				|

		52011PC0635

			Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o společné evropské právní úpravě prodeje /* KOM/2011/0635 v konečném znění - 2011/0284 (COD) */

			   	DŮVODOVÁ
ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI
NÁVRHU
·
Odůvodnění a cíle návrhu
Rozdíly, které se vyskytují ve smluvním právu
jednotlivých členských států, omezují obchodníky a spotřebitele, kteří se
hodlají zapojit do přeshraničního obchodu v rámci vnitřního trhu. Překážky,
které z těchto rozdílů vyplývají, odrazují obchodníky, zejména malé a střední
podniky (MSP), od zapojení se do přeshraničního obchodu nebo od expanze na trhy
nových členských států. Spotřebitelům se tak brání v přístupu k výrobkům, které
nabízejí obchodníci z jiných členských států.
V současné době pouze jeden z deseti
obchodníků v Unii zapojených do obchodu se zbožím vyváží v rámci Unie a většina
těch, kteří tak činí, vyváží pouze do malého počtu členských států. Překážky
související se smluvním právem jsou jedním z hlavních faktorů, jež mají podíl
na této situaci. Z průzkumů[1]
vyplývá, že z celé řady překážek, které omezují přeshraniční obchod,
počítáme-li mezi ně daňovou úpravu, administrativní požadavky, obtíže s
dodáním, jazyk a kulturu, vybrali obchodníci jako hlavní překážky
přeshraničního obchodu ty související se smluvním právem.
Nutnost obchodníků přizpůsobovat se
jednotlivým vnitrostátním systémům smluvního práva, které se mohou uplatnit v
přeshraničních transakcích, způsobuje, že je přeshraniční obchod složitější a
nákladnější než domácí obchod, a to jak v transakcích mezi podnikateli
a spotřebiteli, tak mezi podnikateli navzájem.
V přeshraničních transakcích obchodníci
většinou nesou dodatečné náklady, k čemuž v domácím obchodu nedochází. Tyto
náklady zahrnují obtíže při vyhledávání pravidel použitelného zahraničního
smluvního práva, získávání právního poradenství, sjednávání rozhodného práva v
transakcích mezi podnikateli navzájem a přizpůsobování smluv požadavkům práva
na ochranu spotřebitele v transakcích mezi podnikatelem a spotřebitelem.
V přeshraničních transakcích mezi podnikatelem
a spotřebitelem mají náklady na transakci, které souvisejí se smluvním právem,
a právní překážky vyplývající z rozdílů mezi jednotlivými kogentními ustanoveními
vnitrostátního práva na ochranu spotřebitele, značný dopad. Podle článku 6
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o
právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[2] kdykoli
obchodník zaměřuje svou činnost na spotřebitele v jiném členském státě, musí
dodržovat smluvní právo tohoto členského státu. Jestliže si smluvní strany
zvolily jiné rozhodné právo a pokud kogentní předpisy o ochraně spotřebitele
členského státu spotřebitele poskytují vyšší úroveň ochrany, je zapotřebí tato
kogentní pravidla na ochranu spotřebitele dodržovat. Obchodníci proto musí
dopředu zjistit, zda právo členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé
bydliště, poskytuje vyšší úroveň ochrany, a zajistit, aby jejich smlouva byla s
těmito požadavky v souladu. Stávající harmonizace práva na ochranu
spotřebitele na úrovni Unie vedla k určitému přiblížení v některých
oblastech, ale rozdíly mezi právními úpravami jednotlivých členských států jsou
i nadále podstatné. Pokud jde o transakce elektronického obchodu, obchodníci
nesou další náklady související se smluvním právem, které vyplývají z potřeby
přizpůsobit internetové stránky právním požadavkům jednotlivých členských
států, do nichž obchodníci směřují svou činnost.
Pokud jde o přeshraniční transakce mezi
obchodníky, na smluvní strany se nevztahují stejná omezení týkající se
rozhodného práva. Ekonomický dopad sjednávání a používání zahraničního práva je
však rovněž vysoký. Náklady vyplývající z používání jednotlivých vnitrostátních
právních řádů zatěžují zejména malé a střední podniky (MSP). V rámci jejich
vztahů s většími společnostmi musí MSP většinou souhlasit, že budou
používat právo svého obchodního partnera a že ponesou náklady na zjištění
obsahu zahraničního práva, které je pro smlouvu rozhodné, a na jeho dodržování.
Ve smlouvách uzavíraných mezi MSP představuje potřeba sjednat rozhodné právo
hlavní překážku přeshraničního obchodu. V případě obou typů smluv (tj. smluv
uzavíraných mezi podnikateli a smluv uzavíraných mezi podnikatelem a spotřebitelem)
mohou být tyto dodatečné náklady na transakci, které musejí nést MSP, dokonce
zcela nepřiměřené vzhledem k hodnotě dané transakce.
Tyto dodatečné náklady na transakci rostou
úměrně s počtem členských států, do nichž obchodník vyváží. Čím více zemí, do
nichž tito obchodníci vyvážejí, tím větší důraz kladou na rozdíly ve smluvním
právu jakožto překážce obchodu. MSP jsou podstatně znevýhodněny, protože čím
menší je obrat společnosti, tím větší je podíl nákladů na transakci.
Obchodníci musí rovněž čelit právní složitosti
přeshraničního obchodu, která je ve srovnání s domácím obchodem větší,
protože obchodníci se často potýkají s mnoha právními úpravami uzavírání smluv,
jejichž znaky se často liší.
Potřeba vypořádat se zahraniční právní úpravou
zvyšuje složitost přeshraničních transakcí. Obchodníci zařadili potíže při
vyhledávání cizí právní úpravy smluvního práva na první místo mezi překážkami
omezujícími transakce mezi podnikateli a spotřebiteli a na třetí místo
v případě transakcí mezi podnikateli.[3] Právní složitost je vyšší v případě
obchodování se zemí, jejíž právní systém se značně odlišuje, zatímco bylo
empiricky dokázáno, že bilaterální obchod mezi zeměmi s právním systémem
vycházejícím ze společného základu je mnohem větší než obchod mezi dvěma
zeměmi, které tento společný základ nesdílejí.[4]
Rozdíly ve smluvním právu, dodatečné náklady
na transakci a složitost, kterou v přeshraničních transakcích vytvářejí,
odrazuje značný počet obchodníků, zejména MSP, od expanze na trhy jiných
členských států. Tyto rozdíly mají rovněž za účinek omezování hospodářské
soutěže na vnitřním trhu. Každoroční hodnota obchodních transakcí, které nejsou
uskutečněny mezi členskými státy z důvodu rozdílů ve smluvním právu, sama o
sobě představuje desítky miliard eur.
Nevyužité příležitosti v přeshraničním obchodu
mají rovněž negativní dopad na evropské spotřebitele. Nižší objem
přeshraničního obchodu vede k nižšímu objemu dovozů a k nižší
konkurenceschopnosti mezi obchodníky. Může to vést k omezenějšímu výběru produktů
a k jejich vyšší ceně na spotřebitelském trhu.
I když by přeshraniční nakupování mohlo
přinést značné ekonomické výhody související s větší a lepší nabídkou,
většina evropských spotřebitelů nakupuje pouze na domácím trhu. Jedním z
důležitých důvodů, které vedou k vzniku této situace, jsou rozdíly ve
vnitrostátních právních úpravách, protože spotřebitelé si často nejsou jisti
svými právy v přeshraničních situacích. Jednou z jejich největších obav je
například to, jaké mají k dispozici prostředky nápravy, jestliže produkt
koupený v jiném členském státě není ve shodě se smlouvou. Řada spotřebitelů je
pak odrazena od nákupů mimo svůj domácí trh. Nevyužívají tak příležitosti
vnitřního trhu, jelikož v jiném členském státě lze často nalézt lepší nabídky,
pokud jde o kvalitu a cenu.
Elektronický obchod usnadňuje hledání nabídek,
jakož i porovnávání cen a ostatních podmínek, bez ohledu na to, kde je
obchodník usazen. Když se však spotřebitelé pokoušejí objednat si zboží od
podnikatele z jiného členského státu, velmi často se setkávají
s odmítnutím prodeje z důvodu rozdílů ve smluvním právu coby obchodní
praktikou.
Celkový cíl návrhu je lépe vytvořit
vnitřní trh a zlepšit jeho fungování tím, že se podnikatelům zjednoduší
rozšiřování přeshraničního obchodu a spotřebitelům přeshraniční nakupování.
Tohoto cíle lze dosáhnout tím, že bude k dispozici samostatný a jednotný soubor
pravidel smluvního práva, který bude obsahovat i ustanovení na ochranu
spotřebitele, tj. společná evropská právní úprava prodeje, která by v rámci
vnitrostátního práva členských států měla být považována za druhý systém
smluvního práva.
Obchodníci by měli mít možnost, za
předpokladu, že s tím druhá smluvní strana souhlasí, používat společnou
evropskou právní úpravu prodeje ve všech svých přeshraničních transakcích v
rámci Evropské unie, a nemuseli by se tak přizpůsobovat odlišným vnitrostátním
úpravám smluvního práva. Tato právní úprava by se měla vztahovat na smlouvu po
celou dobu její platnosti, a měla by proto zahrnovat většinu oblastí, které jsou
při uzavírání přeshraničních smluv relevantní. V důsledku toho by se potřeba,
aby se obchodníci seznamovali s vnitrostátními právními řády jiných
členských států, omezila pouze na některé, méně důležité záležitosti, které
nejsou upraveny společnou evropskou právní úpravou prodeje. V transakcích mezi
podnikatelem a spotřebitelem by již neexistovala potřeba označit kogentní
ustanovení na ochranu spotřebitele vyplývající z práva na ochranu spotřebitele,
protože společná evropská právní úprava prodeje by obsahovala plně
harmonizovaná pravidla na ochranu spotřebitele, která by poskytovala vysokou
úroveň ochrany v rámci celé Evropské unie. V přeshraničních transakcích mezi
obchodníky by mohla jednání o rozhodném právu probíhat bez problémů, protože
smluvní strany by měly příležitost sjednat, že se jejich smluvní vztah bude
řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje, která je stejně dostupná pro
obě tyto strany.
