zařazení těchto druhů do přílohy II:

               1)Tetrax tetrax;

               2)Galeorhinus galeus;

               3)Sphyrna zygaena (celosvětová populace);

               4)Panthera onca;

               5)Ovis vignei.

               Článek 2

               Komise sdělí depozitáři jménem Unie odvolání své výhrady týkající se zařazení Cetorhinus maximus do přílohy I úmluvy.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno Komisi.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady 82/461/EHS ze dne 24. června 1982 o uzavření Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů (Úř. věst. L 210, 24.6.1982, s. 10).

                     (2)

                        Vznesená v roce 2006 na základě rozhodnutí Rady ze dne 21. února 2006 o změně přílohy I Úmluvy o ochraně stěhovavých druhů volně žijících živočichů přijaté na osmém zasedání konference smluvních stran ohledně doplnění druhu Cetorhinus maximus.

                     (3)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (4)

                        Úř. věst. L 210, 19.7.1982, s. 10.

                     (5)

                        Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 17.1.2020
            COM(2020) 17 final
            2020/0007(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na 63. zasedání Komise pro narkotika, pokud jde o doplnění na seznam látek v tabulce I Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.Předmět návrhu

               Tento návrh se týká rozhodnutí o postoji, který má být zaujat jménem Unie v Komisi pro narkotika (CND) v souvislosti se zamýšleným přijetím změn v tabulkách Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami z roku 1988 na základě doporučení Mezinárodního úřadu pro kontrolu omamných látek (INCB).

               2.Souvislosti návrhu

               2.1.Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami z roku 1988

               Cílem Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami z roku 1988 (dále jen „úmluva“) je podporovat spolupráci mezi smluvními stranami, aby se mohly účinněji zabývat různými aspekty nedovoleného obchodu s omamnými a psychotropními látkami, které mají mezinárodní rozměr. V rámci plnění svých závazků vyplývajících z úmluvy přijmou smluvní strany nezbytná opatření, včetně právních a správních opatření, v souladu se základními ustanoveními svých příslušných vnitřních právních systémů. Úmluva vstoupila v platnost dne 11. listopadu 1990. Evropská unie
                  1
                a její členské státy jsou smluvními stranami úmluvy.

               2.2.Komise pro narkotika (CND)

               Komise CND je komisí Ekonomické a sociální rady (ECOSOC) OSN a její funkce a pravomoci jsou stanoveny mimo jiné právě v úmluvě. Skládá se ze zástupců 53 členských států OSN zvolených radou ECOSOC. Třináct členských států
                  2
                je v současné době členy komise CND s hlasovacím právem. Unie má v komisi CND status pozorovatele.

               Komise CND může dvoutřetinovou většinou svých členů rozhodnout o zařazení látky do tabulek úmluvy. Přitom bere v potaz připomínky předložené smluvními stranami a připomínky a doporučení úřadu INCB, jehož posouzení je směrodatné, pokud jde o vědecké otázky, a rovněž zohledňuje jakékoli další významné faktory.

               2.3.Zamýšlený akt Komise pro narkotika (CND)

               Na svém 63. zasedání ve dnech 2.–6. března 2020 má komise CND přijmout rozhodnutí o doplnění jedné látky do tabulek úmluvy („zamýšlený akt“); konkrétně se jedná o methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA).

               Účelem zamýšleného aktu je zařadit methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA) na seznam uvedených látek do tabulek úmluvy, aby státy byly povinny zavést opatření ke kontrole a sledování legálního obchodu s methyl-alfa-fenylacetoacetátem (MAPA) jako základní způsob, jak zabránit jeho zneužívání.

               Podle úmluvy se rozhodnutí komise CND stávají závaznými, pokud některá ze stran nepředloží ve stanovené lhůtě rozhodnutí k přezkoumání radě ECOSOC
                  3
               . Rozhodnutí rady ECOSOC v dané věci jsou konečná. Zamýšlené akty se pro smluvní strany stanou závaznými v souladu s článkem 12 úmluvy, v jehož příslušných částech se stanoví:

               „Všechna rozhodnutí Komise učiněná na základě tohoto článku, budou oznámena generálním tajemníkem všem státům a jiným organizacím, které jsou a které mají právo stát se stranami této Úmluvy a členy Úřadu. Takovéto rozhodnutí vstupuje pro každou smluvní stranu v platnost 180 dní po datu takového oznámení.