V přímém důsledku by obchodníci mohli ušetřit
na dodatečných transakčních nákladech souvisejících se smluvním právem a mohli
by při přeshraničním obchodě fungovat v jednodušším právním prostředí na
základě jednotného souboru pravidel v rámci celé Evropské unie. Obchodníci by
proto mohli lépe využívat vnitřní trh tím, že budou expandovat i za hranice,
čímž by se posílila hospodářská soutěž na vnitřním trhu. Spotřebitelé by těžili
z lepšího přístupu k nabídkám v rámci celé Evropské unie za nižší ceny a
nesetkávali by se s odmítáním prodeje v tak vysoké míře. Rovněž by si byli
více jisti svými právy při přeshraničních nákupech na základě jednotného
souboru kogentních pravidel, která poskytují vysokou úroveň ochrany
spotřebitele.
Obecné
souvislosti
Komise ve svém sdělení z roku 2001[5] zahájila
postup rozsáhlých veřejných konzultací ohledně roztříštěné právní úpravy v
oblasti smluvního práva a jejích negativních dopadů na přeshraniční obchod. V
červenci 2010 Komise zahájila veřejnou konzultaci zveřejněním „Zelené knihy o
možnostech politiky pro pokrok směrem k evropskému smluvnímu právu pro
spotřebitele a podniky“[6]
(zelená kniha), z níž vyplývaly různé možnosti politiky, jak posílit vnitřní
trh dosažením pokroku v oblasti evropského smluvního práva.
V reakci na zelenou knihu vydal Evropský
parlament dne 8. června 2011 své usnesení, v němž vyjádřil silnou podporu
nástroji, který by lépe vytvořil vnitřní trh a zlepšil jeho fungování a přinesl
výhody pro obchodníky, spotřebitele a soudní systémy členských států.
Sdělení Komise „Evropa 2020“[7] uznává,
že je zapotřebí, aby uzavírání smluv s partnery v jiných členských státech
bylo pro obchodníky i spotřebitele jednodušší a méně nákladné. K tomu by
mělo vést zejména dosažení pokroku v oblasti fakultativního systému evropského
smluvního práva. Digitální agenda pro Evropu[8] předpokládá vytvoření fakultativního
nástroje evropského smluvního práva, jenž napomůže překonat roztříštěnost
smluvního práva a posílit důvěru spotřebitelů v elektronický obchod.
·
Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu
Mezi jednotlivými systémy smluvního práva v
členských státech existují značné rozdíly. Unie původně zahájila regulaci v
oblasti smluvního práva prostřednictvím směrnic, které představovaly minimální
harmonizaci v oblasti práva na ochranu spotřebitele. Přístup spočívající v
minimální harmonizaci znamenal, že členské státy měly možnost zachovat nebo
schválit kogentní požadavky, které budou přísnější než požadavky vyplývající z
acquis. Tento přístup v praxi vedl k tomu, že členské státy přijaly rozdílná
řešení, a to i v oblastech, které byly na úrovni Unie harmonizovány. Na rozdíl
od toho nedávno schválená směrnice o právech spotřebitelů plně harmonizuje
oblast informací, které mají být spotřebiteli poskytnuty před uzavřením
smlouvy, práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy uzavřené na dálku nebo
mimo obchodní prostory, jakož i některé aspekty dodání zboží a přechodu
nebezpečí.
Pokud jde o vztahy mezi obchodníky, Unie
upravila oblast boje proti prodlení se zaplacením ceny tím, že zavedla pravidla
o minimálních úrokových sazbách. Na mezinárodní úrovni se obecně uplatňuje
vídeňská úmluva o mezinárodním prodeji zboží (Vídeňská úmluva), jestliže se
smluvní strany nerozhodly, že budou používat jinou právní úpravu. Vídeňská
úmluva upravuje některé aspekty smluv o prodeji zboží, ale některé důležité
záležitosti ponechává neupravené, jako např. nedostatky v oblasti souhlasu,
nepřiměřené smluvní podmínky a promlčení. Dalším omezením v používání
Vídeňské úmluvy[9]
je skutečnost, že ne všechny členské státy k této úmluvě přistoupily a že
neexistuje mechanismus, jak zajistit její jednotný výklad.
Některé právní předpisy Unie jsou relevantní
jak pro vztahy mezi podnikateli a spotřebiteli, tak pro vztahy mezi podnikateli
navzájem. Směrnice o elektronickém obchodu[10] obsahuje pravidla týkající se platnosti
smluv uzavíraných elektronickými prostředky a některé požadavky, jejichž
splnění je vyžadováno před uzavřením smlouvy.
V oblasti mezinárodního práva soukromého Unie
schválila nástroje týkající se volby práva, a to zejména nařízení
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu
rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)[11], a ve vztahu k informačním povinnostem před
uzavřením smlouvy nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007
ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy
(Řím II)[12].
První z těchto nástrojů stanoví pravidla pro určení rozhodného práva
v oblasti smluvních povinností a druhý nástroj v oblasti mimosmluvních
povinností, a to včetně povinností vyplývajících z prohlášení, která byla
učiněna před uzavřením smlouvy.
Nařízení Řím I a Řím II budou platit i nadále
a nebudou tímto návrhem dotčena. I nadále bude zapotřebí stanovit rozhodné
právo pro přeshraniční smlouvy. Dojde k tomu běžným postupem podle nařízení Řím
I. Rozhodné právo si mohou zvolit samy smluvní strany (článek 3 nařízení Řím
I), a pokud tak neučiní, použijí se obecná pravidla vyplývající z článku 4
nařízení Řím I. Pokud jde o spotřebitelské smlouvy, za podmínek vyplývajících z
čl. 6 odst. 1 nařízení Řím I se v případě, že si smluvní strany nezvolily
rozhodné právo, uplatní právo země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště.
Společná evropská právní úprava prodeje bude
druhým systémem smluvního práva v rámci vnitrostátního právního řádu
jednotlivých členských států. Jestliže se smluvní strany dohodnou na používání společné
evropské právní úpravy prodeje, její pravidla budou jediným vnitrostátním
právem, které se uplatní na záležitosti spadající do předmětu smlouvy. Jestliže
záležitost spadá do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje,
není možné použít jakákoli jiná vnitrostátní pravidla. Tato dohoda o používání
společné evropské právní úpravy prodeje představuje volbu mezi dvěma různými
systémy právní úpravy prodeje zboží v rámci téhož vnitrostátního práva, a
nepředstavuje tedy dříve uvedenou volbu rozhodného práva ve smyslu pravidel
mezinárodního práva soukromého a nesmí být s touto volbou zaměňována.
Vzhledem k tomu, že se společná evropská
právní úprava prodeje nevztahuje na všechny prvky smlouvy (např. protiprávnost
smluv, zastoupení), tyto zbývající otázky se budou řídit platnými pravidly
občanského práva členských států.
V rámci obvyklého používání nařízení Řím I je
však volba práva v případě transakcí mezi podnikatelem a spotřebitelem omezena.
Pokud si smluvní strany zvolí v rámci transakce mezi podnikatelem a
spotřebitelem právo jiného členského státu, než je právo země spotřebitele,
nesmí tato volba za podmínek čl. 6 odst. 1 nařízení Řím I zbavit spotřebitele
ochrany, kterou mu poskytují ustanovení právního řádu, od nichž se nelze
smluvně odchýlit, země jeho obvyklého bydliště (čl. 6 odst. 2 nařízení Řím I).
Pokud si však smluvní strany zvolí v rámci použitelného vnitrostátního práva
společnou evropskou právní úpravu prodeje, nemusí mít toto ustanovení žádný
praktický dopad. Důvodem je, že ustanovení společné evropské právní úpravy
prodeje v rámci zvoleného práva dané země jsou totožná s ustanoveními společné
evropské právní úpravy prodeje v rámci práva země spotřebitele. Úroveň ochrany
poskytované kogentními předpisy na ochranu spotřebitele v zemi spotřebitele
proto není vyšší, a spotřebitel tak není zbaven ochrany, kterou mu poskytují
právní předpisy v místě jeho obvyklého bydliště.
·
Soulad s ostatními politikami a cíli Unie
Tento návrh je v souladu s cílem dosáhnout
vysoké úrovně ochrany spotřebitele a obsahuje kogentní pravidla týkající se
ochrany spotřebitele, od nichž se smluvní strany nemohou k tíži spotřebitele
odchýlit. Úroveň ochrany, kterou tato kogentní pravidla poskytují, je navíc
rovnocenná se stávajícím acquis nebo jej převyšuje.
Tento návrh je rovněž v souladu s politikou
Unie napomáhat MSP, aby využívaly více příležitostí, které nabízí vnitřní trh.
Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze zvolit ve smlouvách mezi
obchodníky, pokud je alespoň jeden z těchto obchodníků MSP podle definice
vyplývající z doporučení Komise 2003/361/ES[13] týkající se definice mikropodniků a malých
a středních podniků a za současného zohlednění budoucího vývoje.
Návrh je rovněž v souladu s mezinárodní
obchodní politikou Unie, neboť nediskriminuje smluvní strany ze třetích zemí,
které si rovněž mohou zvolit používání společné evropské právní úpravy prodeje,
pokud je jedna smluvní strana usazena v členském státě.
Tímto návrhem nejsou dotčeny budoucí
iniciativy Komise týkající se odpovědnosti za porušení Smlouvy o fungování
Evropské unie, např. v oblasti pravidel hospodářské soutěže.
2.         VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
·
Konzultace zúčastněných stran
Zveřejněním zelené knihy Komise zahájila
rozšířenou veřejnou konzultaci, která byla ukončena dne 31. ledna 2011. V
reakci na konzultace ohledně zelené knihy Komise obdržela 320 odpovědí od všech
kategorií zúčastněných subjektů v celé Unii. Řada respondentů spatřovala výhody
možnosti 1 (zveřejnění výsledků skupiny odborníků) a možnosti 2 (sada nástrojů
pro zákonodárce Unie). Možnost 4 (fakultativní nástroj evropského smluvního
práva) získala podporu několika členských států i ostatních zúčastněných
subjektů, a to samostatně nebo společně se sadou nástrojů, za předpokladu, že
bude splňovat některé podmínky, jako je např. vysoká míra ochrany spotřebitele,
jasnost a uživatelsky přívětivá ustanovení. Jedna z hlavních obav, kterou
zúčastněné strany vyjádřily v reakci na zelenou knihu, byla nejasnost ve vztahu
věcného obsahu případného nástroje evropského smluvního práva. Komise na tyto
obavy reagovala tím, že zúčastněným subjektům poskytla příležitost uplatnit
připomínky ke studii proveditelnosti, kterou připravila skupina odborníků pro
evropské smluvní právo.
Z reakcí na zelenou knihu rovněž vyplývají
preference týkající se věcného obsahu tohoto nástroje. V důsledku toho se návrh
zaměřuje na smlouvy o prodeji zboží.
Komise rozhodnutím ze dne 26. dubna 2010[14] zřídila
skupinu odborníků pro evropské smluvní právo. Skupina měla za úkol připravit
studii proveditelnosti týkající se případného budoucího nástroje evropského
smluvního práva, který by se vztahoval na hlavní aspekty, jež se v praxi
objevují při přeshraničních transakcích.
V září 2010 byla zřízena skupina hlavních
zúčastněných subjektů (podnikatelské a spotřebitelské asociace, zástupci
bankovního a pojišťovacího sektoru a asociace advokátů a notářů) s cílem
poskytnout skupině odborníků praktické vstupy týkající se uživatelské
přívětivosti pravidel vytvořených v rámci studie proveditelnosti. Studie
proveditelnosti byla zveřejněna dne 3. května 2011 a neformální konzultace byly
otevřeny do 1. července 2011.
·
Posouzení dopadů
V rámci posouzení dopadů se analyzovalo sedm
možností politik vyplývajících ze zelené knihy. Zpráva o posouzení dopadů
obsahuje úplný popis a analýzu těchto možností.
Mezi tyto možnosti patří základní scénář (bez
změny politiky), sada nástrojů pro zákonodárce, doporučení o společné evropské
právní úpravě prodeje, nařízení, kterým se stanoví fakultativní společná evropská
právní úprava prodeje, směrnice (úplná nebo minimální harmonizace) o kogentní
společné evropské právní úpravě prodeje, nařízení, které stanoví evropské
smluvní právo a nařízení, které stanoví evropský občanský zákoník.
Zpráva o posouzení dopadů dospěla v rámci
srovnávací analýzy dopadů těchto možností k závěru, že cíle politiky by
nejlépe naplňovaly možnost fakultativního systému jednotného smluvního práva,
směrnice obsahující úplnou harmonizaci a nařízení, kterým se stanoví kogentní
úprava společného systému prodeje. I když by poslední dvě uvedené možnosti
značně snížily náklady na transakci, které nesou obchodníci, a nabídly by méně
složité právní prostředí pro ty, kteří chtějí obchodovat přes hranice, zároveň
by však představovaly značnou zátěž pro obchodníky, protože i ti obchodníci,
kteří obchodují pouze na domácím trhu, by se museli přizpůsobovat novému
právnímu rámci. Náklady spojené s tím, aby se obchodníci seznámili s takovou
novou kogentní právní úpravou by byly, zejména ve srovnání s fakultativním
systémem jednotného smluvního práva, značné, protože by měly dopad na všechny
obchodníky. Fakultativní systém jednotného smluvního práva by oproti tomu vedl
pouze ke vzniku jednorázových nákladů vznikajícím těm obchodníkům, kteří tento
systém hodlají využít při přeshraničním obchodu. Volba fakultativního systému
jednotného smluvního práva byla proto odůvodněna jako nejvíce odpovídající
opatření, protože by snížila náklady na transakce, které vynakládají obchodníci
vyvážející do několika členských států, a přinesla by spotřebitelům větší
volbu mezi výrobky za nižší ceny. Zároveň by zvýšila úroveň ochrany
spotřebitelů, která je poskytována spotřebitelům nakupujícím přes hranice,
a vytvořila tak prostředí důvěry, protože spotřebitelé by v rámci celé
Unie používali stejný soubor pravidel.
3.           PRÁVNÍ
STRÁNKA NÁVRHU
·
Shrnutí navrhovaných opatření
Návrh obsahuje společnou evropskou právní
úpravu prodeje. Harmonizuje vnitrostátní smluvní právo členských států, aniž by
vyžadoval změny platné právní úpravy v členských státech, ale tím, že v rámci
vnitrostátního práva jednotlivých členských států vytváří druhý systém
smluvního práva pro účely smluv, na něž se vztahuje oblast působnosti tohoto
systému, který je totožný v rámci celé Evropské unie a bude existovat vedle
stávajících pravidel vnitrostátního smluvního práva. Společná evropská právní
úprava prodeje se použije na dobrovolném základě a bude vycházet z dohody
smluvních stran uzavírajících přeshraniční smlouvu.
·
Právní základ
Návrh vychází z článku 114 Smlouvy o fungování
Evropské unie (SFEU).
Návrh obsahuje jediný a jednotný soubor plně
harmonizovaných pravidel smluvního práva včetně pravidel na ochranu
spotřebitele ve formě společné evropské právní úpravy prodeje, jíž je zapotřebí
považovat za druhý systém smluvního práva existující v rámci vnitrostátního
práva jednotlivých členských států a která je na základě platné dohody
smluvních stran k dispozici pro přeshraniční transakce. Tato dohoda
nepředstavuje volbu rozhodného práva ve smyslu pravidel mezinárodního práva
soukromého a nesmí být s takovou volbou zaměňována. Tato volba se činí v rámci
vnitrostátního práva, které je podle pravidel mezinárodního práva soukromého
rozhodné.
Cílem tohoto řešení je vytvoření a fungování
vnitřního trhu. Toto řešení by odstranilo překážky uplatňování základních
svobod, které vyplývají z rozdílů mezi vnitrostátními právními řády, zejména
pokud jde o dodatečné náklady na transakci a právní složitost, s níž se
obchodníci setkávají při uzavírání přeshraničních transakcí, a nedostatek důvěry
ve svá práva, který spotřebitelé pociťují při nákupech z jiné země EU. To vše
má přímý dopad na vytvoření a fungování vnitřního trhu a omezování hospodářské
soutěže.
Společná evropská právní úprava prodeje by v
souladu s čl. 114 odst. 3 SFEU zajistila vysokou úroveň ochrany spotřebitele
tím, že by zavedla vlastní soubor kogentních pravidel, která zachovávají nebo
zdokonalují úroveň ochrany, kterou spotřebitelé využívají v rámci stávajícího
práva EU v oblasti ochrany spotřebitelů.
·
Zásada subsidiarity
Návrh je v souladu se zásadou subsidiarity
vyplývající z článku 5 Smlouvy o Evropské unii (SEU).
Cíle tohoto návrhu, tj. přispět k řádnému
fungování vnitřního trhu tím, že bude k dispozici fakultativní a jednotný
soubor pravidel smluvního práva, má zjevný přeshraniční rozměr a nemůže
jej být uspokojivě dosaženo členskými státy v rámci jejich vnitrostátních
systémů.
Vzhledem k tomu, že rozdíly ve vnitrostátních
systémech smluvního práva i nadále vytvářejí významné dodatečné náklady na
přeshraniční transakce, nemůže být cíle spočívajícího v dokončení
vnitřního trhu usnadněním expanze přeshraničního obchodu pro obchodníky
a přeshraničních nákupů pro spotřebitele, plně dosaženo.
Členské státy nebudou přijetím
nekoordinovaných opatření na vnitrostátní úrovni schopny odstranit dodatečné
náklady na transakci a právní složitost vyplývající z rozdílů ve vnitrostátních
systémech smluvního práva, jimž obchodníci čelí v přeshraničním obchodu
v EU. Spotřebitelé budou mít i nadále menší možnost volby a omezený přístup
k produktům z jiných členských států. Rovněž nebudou pociťovat důvěru,
která vyplývá ze znalosti vlastních práv.
V souladu se zásadou subsidiarity by cíle
tohoto návrhu bylo možné lépe dosáhnout opatřením na úrovni Unie. Unie má lepší
postavení pro řešení problémů týkajících se právní roztříštěnosti tím, že
přijme opatření v oblasti smluvního práva, které sblíží pravidla, jež se
použijí na přeshraniční transakce. Jak se vyvíjí tržní trendy a tlaky na
členské státy, aby přijaly nezávislá opatření, například při regulaci
rozvíjejícího se trhu s digitálním obsahem, rozdíly v právní úpravě, které
vedou ke zvyšování nákladů na transakci a nedostatkům v ochraně
spotřebitele, budou pravděpodobně narůstat.
·
Zásada proporcionality
Návrh je v souladu se zásadou proporcionality
vyplývající z článku 5 SEU.
Oblast působnosti tohoto návrhu se zaměřuje na
ty aspekty, které v přeshraničních transakcích způsobují skutečné problémy, a
není rozšířena na aspekty, na něž lépe reaguje vnitrostátní právo. Pokud jde o
věcnou působnost, návrh obsahuje ustanovení, která upravují práva
a povinnosti smluvních stran během platnosti smlouvy, ale nedotýká se
například pravidel o zastupování, u nichž není pravděpodobné, že by byly
předmětem sporu. Pokud jde o územní působnost, návrh se vztahuje na případy
přeshraničních transakcí, u nichž vznikají problémy s dodatečnými náklady
na transakci a složitostí právního systému. Osobní působnost návrhu je omezena
na transakce, u nichž se vyskytují hlavní problémy související s vnitřním
trhem, tj. na vztahy mezi podnikateli, kde je alespoň jedna smluvní strana
malým a středním podnikem, a na vztahy mezi podnikatelem a spotřebitelem.
Smlouvy uzavřené mezi soukromými osobami a smlouvy mezi obchodníky, kteří
nejsou MSP, nejsou touto právní úpravou pokryty, protože nevykazují potřebu
přijmout opatření, pokud jde o tyto typy přeshraničních smluv. Nařízení
ponechává členským státům dvě možnosti, aby rozhodly, zda smluvním stranám
umožní používat společnou evropskou právní úpravu prodeje také v čistě domácím
prostředí a na smlouvy uzavírané mezi obchodníky, z nichž ani jeden není MSP.
Tento návrh představuje vzhledem k
fakultativní a dobrovolné povaze společné evropské právní úpravy prodeje a ve
srovnání s ostatními analyzovanými možnostmi přiměřené opatření. Znamená to, že
její použití závisí na dohodě smluvních stran, pokud to společně považují za
přínosné pro danou přeshraniční transakci. Skutečnost, že společná evropská
právní úprava prodeje představuje fakultativní soubor pravidel, která se
použijí jen v přeshraničních případech, znamená, že tato úprava může také
odstraňovat překážky přeshraničního obchodu, aniž by zasahovala do hluboce
zakořeněných vnitrostátních právních systémů a tradic. Společná evropská právní
úprava prodeje bude fakultativním systémem, který bude existovat vedle
stávajících pravidel smluvního práva a nebude je nahrazovat. Toto legislativní
opatření bude tedy představovat pouze takový zásah, který je nezbytný pro
vytvoření dalších příležitostí ve prospěch obchodníků a spotřebitelů na
vnitřním trhu.