               Rozhodnutí, která učiní Komise na základě tohoto článku, podléhají přezkoumání Radou na žádost kterékoli smluvní strany, se kterou se obrátila během 180 dní od data oznámení rozhodnutí. Žádost o přezkoumání bude zaslána generálnímu tajemníkovi spolu se všemi příslušnými informacemi, na kterých se žádost o přezkoumání zakládá.

               Generální tajemník zašle kopie žádosti o přezkoumání a příslušné informace Komisi, Úřadu a všem smluvním stranám a vyzve je, aby do 90 dní zaslaly připomínky. Všechny došlé připomínky budou předloženy ke zvážení Radě.

               Rada může rozhodnutí Komise potvrdit nebo zrušit. Oznámení o rozhodnutí Rady bude zasláno všem státům (a jiným organizacím), které jsou nebo se mohou stát smluvními stranami této Úmluvy, Komisi a Úřadu.“

               3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

               Komise byla dne 15. listopadu 2019 informována o tom, že úřad INCB doporučuje do tabulky I úmluvy doplnit jednu látku, konkrétně methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA).

               Podle posouzení úřadu INCB se methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA) často používá k nedovolené výrobě amfetaminu a metamfetaminu. Existují důkazy o tom, že objem a rozsah nedovolené výroby těchto omamných a psychotropních látek představuje natolik závažné problémy v oblasti veřejného zdraví nebo v sociální oblasti, že to opravňuje k zařazení této látky pod mezinárodní kontrolu. Kromě toho neexistuje žádné známé zákonné použití methyl-alfa-fenylacetoacetátu (MAPA) kromě malých množství pro výzkum, vývoj a laboratorní analýzu.

               Nelegální výroba amfetaminu a metamfetaminu představuje v Unii závažný problém. Tyto nelegálně vyráběné omamné a psychotropní látky způsobují v Unii závažné problémy v oblasti veřejného zdraví a v sociální oblasti. Zločinná spolčení v Unii kromě toho nelegálně vyvážejí tyto omamné a psychotropní látky do třetích zemí.

               Je třeba poznamenat, že Komise v současné době v návaznosti na jednání skupiny odborníků EU pro prekursory drog v květnu 2019 souběžně připravuje nařízení v přenesené pravomoci o doplnění několika látek, včetně methyl-alfa-fenylacetoacetátu (MAPA) do přílohy 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog a přílohy nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Unií a třetími zeměmi
                  4
               .

               Členské státy Unie by proto měly v komisi CND vyjádřit postoj ve prospěch doplnění methyl-alfa-fenylacetoacetátu (MAPA) do tabulky I úmluvy.

               Změny v tabulkách úmluvy mají přímé důsledky pro působnost práva Unie v oblasti kontroly prekursorů drog vzhledem k tomu, že látky doplněné do tabulek úmluvy mají být začleněny do práva Unie. K zajištění výše uvedeného je Komisi svěřena pravomoc přijmout akty v přenesené pravomoci.

               4.Právní základ

               4.1.Procesněprávní základ

               4.1.1.Zásady

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody.“

               Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem dotyčného orgánu nebo stranou dotyčné dohody
                  5
               .

               Pojem „akty s právními účinky“ zahrnuje akty, které mají právní účinky na základě pravidel mezinárodního práva, kterým se řídí dotyčný orgán. Zahrnuje rovněž nástroje, které podle mezinárodního práva nemají závazný účinek, ale „mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právní úpravy přijaté zákonodárcem Unie“
                  6
               .

               4.1.2.Použití na stávající případ

               Komise pro narkotika (CND) je orgán zřízený dohodou, konkrétně Úmluvou Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami.

               Akt, který má Komise pro narkotika (CND) přijmout, představuje akt s právními účinky. Zamýšlený akt bude závazný podle mezinárodního práva v souladu s článkem 12 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami. Zamýšlený akt má právní účinky a může rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU, konkrétně nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Unií a třetími zeměmi, a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog. Důvodem je, že změny v tabulkách úmluvy mají přímé důsledky pro působnost práva Unie v oblasti kontroly prekursorů drog vzhledem k tomu, že látky doplněné do tabulek úmluvy mají být začleněny do práva Unie.