·
Volba nástrojů
Nástroj, který byl pro tuto iniciativu zvolen,
je nařízení o fakultativní společné evropské právní úpravě prodeje.
Nezávazný nástroj, jakým je například sada
nástrojů pro zákonodárce EU nebo doporučení určené členským státům, by nedosáhl
požadovaného cíle, tj. lépe vytvořit vnitřní trh a zlepšit jeho fungování.
Směrnice nebo nařízení, které by nahradily vnitrostátní právo a zavedly povinné
evropské smluvní právo, by zacházely příliš daleko a požadovaly by, aby domácí
obchodníci, kteří nehodlají prodávat přes hranice, nesli náklady, které nejsou
vyváženy dosažením úspor nákladů, protože k těm dochází pouze v případě
přeshraničního obchodu. Směrnice, která stanoví minimální normy pro povinné
evropské smluvní právo, by navíc nebyla vhodná, protože by nezavedla úroveň
právní jistoty a nezbytný stupeň jednotnosti, aby se snížily náklady na
transakci.
4.           DOPAD NA ROZPOČET
Komise po schválení návrhu vytvoří databázi
pro výměnu informací týkajících se pravomocných rozsudků, které odkazují na
společnou evropskou právní úpravu prodeje nebo na jakékoli jiné ustanovení
tohoto nařízení, jakož i příslušných rozsudků Soudního dvora Evropské unie.
Náklady související s touto databází budou pravděpodobně narůstat spolu s
počtem pravomocných rozsudků, které budou k dispozici. Komise bude zároveň
organizovat školení pro zástupce právnických profesí ohledně používání společné
evropské právní úpravy prodeje[15].
Je pravděpodobné, že se tyto náklady časem sníží, jak poroste povědomí o
fungování společné evropské právní úpravy prodeje.
5.           DALŠÍ INFORMACE
·
Zjednodušení
Návrh fakultativního a sekundárního systému
smluvního práva má tu výhodu, že umožňuje smluvním stranám používat jednotný
soubor pravidel smluvního práva v rámci celé EU, aniž by nahrazoval vnitrostátní
systém smluvního práva. Samostatný a jednotný soubor pravidel může smluvním
stranám nabídnout řešení nejčastějších problémů, které se mohou ve vztahu
k smluvnímu právu vyskytnout v přeshraničních případech. Pokud jde o
obchodníky, tato možnost by vyloučila potřebu vyhledávání jednotlivých
vnitrostátních právních úprav. Aby spotřebitelé lépe pochopili svá práva
vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje, předložilo by se jim
standardní informační oznámení, z něhož získají informace o svých právech.
Návrh má potenciál zajistit budoucí soudržnost
právních předpisů EU v jiných oblastech politiky, kde je relevantní smluvní
právo.
·
Ustanovení o přezkumu
Návrh upravuje přezkum používání společné
evropské právní úpravy prodeje nebo jakéhokoli jiného ustanovení tohoto
nařízení po pěti letech ode dne jeho použitelnosti, a to zejména s ohledem na
potřebu dále rozšířit rozsah působnosti ve vztahu ke smlouvám mezi podnikateli,
tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj v oblasti
acquis Unie. Komise za tímto účelem předloží Evropskému parlamentu, Radě
a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu, kterou případně doplní o
návrhy změn tohoto nařízení.
·
Evropský hospodářský prostor
Návrh nařízení se týká záležitosti EHP, a proto
by měl být rozšířen na EHP.
·
Vysvětlení návrhu
Návrh je rozdělen na tři hlavní části:
nařízení, příloha I tohoto nařízení obsahující pravidla smluvního práva
(společnou evropskou právní úpravu prodeje) a přílohu II obsahující standardní
informační oznámení.
A. Nařízení
Článek 1 stanoví
cíl a předmět nařízení.
Článek 2 obsahuje
seznam definic pojmů, které nařízení používá. Některé definice již existují v
příslušném acquis, ale jiné představují pojmy, jejíž definice se objevuje
poprvé.
Článek 3 vysvětluje
fakultativní povahu pravidel smluvního práva v přeshraničních smlouvách o
prodeji zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování souvisejících služeb.
Článek 4 stanoví
územní působnost nařízení, která je omezena na přeshraniční smlouvy.
Článek 5 stanoví
věcnou působnost smluv o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu
a poskytnutí souvisejících služeb, jako jsou např. instalace a oprava.
Článek 6 vylučuje
smlouvy se smíšeným účelem a splátkový prodej s oblasti působnosti tohoto
nařízení.
Článek 7 popisuje
osobní působnost tohoto nařízení, která se vztahuje na smlouvy uzavírané mezi
obchodníkem a spotřebitelem a na smlouvy uzavírané mezi obchodníky, kde alespoň
jedna smluvní strana je MSP.
Článek 8
vysvětluje, že volba společné evropské právní úpravy prodeje vyžaduje dohodu
smluvních stran. Ve smlouvách uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem je
volba společné evropské právní úpravy prodeje platná pouze tehdy, jestliže
spotřebitel svůj souhlas vyjádřil výslovně a odděleně od vyjádření dohody
směřující k uzavření smlouvy.
Článek 9 obsahuje
několik požadavků na poskytování informací o společné evropské právní úpravě
prodeje ve smlouvách uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem. Spotřebitel
obdrží zejména informační oznámení uvedené v příloze II.
Článek 10
požaduje, aby členské státy zajistily zavedení sankcí pro případy, kdy
obchodníci poruší své povinnosti týkající se zvláštních požadavků vyplývajících
z článků 8 a 9.
Článek 11
vysvětluje, že v důsledku platné volby společné evropské právní úpravy prodeje,
je tato úprava jediným rozhodným právem pro záležitosti v ní upravené a v
důsledku toho se na záležitosti spadající do oblasti působnosti této úpravy
nepoužijí jiná pravidla vnitrostátního práva. Volba společné evropské právní
úpravy prodeje se uplatní zpětně a vztahuje se i na dodržení povinnosti
poskytnout informace před uzavřením smlouvy a prostředky nápravy v případě
nesplnění těchto povinností.
Článek 12
upřesňuje, že tímto nařízením nejsou dotčeny požadavky na poskytování informací
vyplývající ze směrnice 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu[16].
Článek 13 dává
členským státům možnost přijmout právní předpisy, které umožní smluvním stranám
používat společnou evropskou právní úpravu prodeje v čistě domácím prostředí a
na smlouvy mezi obchodníky, z nichž ani jeden není MSP.
Článek 14
požaduje, aby členské státy oznamovaly pravomocné rozsudky svých soudů, které
vykládají ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakékoli jiné
ustanovení tohoto nařízení. Komise vytvoří databázi těchto rozsudků.
Článek 15 obsahuje
ustanovení o přezkumu.
Článek 16 stanoví,
že toto nařízení vstoupí v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním
věstníku Evropské unie.
B. Příloha I
Příloha I obsahuje znění společné evropské
právní úpravy prodeje.
Část I „Úvodní ustanovení“ upravuje obecné zásady smluvního práva, které musí všechny strany v
jednání o smlouvě dodržovat, jako je např. dobrá víra a poctivé jednání. Zásada
smluvní svobody poskytuje smluvním stranám možnost, odchýlit se od pravidel
společné evropské právní úpravy prodeje, pokud nejsou tato pravidla výslovně
označena jako kogentní, např. pravidla na ochranu spotřebitele.
Část II „Uzavírání závazné smlouvy“ obsahuje ustanovení o právu stran získat zásadní informace před
uzavřením smlouvy a pravidla upravující způsoby uzavíraní dohod mezi stranami.
Tato část obsahuje specifická ustanovení, která spotřebitelům poskytují právo
odstoupit od smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory. Obsahuje
také ustanovení o zrušení smlouvy v důsledku omylu, podvodu, hrozby nebo
zneužití postavení.
Část III „Posuzování obsahu smlouvy“ upravuje obecná ustanovení o tom, jak mají být v případě
pochybností smluvní podmínky vykládány. Obsahuje rovněž pravidla o obsahu
a účincích smluv i o smluvních podmínkách, které mohou být považovány za
nepřiměřené, a tudíž neplatné.
Část IV „Povinnosti a prostředky nápravy
stran kupní smlouvy“ se zaměřuje na pravidla
specifická pro kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu, z nichž
vyplývají povinnosti prodávajícího a kupujícího. Tato část rovněž obsahuje
pravidla o prostředcích nápravy v případě neplnění ze strany kupujícího a
prodávajícího.
Část V „Povinnosti a prostředky nápravy
strany smlouvy o poskytování souvisejících služeb“ se
týká případů, kdy prodávající v úzké souvislosti se smlouvou o prodeji zboží
nebo o dodání digitálního obsahu poskytuje některé služby, jako např.
instalaci, opravu nebo údržbu. Tato část vysvětluje, jaká se v dané situaci
uplatní pravidla, zejména jaká jsou práva a povinnosti stran vyplývající z
takové smlouvy.
Část VI „Náhrada škody a úrok“ obsahuje dodatečná společná pravidla o náhradě škody
a o úrocích z prodlení.
Část VII „Navrácení plnění“ vysvětluje pravidla, která se použijí na to, co musí být navráceno v
případě odstoupení od smlouvy nebo jejího ukončení.
Část VIII „Promlčení“ upravuje účinky uplynutí času na výkon práv vyplývajících ze smlouvy.
Dodatek 1 obsahuje
vzorové pokyny pro odstoupení, které obchodník musí dát k dispozici
spotřebiteli před uzavřením smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní
prostory a Dodatek 2 obsahuje vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy.
C. Příloha II
Příloha II obsahuje standardní informační
oznámení týkající se společné evropské právní úpravy prodeje, které obchodník
musí dát spotřebiteli k dispozici před uzavřením dohody o používání společné
evropské právní úpravy prodeje.
2011/0284 (COD)
Návrh
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY
o společné evropské
právní úpravě prodeje
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ
UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování
Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu
vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského
hospodářského a sociálního výboru[17],

s ohledem na stanovisko Výboru regionů[18],
v souladu s řádným legislativním
postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Stále existují značná omezení
přeshraniční ekonomické činnosti, která zabraňují tomu, aby vnitřní trh využil
svůj skutečný potenciál v oblasti růstu a vytváření pracovních míst. V současné
době pouze jeden z deseti obchodníků v Unii vyváží v rámci Unie a většina
těch, kteří tak činí, vyváží pouze do malého počtu členských států. Z celé řady
překážek přeshraničního obchodu, počítaje v to daňovou úpravu, administrativní
požadavky, obtíže s dodáním, jazyk a kulturu, obchodníci řadí problémy se
zjišťováním ustanovení cizích právních řádů mezi hlavní překážky v transakcích
mezi podnikateli a spotřebiteli a v transakcích mezi podnikateli navzájem. Vede
to také ke znevýhodňování spotřebitelů vyplývajícího z omezeného přístupu ke
zboží. Různé vnitrostátní systémy smluvního práva proto narušují uplatňování
základních svobod, jako je svoboda poskytování zboží a služeb, a představují
překážku fungování a trvalému vytváření vnitřního trhu. Jejich důsledkem
je také omezení hospodářské soutěže, zejména na trzích menších členských států.
(2)       Smlouvy jsou nepostradatelným
právním nástrojem pro každou ekonomickou transakci. Skutečnost, že obchodníci
musí zvolit a sjednat rozhodné právo, zjistit ustanovení cizího použitelného
práva, což často zahrnuje i pořízení překladu, vyhledání právního poradenství,
aby se seznámili s požadavky tohoto práva, a přizpůsobení smluv
jednotlivým vnitrostátním systémům, které se mohou na přeshraniční transakci
vztahovat, však způsobuje to, že je přeshraniční obchod oproti domácímu obchodu
složitější a nákladnější. Překážky související se smluvním právem jsou jedním z
hlavních faktorů podílejících se na tom, že obchodníci, kteří se zaměřují na vývoz,
se zdráhají zahájit přeshraniční obchod nebo rozšiřovat své operace do dalších
členských států. Jejich odrazující účinek je zvláště silný pro malé a střední
podniky (MSP), pro něž jsou často náklady na vstup na více zahraničních trhů ve
srovnání s jejich obratem značně vysoké. V důsledku toho obchodníci přicházejí
o úspory nákladů, jež by mohly dosáhnout, kdyby bylo možné uvádět na trh
zboží a služby na základě jednotného smluvního práva použitelného na
všechny jejich přeshraniční transakce a, pokud jde o online prostředí, na
jedinou internetovou stránku.
(3)       Náklady na transakci
související se smluvním právem, které tvoří prokazatelně značný podíl, a právní
překážky vyplývající z rozdílů mezi kogentními pravidly na ochranu spotřebitele
jednotlivých členských států mají přímý dopad na fungování vnitřního trhu,
pokud jde o transakce uzavírané mezi podnikatelem a spotřebitelem. Podle článku
6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008
o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (nařízení (ES) č. 593/2008)[19] kdykoli
obchodník zaměřuje svou činnost na spotřebitele v jiném členském státě, řídí se
právem na ochranu spotřebitele členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé
bydliště, které poskytuje větší úroveň ochrany spotřebitele, a nemůže se od
tohoto práva smluvně odchýlit; toto právo se uplatní i v případě, že si strany
zvolily jiné rozhodné právo. Obchodníci proto musí dopředu zjistit, zda právo
na ochranu spotřebitele poskytuje vyšší úroveň ochrany, a zajistit, aby jejich
smlouvy byly v souladu s těmito požadavky. Pokud jde o elektronický obchod,
musí být navíc pozměněny i internetové stránky, aby odrážely závazné požadavky
rozhodného cizího práva při uzavírání smluv se spotřebitelem, což znamená další
náklady. Stávající harmonizace práva na ochranu spotřebitele na úrovni Unie
vedla v některých oblastech ke sblížení právních předpisů. Rozdíly mezi
jednotlivými členskými státy jsou však i nadále podstatné; stávající
harmonizace ponechává členským státům širokou škálu možností, jak splnit
požadavky vyplývající z právních předpisů Unie a jak stanovit úroveň ochrany
spotřebitele.
(4)       Překážky související se
smluvním právem, které obchodníkům znesnadňují úplné využít potenciálu
vnitřního trhu, znevýhodňují také spotřebitele. Menší míra přeshraničního
obchodu vede k menšímu počtu dovozů a slabší hospodářské soutěži. Spotřebitelé
mohou být znevýhodněni omezeným výběrem zboží za vyšší ceny, obojí z toho
důvodu, že jim své výrobky a služby přímo nabízí menší počet zahraničních obchodníků,
a nepřímo také jako důsledek omezeného obchodu mezi podnikateli na
velkoobchodní úrovni. I když by přeshraniční nakupování mohlo přinést
podstatnou ekonomickou výhodu, pokud jde o větší počet nabídek a jejich lepší
kvalitu, řada spotřebitelů se zapojením do přeshraničního nakupování váhá
vzhledem k nejistotě ohledně svých práv. Některé hlavní obavy spotřebitelů
souvisejí se smluvním právem; zda by například spotřebitelé měli k dispozici
odpovídající ochranu v případě koupě vadných výrobků. Podstatná část
spotřebitelů v důsledku toho upřednostňuje domácí nákupy, i když to znamená, že
mají menší výběr za vyšší ceny.
(5)       Snaha těch spotřebitelů,
kteří hodlají využít cenových rozdílů mezi jednotlivými členskými státy tím, že
nakupují v jiném členském státě, je navíc podkopána odmítnutím obchodníka
takové zboží prodat. I když elektronický obchod značně zjednodušil hledání
nabídek, jakož i porovnávání cen a dalších podmínek bez ohledu na místo, kde je
obchodník usazen, objednávky od spotřebitelů ze zahraniční jsou velmi často
odmítány, protože obchodníci nehodlají vstupovat do přeshraničních transakcí.
(6)       Rozdíly ve vnitrostátních
systémech smluvního práva proto představují překážky, které spotřebitelům a
obchodníkům znemožňují plně využívat výhod vnitřního trhu. Tyto překážky
související se smluvním právem by se podstatně snížily, pokud by smlouvy mohly
vycházet z jediného a jednotného souboru pravidel smluvního práva použitelného
bez ohledu na to, kde jsou smluvní strany usazeny. Tento jednotný soubor pravidel
smluvního práva by se měl vztahovat na celou dobu platnosti smlouvy, a měl by
proto upravovat oblasti, které jsou při uzavírání smlouvy nejdůležitější.
Rovněž by měl obsahovat plně harmonizovaná ustanovení o ochraně spotřebitele.
(7)       Rozdíly mezi vnitrostátními
systémy smluvního práva a jejich účinky na přeshraniční obchod rovněž způsobují
omezení hospodářské soutěže. Jestliže je objem přeshraničního obchodu malý, je
omezená i hospodářská soutěž, a obchodníci tak mají méně pobídek k tomu, aby
byli inovativnější a aby zlepšovali kvalitu svých výrobků nebo snižovali ceny.
Zejména v menších členských státech s omezeným počtem domácích konkurentů může
rozhodnutí zahraničních obchodníků nevstupovat na tyto trhy z důvodu nákladů a
složitosti omezovat hospodářskou soutěž, což má značný dopad na možnosti volby
a cenové úrovně dostupných výrobků. Překážky přeshraničního obchodu mohou navíc
narušovat hospodářskou soutěž mezi MSP a většími společnostmi. S ohledem
na značný dopad nákladů na transakci ve vztahu k obratu je více
pravděpodobné, že na zahraniční trh nevstoupí spíše MSP než jeho větší
konkurent.
(8)       K překonání těchto překážek
souvisejících se smluvním právem by smluvní strany měly mít možnost sjednat, že
se jejich smlouva bude řídit jediným a jednotným souborem pravidel smluvního
práva, která mají stejný význam a výklad ve všech členských státech, tj.
společnou právní úpravou prodeje. Společná evropská právní úprava prodeje by
měla představovat další možnost, která zlepšuje volbu, jež mají strany k dispozici,
a je otevřená k použití kdykoli se strany shodně domnívají, že je to
prospěšné k tomu, aby došlo ke zjednodušení přeshraničního obchodu a zamezení
vzniku nákladů na transakci a na využití příležitosti. Tato právní úprava by se
měla stát základem pro smluvní vztahy pouze tehdy, když se smluvní strany
dohodnou na jejím použití.
(9)       Nařízení zavádí společnou
evropskou právní úpravu prodeje. Harmonizuje smluvní právo členských států,
aniž by bylo nutné změnit platné vnitrostátní smluvní právo, ale ve vnitrostátním
právu jednotlivých členských států vytváří sekundární systém smluvního práva
pro smlouvy v rámci jeho oblasti působnosti. Tento sekundární systém by měl být
stejný v rámci celé Unie a měl by existovat vedle platných vnitrostátních
pravidel smluvního práva. Společná evropská právní úprava prodeje by se měla
používat na dobrovolném základě a vycházet z dohody smluvních stran
uzavírajících přeshraniční smlouvu.
(10)     Dohoda o použití společné
evropské právní úpravy prodeje by měla představovat volbu provedenou v rámci
příslušného vnitrostátního práva, které je použitelné podle nařízení (ES) č.
593/2008, nebo ve vztahu k informačním povinnostem před uzavřením smlouvy
podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července
2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (nařízení (ES) č.
864/2007)[20]
nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy. Dohoda o používání společné
evropské právní úpravy prodeje by proto neměla představovat volbu rozhodného
práva ve smyslu kolizních norem, neměla by být s touto volbou zaměňována a
neměla by být těmito kolizními normami dotčena. Toto nařízení proto nebude mít
dopad na stávající kolizní normy.
(11)     Společná evropská právní
úprava prodeje by měla obsahovat ucelený soubor plně harmonizovaných kogentních
pravidel na ochranu spotřebitele. V souladu s čl. 114 odst. 3 Smlouvy by tato
pravidla měla zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele s cílem posílit
důvěru spotřebitele ve společnou evropskou právní úpravu prodeje, čímž spotřebitel
bude na základě této úpravy pobízen uzavírat smlouvy. Tato pravidla by měla
zachovávat nebo zlepšovat úroveň ochrany, která je spotřebitelům poskytována
podle práva Unie na ochranu spotřebitele.