               Zamýšlený akt nedoplňuje ani nepozměňuje institucionální rámec dotyčné dohody.

               Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je tudíž čl. 218 odst. 9 SFEU.

               4.2.Hmotněprávní základ

               4.2.1.Zásady

               Hmotněprávní základ rozhodnutí podle čl. 218 odst. 9 SFEU závisí v první řadě na cíli a obsahu zamýšleného aktu, v souvislosti s nímž se postoj jménem Unie zaujímá. Sleduje-li zamýšlený akt dvojí účel nebo má-li dvě složky a lze-li jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být rozhodnutí přijaté podle čl. 218 odst. 9 SFEU založeno na jediném hmotněprávním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel či složka.

               4.2.2.Použití na stávající případ

               Hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se týkají společné obchodní politiky.

               Hmotněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto článek 207 Smlouvy o fungování Evropské unie.

               4.3.Závěr

               Právním základem navrhovaného rozhodnutí by měl být článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU.

               5.Zveřejnění zamýšleného aktu

               Vzhledem k tomu, že akt Komise pro narkotika pozmění tabulky Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami, je vhodné jej po přijetí zveřejnit v Úředním věstníku Evropské unie.

               2020/0007 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na 63. zasedání Komise pro narkotika, pokud jde o doplnění na seznam látek v tabulce I Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami z roku 1988 (dále jen „úmluva“) vstoupila v platnost dne 11. listopadu 1990 a byla uzavřena jménem Evropského hospodářského společenství rozhodnutím Rady č. 90/611/EHS
                  7
               .

               (2)Podle čl. 12 odst. 2 až 7 úmluvy mohou být do tabulek úmluvy, ve kterých jsou uvedeny prekursory drog, doplňovány další látky.

               (3)Komise pro narkotika by měla během svého 63. zasedání ve dnech 2. až 6. března 2020 ve Vídni přijmout rozhodnutí o doplnění jedné nové látky do tabulek úmluvy.

               (4)Je vhodné určit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Komisi pro narkotika, protože rozhodnutí bude pro Unii závazné a může rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah práva Unie, konkrétně nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Unií a třetími zeměmi
                  8
               , a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog
                  9
               .

               (5)Podle posouzení Mezinárodního úřadu pro kontrolu omamných látek se látka methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA) často používá k nedovolené výrobě amfetaminu a metamfetaminu. Existují důkazy o tom, že objem a rozsah nedovolené výroby těchto omamných a psychotropních látek představuje natolik závažné problémy v oblasti veřejného zdraví a v sociální oblasti, že to opravňuje k zařazení těchto látek pod mezinárodní kontrolu. Nelegální výroba amfetaminu a metamfetaminu způsobuje v Unii závažné problémy v oblasti veřejného zdraví a v sociální oblasti. Incidenty související s obchodováním s methyl-alfa-fenylacetoacetátem (MAPA) jsou stále častější a týkají se stále většího množství, přičemž zločinná spolčení v Unii také amfetamin a metamfetamin nelegálně vyvážejí tyto do třetích zemí.

               (6)Postoj Unie vyjádří členské státy Unie, které jsou členy Komise pro narkotika,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Postoj, který má být jménem Unie zaujat na 63. zasedání Komise pro narkotika, je tento:

               — methyl-alfa-fenylacetoacetát (MAPA) má být zařazen do tabulky I úmluvy.

               Článek 2

               Postoj uvedený v článku 1 vyjádří členské státy Unie, které jsou členy Komise pro narkotika.

               Článek 3

               Toto rozhodnutí je určeno členským státům.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda/předsedkyně

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady ze dne 22. října 1990, kterým se jménem Evropského hospodářského společenství uzavírá Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (Úř. věst. L 326, 24.11.1990, s. 56).

                     (2)

                        Belgie, Česká republika, Německo, Španělsko, Francie, Chorvatsko, Itálie, Maďarsko, Nizozemsko, Rakousko, Polsko, Švédsko a Spojené království. Členství Spojeného království z EU podléhá změně v důsledku žádosti Spojeného království o ukončení členství v EU.

                     (3)

                        Ustanovení čl. 12 odst. 7 úmluvy OSN z roku 1988.

                     (4)

                        Nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Unií a třetími zeměmi (Úř. věst. L 22, 26.1.2005, s. 1), a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 273/2004 ze dne 11. února 2004 o prekursorech drog (Úř. věst. L 47, 18.2.2004, s. 1).

                     (5)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, bod 64.

                     (6)

                        Rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014, Německo v. Rada, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, body 61 až 64.

                     (7)

                        Úř. věst. L 326, 24.11.1990, s. 56.

                     (8)

                        Úř. věst. L 22, 26.1.2005, s. 1.

                     (9)

                        Úř. věst. L 47, 18.2.2004, s. 1.


               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 17.1.2020
            COM(2020) 28 final
            2020/0012(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o změně rozhodnutí (EU) 2019/274 o podpisu Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii jménem Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii
            (Text s významem pro EHP)

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

                  Dne 29. března 2017 oznámilo Spojené království Evropské radě na základě článku 50 Smlouvy o Evropské unii (Smlouva o EU) svůj záměr vystoupit z Evropské unie a z Evropského společenství pro atomovou energii. Podle uvedeného ustanovení vyjednala Evropská unie se Spojeným královstvím dohodu o podmínkách jeho vystoupení (dále jen „dohoda o vystoupení“), s přihlédnutím k rámci jeho budoucích vztahů s Unií.

                  Dne 11. ledna 2019 přijala Rada rozhodnutí (EU) 2019/274, kterým se schvaluje podpis dohody o vystoupení
                     1
                  , a postoupila návrh rozhodnutí Rady o uzavření dohody o vystoupení Evropskému parlamentu k vyslovení souhlasu.

               Vláda Spojeného království však v parlamentu nezískala podporu nezbytnou k podpisu a ratifikaci dohody o vystoupení a požádala Evropskou radu o prodloužení lhůty stanovené v čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU. Evropská rada nejprve rozhodla o prodloužení do 12. dubna 2019
                  2
               . Uvedená lhůta byla dále prodloužena do 31. října 2019
                  3
                a poté do 31. ledna 2020
                  4
               .

               Podle čl. 185 třetího pododstavce dohody o vystoupení může Unie v písemném oznámení o dokončení nezbytných vnitřních postupů s ohledem na každý členský stát, který upozorní na důvody v souvislosti se základními zásadami svého vnitrostátního práva, prohlásit, že během přechodného období mohou vykonávající justiční orgány tohoto členského státu odmítnout předání jeho státních příslušníků Spojenému království na základě evropského zatýkacího rozkazu i nad rámec důvodů pro odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu uvedených v rámcovém rozhodnutí Rady 2002/584/SVV
                  5
               . Podle článku 4 rozhodnutí (EU) 2019/274 mají členské státy, které zamýšlejí využít možnosti stanovené v čl. 185 druhém pododstavci dohody o vystoupení, o tomto svém záměru uvědomit Komisi a generální sekretariát Rady před 15. únorem 2019
                  6
               .

               S ohledem na různá prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU je vhodné stanovit novou lhůtu, ve které by měly členské státy, které zamýšlejí této možnosti využít, o tom uvědomit Komisi a generální sekretariát Rady.

                  Je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí (EU) 2019/274 o podpisu dohody o vystoupení.

               2020/0012 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o změně rozhodnutí (EU) 2019/274 o podpisu Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii jménem Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii

               (Text s významem pro EHP)

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 50 této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)Rada dne 11. ledna 2019 přijala rozhodnutí (EU) 2019/274
                  7
                o podpisu dohody o vystoupení.

               (2)Evropská rada rozhodnutím (EU) 2019/476
                  8
                nejprve rozhodla, se souhlasem Spojeného království, o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU do 12. dubna 2019. Uvedená lhůta byla dále prodloužena do 31. října 2019 rozhodnutím Evropské rady (EU) 2019/584
                  9
                učiněným se souhlasem Spojeného království a poté do 31. ledna 2020 rozhodnutím Evropské rady (EU) 2019/1810
                  10
                učiněným se souhlasem Spojeného království.