(12)     Vzhledem k tomu, že společná
evropská právní úprava prodeje obsahuje úplný soubor harmonizovaných kogentních
pravidel na ochranu spotřebitele, nebudou se vyskytovat rozdíly mezi právními
systémy členských států v této oblasti, jestliže se smluvní strany rozhodnou
pro použití společné evropské právní úpravy prodeje. V důsledku toho nemá
ustanovení čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 593/2008, které předpokládá existenci
různé úrovně ochrany spotřebitele v členských státech, žádný praktický dopad na
záležitosti, na něž se vztahuje společná evropská právní úprava prodeje.
(13)     Společná evropská právní
úprava prodeje by měla být k dispozici pro účely přeshraničních smluv, protože
v souvislosti s jejich uzavíráním vedou rozdíly mezi vnitrostátními právními
systémy ke složitosti a vzniku dodatečných nákladů a odrazují strany od
navazování smluvních vztahů. Přeshraniční povaha smlouvy by měla být ve
smlouvách uzavíraných mezi podnikateli posouzena na základě obvyklého bydliště
stran. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikateli a spotřebiteli by měl být
přeshraniční požadavek splněn za předpokladu, že je buď obecná adresa uvedená
spotřebitelem, nebo adresa pro dodání zboží, nebo fakturační adresa uvedená
spotřebitelem na území členského státu, ale mimo stát, v němž má obchodník své
obvyklé bydliště.
(14)     Používání společné evropské
právní úpravy prodeje by nemělo být omezeno na přeshraniční situace zahrnující
pouze členské státy, ale mělo by být k dispozici k usnadnění obchodu mezi
členskými státy a třetími zeměmi. Jestliže jsou do smluvního vztahu zapojeni
spotřebitelé z třetí země, na dohodu o používání společné evropské právní
úpravy prodeje, což by znamenalo volbu cizího práva, by se měly vztahovat
použitelné kolizní normy.
(15)     Obchodníci zapojení jak do
čistě domácích, tak do přeshraničních transakcí mohou považovat za užitečné
používat pro všechny své transakce jedinou a jednotnou smlouvu. Členské státy
by proto měly mít možnost rozhodnout, že strany mohou používat společnou
evropskou právní úpravu prodeje i v čistě domácím prostředí.
(16)     Společná evropská právní úprava
prodeje by měla být k dispozici zejména za účelem prodeje movitého zboží,
včetně výroby a produkce takového zboží, protože se jedná o hospodářsky
samostatný a nejdůležitější typ smlouvy, který by mohl mít značný potenciál
růstu v přeshraničním obchodě, zejména pokud jde o elektronický obchod.
(17)     Oblast působnosti společné
evropské právní úpravy by se měla vztahovat i na smlouvy o dodání digitálního
obsahu, aby se zohlednil rostoucí význam digitálního hospodářství. Převod
digitálního obsahu za účelem uchování, zpracování nebo přístupu a opakovaného
použití, jako je např. stahování hudby, rychle roste a má značný potenciál k
dalšímu růstu, ale je stále obklopen značným stupněm rozmanitosti, pokud jde o
vnitrostátní právní systémy a právní nejistotu. Společná evropská právní úprava
prodeje by se měla proto vztahovat i na dodání digitálního obsahu bez ohledu na
to, zda byl tento obsah dodán na hmotném nosiči.
(18)     Digitální obsah je často
dodáván nikoli výměnou za zaplacení ceny, ale v souvislosti se samostatně
zaplaceným zbožím nebo službou, které zahrnují nepeněžní plnění, jako je
poskytnutí přístupu k osobním údajům, nebo bezplatně v souvislosti
s marketingovou strategií, která vychází z očekávání, že spotřebitel
později koupí výrobek s dodatečným nebo propracovanějším digitálním obsahem. S
ohledem na tuto specifickou strukturu trhu a na skutečnost, že vady
poskytnutého digitálního obsahu mohou poškodit ekonomické zájmy spotřebitele
bez ohledu na podmínky, za nichž byl digitální obsah dodán, použitelnost společné
evropské právní úpravy prodeje by neměla záviset na tom, zda za daný digitální
obsah byla zaplacena kupní cena.
(19)     S cílem maximálně využít
přidanou hodnotu společné evropské právní úpravy prodeje by se její věcná
působnost měla vztahovat na služby poskytované prodávajícím, které přímo a úzce
souvisejí s dotyčným zbožím nebo digitálním obsahem dodaným na základě společné
evropské právní úpravy prodeje a které jsou v praxi často kombinovány v téže
nebo související smlouvě ve stejné době; jedná se nejčastěji o opravu, údržbu a
instalaci zboží nebo digitálního obsahu.
(20)     Společná evropská právní
úprava prodeje by se neměla vztahovat na jakékoli související smlouvy, na
základě nichž kupující získává zboží nebo službu od třetí osoby. Nebylo by to vhodné
z toho důvodu, že tato třetí osoba není součástí dohody uzavřené mezi smluvními
stranami o používání pravidel obsažených ve společné evropské právní úpravě
prodeje. Na související smlouvu uzavřenou s třetí osobou by se měla vztahovat
příslušná vnitrostátní právní úprava, která je podle nařízení (ES) č. 593/2008
a (ES) č. 864/2007 použitelná, nebo jakékoli jiné příslušné kolizní normy.
(21)     Aby se cíleným a přiměřeným
způsobem vyřešily aktuální problémy v oblasti vnitřního trhu a hospodářské
soutěže, měla by se osobní působnost společné evropské právní úpravy prodeje
zaměřit na strany, které v současné době od obchodování v zahraničí odrazují
rozdíly ve vnitrostátních systémech smluvního práva, což vede ke značnému
negativnímu dopadu na přeshraniční obchod. Tato úprava by se proto měla
vztahovat na transakce mezi obchodníky a spotřebiteli a na smlouvy mezi
obchodníky, pokud je alespoň jeden z těchto obchodníků MSP podle definice
vyplývající z doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 týkající se
definice mikropodniků a malých a středních podniků.[21] Tím by
však neměla být dotčena možnost členských států přijmout právní předpisy, které
umožní použití společné evropské právní úpravy prodeje i na smlouvy mezi
obchodníky, z nichž ani jeden není MSP. V transakcích mezi podnikateli však
obchodníci mají v každém případě úplnou smluvní svobodu a jsou vyzýváni, aby
při navrhování vlastních smluvních podmínek načerpali inspiraci ze společné
evropské právní úpravy prodeje.
(22)     Pro použití společné evropské
právní úpravy prodeje je nezbytná dohoda smluvních stran. Pokud jde o transakce
mezi podnikatelem a spotřebitelem, měly by se na tuto dohodu vztahovat přísné
požadavky. Vzhledem k tomu, že to bude obvykle obchodník, kdo navrhuje použití
společné evropské právní úpravy prodeje, spotřebitelé si musí být plně vědomi
skutečnosti, že souhlasí s používáním pravidel, která jsou odlišná od platné
vnitrostátní právní úpravy. Souhlas spotřebitele s použitím společné evropské
právní úpravy prodeje by proto měl být přípustný pouze ve formě výslovného
vyjádření, které je jasně odděleno od vyjádření souhlasu s uzavřením smlouvy.
Nemělo by proto být možné nabízet používání společné evropské právní úpravy
prodeje jako podmínku ve smlouvě, která má být uzavřena, a zejména nikoli jako
součást standardních podmínek daného obchodníka. Obchodník by měl spotřebiteli
poskytnout na trvalém nosiči potvrzení týkající se této dohody o používání
společné evropské právní úpravy prodeje.
(23)     Vedle toho, že musí jít o
vědomou volbu používání společné evropské právní úpravy prodeje ze strany
spotřebitele, jeho souhlas by měl vycházet z informovaného rozhodnutí.
Obchodník by proto neměl spotřebitele pouze upozornit na zamýšlené používání
společné evropské právní úpravy prodeje, ale měl by mu rovněž poskytnout
informace o jeho povaze a nejvýraznějších rysech. Aby bylo plnění tohoto úkolu
obchodníkům co nejvíce usnadněno a zamezilo se nadbytečné administrativní
zátěži a aby se zajistila jednotnost v míře a kvalitě informací poskytovaných
spotřebiteli, obchodníci by jim měli poskytnout standardní informační oznámení
uvedené v tomto nařízení, které je tak k dispozici ve všech úředních jazycích
Unie. Jestliže není možné spotřebiteli poskytnout informační oznámení, je-li
smlouva např. uzavírána telefonicky, nebo jestliže obchodník neposkytl
spotřebiteli toto informační oznámení, dohoda o používání společné
evropské právní úpravy prodeje by neměla být pro spotřebitele závazná až do
doby, než obdrží informační oznámení a potvrzení této dohody a následně vyjádří
svůj souhlas.
(24)     Aby se zamezilo selektivnímu
používání některých prvků společné evropské právní úpravy prodeje, které by
mohlo narušit rovnováhu mezi právy a povinnostmi smluvních stran a mít
negativní vliv na míru ochrany spotřebitelů, volba by se měla vztahovat na
společnou evropskou právní úpravu prodeje jako celek, nikoli na její jednotlivé
části.
(25)     Pokud by se jinak na danou
smlouvu uplatnila Úmluva Organizace spojených národů o smlouvách o
mezinárodní koupi zboží, volba používání společné evropské právní úpravy
prodeje by měla implikovat dohodu smluvních stran o vyloučení této úmluvy.
(26)     Pravidla vyplývající ze
společné evropské právní úpravy prodeje by se měla vztahovat na záležitosti
smluvního práva, které mají praktický význam po dobu platnosti všech typů
smluv, které spadají do jejich věcné i osobní působnosti, zejména smluv
uzavřených on-line. Společnou evropskou právní úpravou prodeje by se proto
vedle práv a povinností stran a prostředků nápravy, které jsou k dispozici
v případě neplnění, měly řídit i povinnosti poskytovat informace před uzavřením
smlouvy, uzavírání smluv včetně formálních požadavků na uzavírání smluv, právo
odstoupit od smlouvy a jeho důsledky, zrušení smlouvy z důvodu omylu, podvodu,
hrozby nebo zneužití postavení a důsledky takového zrušení smlouvy, výklad,
obsah a účinky smlouvy, posuzování a důsledky nepřiměřených smluvních podmínek,
navrácení po zrušení nebo ukončení smlouvy a promlčení a prekluzi práv. Měla by
rovněž upravovat sankce, které jsou k dispozici v případě porušení povinností
vyplývajících z jejího používání.
(27)     Veškeré záležitostí smluvní i
mimosmluvní povahy, které nejsou společnou evropskou právní úpravou prodeje
upraveny, se řídí platnými pravidly vnitrostátního práva stojícími mimo společnou
evropskou právní úpravu prodeje, které je použitelné podle nařízení (ES) č.