               (3)Podle čl. 185 třetího pododstavce dohody o vystoupení v upraveném znění
                  11
                může Unie v písemném oznámení o dokončení nezbytných vnitřních postupů s ohledem na každý členský stát, který upozorní na důvody v souvislosti se základními zásadami svého vnitrostátního práva, prohlásit, že během přechodného období mohou vykonávající justiční orgány tohoto členského státu odmítnout předání jeho státních příslušníků Spojenému království na základě evropského zatýkacího rozkazu i nad rámec důvodů pro odmítnutí výkonu evropského zatýkacího rozkazu uvedených v rámcovém rozhodnutí Rady 2002/584/SVV
                  12
               . Podle článku 4 rozhodnutí (EU) 2019/274 mají členské státy, které zamýšlejí využít možnosti stanovené v čl. 185 třetím pododstavci dohody o vystoupení, o tomto svém záměru uvědomit Komisi a generální sekretariát Rady před 15. únorem 2019.

               (4)S ohledem na různá prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU je vhodné změnit rozhodnutí (EU) 2019/274 s cílem stanovit novou lhůtu, ve které by měly členské státy, které zamýšlejí využít možnosti stanovené v čl. 185 třetím pododstavci, o tom uvědomit Komisi a generální sekretariát Rady. Při této příležitosti je vhodné upravit odkaz na příslušný pododstavec článku 185 dohody o vystoupení.

               (5)Rozhodnutí (EU) 2019/274 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.

               (6)Jak stanoví čl. 50 odst. 4 Smlouvy o EU, Spojené království se nepodílí na jednáních Rady, která se týkají tohoto rozhodnutí, ani na jeho přijímání,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Článek 4 rozhodnutí (EU) 2019/274 se nahrazuje tímto:

               „Článek 4

               Členské státy, které zamýšlejí využít možnosti stanovené v čl. 185 třetím pododstavci dohody, o tomto svém záměru uvědomí Komisi a generální sekretariát Rady před 28. lednem 2020.“

               Článek 2

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda

                     (1)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/274 ze dne 11. ledna 2019 o podpisu Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii jménem Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. L 47 I, 19.2.2019, s. 1). Znění dohody o vystoupení připojené k rozhodnutí (EU) 2019/274 bylo zveřejněno v Úř. věst. C 66 I, 19.2.2019, s. 1.

                     (2)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/476 učiněné se souhlasem Spojeného království, ze dne 22. března 2019, o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 80 I, 22.3.2019, s. 1).

                     (3)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/584 učiněné se souhlasem Spojeného království ze dne 11. dubna 2019 o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 101, 11.4.2019, s. 1).

                     (4)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/1810 učiněné se souhlasem Spojeného království ze dne 29. října 2019 o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 278 I, 30.10.2019, s. 1).

                     (5)

                        Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1).

                     (6)

                        Rozhodnutí (EU) 2019/274 odkazuje na čl. 185 druhý pododstavec dohody o vystoupení zveřejněné v Úř. věst. C 66 I, 19.2.2019, s. 1. V upravené dohodě o vystoupení, zveřejněné v Úř. věst. C 384 I, 12.11.2019, s. 1, se však druhý pododstavec stal pododstavcem třetím.

                     (7)

                        Rozhodnutí Rady (EU) 2019/274 ze dne 11. ledna 2019 o podpisu Dohody o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii jménem Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii (Úř. věst. L 47 I, 19.2.2019, s. 1).

                     (8)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/476 učiněné se souhlasem Spojeného království, ze dne 22. března 2019, o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 80 I, 22.3.2019, s. 1).

                     (9)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/584 učiněné se souhlasem Spojeného království ze dne 11. dubna 2019 o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 101, 11.4.2019, s. 1).

                     (10)

                        Rozhodnutí Evropské rady (EU) 2019/1810 učiněné se souhlasem Spojeného království, ze dne 29. října 2019, o prodloužení lhůty podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU (Úř. věst. L 278 I, 30.10.2019, s. 1).

                     (11)

                        Upravené znění dohody o vystoupení bylo zveřejněno v Úř. věst. C 384 I, 12.11.2019, s. 1.

                     (12)

                        Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1).