593/2008 a (ES) č. 864/2007 nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy.
Tyto záležitosti zahrnují právní subjektivitu, neplatnost smlouvy v důsledku
nedostatečné způsobilosti, protiprávnost nebo rozpor s dobrými mravy, stanovení
smluvního jazyka, záležitosti zákazu diskriminace, zastoupení, existenci více
dlužníků nebo více věřitelů, výměnu smluvních stran včetně právního
nástupnictví, započtení a spojení, vlastnická práva včetně převodu vlastnictví,
práv duševního vlastnictví a mimosmluvní odpovědnosti. Otázka, zda lze společně
uplatňovat souběžné nároky vyplývající ze smluvní i mimosmluvní odpovědnosti,
nespadá do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje.
(28)     Záležitosti, které nespadají
do působnosti smluvního práva, by se neměly řídit společnou evropskou právní
úpravou prodeje. Tímto nařízením by neměla být dotčena právní úprava Unie nebo
členských států týkající se těchto záležitostí. Například informační
povinnosti, které jsou uloženy za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti nebo z
důvodů souvisejících se životním prostředí, by měly zůstat mimo oblast
působnosti společné evropské právní úpravy prodeje. Tímto nařízením by dále
neměly být dotčeny požadavky na poskytování informací podle směrnice Evropského
parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním
trhu[22].

(29)     Jakmile bylo platně sjednáno
použití společné evropské právní úpravy prodeje, měly by se touto úpravou řídit
všechny záležitosti spadající do oblasti její působnosti. Pravidla společné
evropské právní úpravy prodeje by měla být vykládána samostatně v souladu se
zavedenými zásadami pro výklad práva Unie. Otázky týkající se záležitostí
spadajících do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje,
které nejsou výslovně upraveny, by měly být vyřešeny pouze výkladem pravidel
této úpravy bez odkazu na jakékoli jiné právo. Pravidla společné evropské
právní úpravy prodeje by měla být vykládána na základě zásad a cílů, z
nichž všechna její ustanovení vycházejí.
(30)     Smluvní svoboda by měla
představovat hlavní zásadu, na níž je společná evropská právní úprava prodeje
založena. Autonomie smluvních stran by měla být omezena jen tehdy a v tom
rozsahu, v jakém je to nezbytné, zejména z důvodu ochrany spotřebitele. Pokud
taková potřeba existuje, je zapotřebí jasně informovat o kogentní povaze daných
pravidel.
(31)     Zásady dobré víry a poctivého
jednání by měly představovat vzor, jak mají smluvní strany spolupracovat. Vzhledem
k tomu, že některá pravidla představují specifické projevy obecné zásady dobré
víry a poctivého jednání, měla by mít přednost před obecnou zásadou. Obecná
zásada by proto neměla být používána jako nástroj pro změnu práv a povinností
smluvních stran, které vyplývají ze specifických pravidel. Požadavky
vyplývající ze zásady dobré víry a poctivého jednání by měly mimo jiné záviset
na relativní úrovni odbornosti smluvních stran, a proto by měly být stanoveny
jinak v transakcích mezi podnikatelem a spotřebitelem a jinak
v transakcích mezi podnikateli navzájem. V transakcích mezi obchodníky by
měl být v této souvislosti relevantním faktorem i poctivý obchodní styk v
daném odvětví.
(32)     Obecným cílem společné
evropské právní úpravy prodeje by měla být ochrana platné smlouvy, kdykoli to
je možné a vhodné s ohledem na oprávněný zájem smluvních stran.
(33)     Společná evropská právní
úprava prodeje by měla identifikovat vyvážená řešení a zohlednit oprávněné
zájmy smluvních stran na stanovení a používání dostupných prostředků nápravy v
případě neplnění smlouvy. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikatelem
a spotřebitelem by systém prostředků nápravy měl odrážet skutečnost, že
nedostatek shody zboží, digitálního obsahu nebo služeb se smlouvou spadá do
odpovědnosti obchodníka.
(34)     Komise by měla vytvořit
databázi obsahující judikaturu Soudního dvora Evropské unie a vnitrostátních
soudů týkající se výkladu společné evropské právní úpravy prodeje nebo
jakéhokoli jiného ustanovení tohoto nařízení, aby zpřístupnění těchto
relevantních pravomocných rozsudků veřejnosti posilovalo právní jistotu.
Členské státy by měly plnění tohoto úkolu umožnit a zajistit, aby tyto
vnitrostátní rozsudky byly rychle sdělovány Komisi.
(35)     Je také vhodné přezkoumat
fungování společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakékoli jiné ustanovení
tohoto nařízení po pěti letech jeho fungování. Tento přezkum by měl mimo jiné
zohledňovat potřebu dalšího rozšíření oblasti působnosti ve vztahu ke smlouvám
mezi podnikateli, tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a
budoucí vývoj acquis Unie.
(36)     Vzhledem k tomu, že cílů
tohoto nařízení, a sice přispět řádnému fungování vnitřního trhu vytvořením
jednotného souboru pravidel smluvního práva, který bude možné používat při
přeshraničních transakcích v rámci Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na
úrovni jednotlivých členských států a lze jej lépe dosáhnout na úrovni Unie,
může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku
5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality
stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je
nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(37)     Toto nařízení dodržuje
základní práva a zachovává zásady uznávané zejména Listinou základních práv
Evropské unie, a sice články 16, 38 a 47 této listiny.
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíl a předmět
1.           Účelem tohoto nařízení je
zlepšit podmínky pro vytvoření a fungování vnitřního trhu poskytnutím
jednotného souboru pravidel smluvního práva stanoveného v příloze I („společná
evropská právní úprava prodeje“). Tato pravidla lze používat na přeshraniční
transakce týkající se prodeje zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování
souvisejících služeb, jestliže se tak smluvní strany dohodnou.
2.           Toto nařízení umožňuje
obchodníkům, aby se spoléhali na společný soubor pravidel a používali stejné
smluvní podmínky při svých přeshraničních transakcích, čímž se sníží zbytečné
náklady a zároveň poskytne vysoký stupeň právní jistoty.
3.           Pokud jde o smlouvy mezi
obchodníky a spotřebiteli, toto nařízení obsahuje ucelený soubor pravidel na
ochranu spotřebitele s cílem zajistit vysokou míru této ochrany, posílit důvěru
spotřebitele ve vnitřní trh a podnítit spotřebitele k přeshraničním nákupům.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)           „smlouvou“ dohoda směřující k tomu,
aby z ní vyplývaly povinnosti nebo jiné právní účinky;
b)           „dobrou vírou a poctivým jednáním“
norma chování charakterizovaná poctivostí, otevřeností a zohledněním zájmů
druhé strany příslušné transakce nebo vztahu;
c)           „ztrátou“ ekonomická ztráta a
neekonomická ztráta v podobě bolesti a utrpení, s výjimkou jiných forem
neekonomické ztráty, jako je zhoršení životních podmínek a ztráta radosti;
d)           „standardními smluvními podmínkami“
smluvní podmínky, které byly dopředu navrženy pro několik transakcí, na nichž
se podílejí různé strany, a které nebyly stranami individuálně sjednány ve
smyslu článku 7 společné evropské právní úpravy prodeje;
e)           „obchodníkem“ jakákoli fyzická nebo
právnická osoba, která činí právní úkony v souvislosti se svou živností,
podnikáním, řemeslem nebo povoláním;
f)            „spotřebitelem“ fyzická osoba,
která jedná za účelem, jejž nelze považovat za její živnost, podnikání, řemeslo
nebo povolání;
g)           „náhradou škody“ peněžní částka, k
jejímuž vyplacení může být osoba oprávněna z důvodu způsobené ztráty, újmy
na zdraví nebo škody;
h)           „zbožím“ jakákoli hmotná věc movitá;
s výjimkou:
i) elektřiny a zemního plynu; a
ii) vody a jiných druhů plynu, pokud nejsou
prodávány v omezeném objemu nebo v určitém množství;
i)            „cenou“ peněžní částka, která má
být zaplacena za prodané zboží, dodaný digitální obsah nebo poskytnutou
související službu;
j)            „digitálním obsahem“ data, která
jsou vyprodukována a dodána v digitální podobě bez ohledu na to, zda k tomu
došlo podle požadavků kupujícího, včetně video, audio, obrazového a psaného
digitálního obsahu, digitálních her, softwaru a digitálního obsahu, který
umožňuje personalizaci stávajícího hardwaru nebo softwaru; s výjimkou:
i) finančních služeb, včetně internetového bankovnictví;
ii) právního nebo finančního poradenství
poskytovaného v elektronické podobě;
iii) elektronických služeb v oblasti zdravotní
péče;
iv) služeb a sítí elektronických komunikací a s
nimi spojených zařízení a služeb;
v) hazardních her;
vi) vytvoření nového digitálního obsahu a změny
stávajícího digitálního obsahu ze strany spotřebitelů nebo jakoukoli jinou
interakcí s tvorbou dalších uživatelů;
k)           „kupní smlouvou“ jakákoli smlouva,
na základě níž obchodník („prodávající“) převádí nebo se zavazuje k tomu, že
převede svá vlastnická práva ke zboží na jinou osobu („kupujícího“), a kupující
se zavazuje k tomu, že zaplatí kupní cenu; patří sem i smlouva o dodání zboží,
které má být vyrobeno nebo vyprodukováno, a nepatří sem smlouvy o prodeji
souvisejícím s exekucí nebo smlouvy, které jinak souvisejí s výkonem
veřejné moci;
l)            „spotřebitelskou kupní smlouvou“
kupní smlouva, kde je prodávajícím obchodník a kupujícím spotřebitel;
m)          „související službou“ služba
související se zbožím nebo digitálním obsahem, jako např. instalace, údržba,
oprava nebo jakékoli jiné zpracování, kterou poskytuje prodávající zboží nebo
dodavatel digitálního obsahu na základě kupní smlouvy, smlouvy o dodání
digitálního obsahu nebo na základě samostatné smlouvy o poskytování související
služby, která byla uzavřena ve stejnou dobu jako kupní smlouva nebo smlouva o
dodání digitálního obsahu; s výjimkou:
i) služeb v oblasti dopravy;
ii) služeb v oblasti vzdělávání;
iii) služeb v oblasti telekomunikační podpory; a
iv) finančních služeb;
n)           „poskytovatelem služeb“ osoba, která
prodává zboží nebo dodává digitální obsah a která se zaváže k tomu, že
spotřebiteli poskytne služby související s tímto zbožím nebo digitálním
obsahem;
o)           „zákazníkem“ jakákoli osoba, která
související službu kupuje;
p)           „smlouvou uzavřenou na dálku“
jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem uzavřená v rámci
organizovaného režimu prodeje na dálku bez současné fyzické přítomnosti
obchodníka nebo, jestliže je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která
jej zastupuje, a spotřebitele za výlučného použití jednoho nebo více prostředků
komunikace na dálku až do doby, kdy byla smlouva uzavřena;
q)           „smlouvou uzavřenou mimo obchodní
prostory“ jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem:
i) uzavřená za současné fyzické přítomnosti
obchodníka nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej
zastupuje, a spotřebitele v místě, které nepředstavuje obchodní
prostory obchodníka, nebo uzavřená na základě nabídky předložené spotřebitelem
za týchž okolností; nebo
ii) uzavřená v obchodních prostorách obchodníka
nebo pomocí jakýchkoli prostředků komunikace na dálku okamžitě poté, co byl
spotřebitel osobně a individuálně osloven v místě, které nepředstavuje
obchodní prostory obchodníka, a za současné přítomnosti obchodníka nebo,
pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej zastupuje, a
spotřebitele; nebo
iii) uzavřená během zájezdu organizovaného
obchodníkem nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzickou osobou, která
jej zastupuje, s cílem nebo účinkem propagace a prodeje zboží nebo dodání
digitálního obsahu či poskytnutí souvisejících služeb spotřebiteli;
r)            „obchodními prostorami“:
i) jakékoli nemovité maloobchodní prostory, kde
obchodník vykonává svou činnost trvale, nebo
ii) jakékoli movité maloobchodní prostory, kde
obchodník vykonává svou činnost obvykle;
s)            „obchodní zárukou“ jakýkoli závazek
obchodníka nebo výrobce vůči spotřebiteli poskytovaný vedle jejich právních
povinností vyplývajících z článku 106 a spočívající v tom, že v případě
nedostatku shody obchodník nebo výrobce vrátí spotřebiteli zaplacenou cenu nebo
že zboží nebo digitální obsah vymění, opraví nebo zařídí jeho servis, pokud
zboží nebo digitální obsah neodpovídá požadavkům jiným než vztahujícím se na
shodu, uvedeným v záručním listě nebo v příslušné reklamě dostupné v době
uzavření smlouvy nebo před jejím uzavřením;
t)            „trvalým nosičem“ každý nosič,
který umožňuje straně ukládat informace určené jí osobně, a to způsobem vhodným
pro jejich budoucí využití, po dobu přiměřenou pro jejich účel, a který
umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;
u)           „veřejnou dražbou“ způsob prodeje,
kdy obchodník nabízí zboží nebo digitální obsah spotřebiteli, který se dražby
osobně účastní nebo je mu dána možnost se jí osobně účastnit, prostřednictvím
transparentního konkurenčního nabídkového řízení prováděného dražitelem, a
osoba, která podá úspěšnou nabídku, je zavázána k nákupu zboží nebo
digitálního obsahu;
v)           „kogentním ustanovením“ jakékoli
ustanovení, jehož uplatnění nemohou strany vyloučit, nebo se od něj odchýlit a
jehož účinky nemohou měnit;
w)          „věřitelem“ osoba, která má právo na
to, aby vůči ní jiná osoba, dlužník, splnila peněžní či nepeněžní povinnost;
x)           „dlužníkem“ osoba, která má peněžní
či nepeněžní povinnost vůči jiné osobě, věřiteli;
y)           „závazkem“ povinnost plnit to, co je
jedna strana právního vztahu povinna plnit druhé straně.
Článek 3
Fakultativní povaha společné evropské právní úpravy prodeje
Smluvní strany si mohou sjednat, že se jejich
přeshraniční smlouvy o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování
souvisejících služeb bude řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje, a
to v rámci územní, věcné a osobní působnosti stanovené v článcích 4 až 7.
Článek 4
Přeshraniční smlouvy
1.           Společnou evropskou právní
úpravu prodeje lze použít na přeshraniční smlouvy.
2.           Pro účely tohoto nařízení je
smlouva uzavřená mezi obchodníky přeshraniční smlouvou, pokud mají smluvní
strany své obvyklé bydliště v různých zemích, z nichž alespoň jedna je členským
státem.
3.           Pro účely tohoto nařízení je
smlouva uzavřená mezi obchodníkem a spotřebitelem přeshraniční smlouvou,
jestliže:
a)      adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro
dodání zboží, nebo fakturační adresa se nachází v jiném členském státě, než je
stát obvyklého bydliště obchodníka; a
b)      alespoň jedna z těchto zemí je členským
státem.
4.           Pro účely tohoto nařízení se
za obvyklé bydliště obchodních společností nebo jiných zapsaných nebo
nezapsaných subjektů považuje místo jejich ústřední správy. Obvyklým bydlištěm
obchodníka, který je fyzickou osobou, je jeho hlavní místo podnikání.
5.           Jestliže je smlouva uzavřena
v souvislosti s operacemi pobočky, agentury nebo jiného zařízení obchodníka, je
místo, kde se pobočka, agentura nebo jiné zařízení nachází, považováno za místo
obvyklého bydliště obchodníka.
6.           Relevantním okamžikem pro
účely stanovení toho, zda se jedná o přeshraniční smlouvu, je okamžik uzavření
dohody o použití společné evropské právní úpravy prodeje.
Článek 5
Smlouvy, na něž lze uplatnit společnou evropskou právní úpravu prodeje
Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze
uplatnit na:
a)           kupní smlouvy;
b)           smlouvy o dodání digitálního obsahu,
který je buď dodáván na hmotném nosiči, či nikoli, a který uživatel může
ukládat, zpracovávat, mít k němu přístup nebo znovu používat bez ohledu na to,
zda byl digitální obsah dodáván oproti zaplacení kupní ceny;
c)           smlouvy o poskytování související
služby bez ohledu na to, zda byla za související službu sjednána samostatná
cena.
Článek 6
Vyloučení smluv se smíšeným účelem a smluv souvisejících se spotřebitelským
úvěrem
1.           Společnou evropskou právní
úpravu prodeje nelze používat na smlouvy se smíšeným účelem, které obsahují
jakékoli jiné prvky, než jsou prodej zboží, dodání digitálního obsahu a poskytnutí
souvisejících služeb ve smyslu článku 5.
2.           Společnou evropskou právní
úpravu prodeje nelze používat na smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a
spotřebitelem, v rámci nichž obchodník poskytuje nebo se zavazuje, že poskytne,
spotřebiteli úvěr ve formě odložené platby, půjčky nebo jiného podobného
finančního ujednání. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít na
smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a spotřebitelem, jestliže jsou zboží,
digitální obsah nebo související služby téhož druhu dodávány na trvalém základě
a spotřebitel za toto zboží, digitální obsah nebo související služby platí po
dobu trvání těchto dodávek ve formě splátek.
Článek 7
Smluvní strany
1.           Společnou evropskou právní
úpravu prodeje lze použít pouze v případě, že prodávajícím zboží nebo
dodavatelem digitálního obsahu je obchodník. Jsou-li všechny smluvní strany
obchodníky, lze společnou evropskou právní úpravu prodeje použít, pokud je
alespoň jedna z těchto stran malým nebo středním podnikem („MSP“).
2.           Pro účely tohoto nařízení je
obchodníkem MSP, který
a)      zaměstnává méně než 250 osob; a
b)      má roční obrat nepřesahující 50 milionů
EUR nebo bilanční sumu roční rozvahy nepřesahující 43 milionů EUR nebo, v
případě MSP, jenž má své obvyklé sídlo v členském státě, jehož měnou není euro,
nebo ve třetí zemi, odpovídající částku v měně tohoto členského státu nebo
třetího země.
Článek 8
Dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje
1.           Použití společné evropské
právní úpravy prodeje vyžaduje dohodu stran. Existence této dohody a její
platnost se stanoví na základě odstavců 2 a 3 tohoto článku, článku 9
a všech ostatních příslušných ustanovení společné evropské právní úpravy
prodeje.
2.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem je dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje
platná pouze tehdy, jestliže spotřebitel svůj souhlas vyjádřil výslovně a
odděleně od vyjádření dohody směřující k uzavření smlouvy. Obchodník poskytne
spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči.
3.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nelze sjednat, že se společná evropská právní úprava prodeje
použije částečně, ale vždy jako celek.
Článek 9
Standardní informační oznámení v případě smluv mezi obchodníkem a
spotřebitelem
1.           Ve smlouvách uzavíraných mezi
obchodníkem a spotřebitelem musí obchodník vedle splnění informačních
povinností před uzavřením smlouvy stanovených ve společné evropské právní
úpravě prodeje spotřebitele upozornit na zamýšlené použití společné evropské
právní úpravy prodeje, a to před uzavřením smlouvy tím, že spotřebiteli jasným
způsobem poskytne informační oznámení obsažené v příloze II. Jestliže byla
dohoda o použití společné právní úpravy prodeje uzavřena telefonicky nebo jiným
způsobem, který neumožňuje poskytnout spotřebiteli informační oznámení, nebo
jestliže obchodník neposkytl toto informační oznámení, spotřebitel není touto
dohodou vázán do doby, než obdrží potvrzení vyplývající z čl. 8 odst. 2, které
bylo doplněno o informační oznámení, a vyjádří svůj souhlas s použitím společné
evropské právní úpravy prodeje.
2.           Informační oznámení podle
odstavce 1, je-li poskytováno v elektronické podobě, obsahuje hyperlink a ve
všech ostatních případech odkaz na internetovou stránku, kde lze zdarma získat
znění společné evropské právní úpravy prodeje.
Článek 10
Sankce za porušení specifických požadavků
Členské státy stanoví sankce pro případy, kdy
obchodník ve vztahu k spotřebiteli poruší požadavky vyplývající z článků 8 a 9,
a přijmou všechna opatření, která jsou zapotřebí pro ukládání těchto sankcí.
Takto stanovené sankce musí být účinné, vhodné a odrazující. Členské státy
oznámí Komisi příslušná ustanovení právních předpisů, a to nejpozději do [1
rok ode dne použitelnosti tohoto nařízení], a jakékoli následné změny
oznámí bez zbytečného odkladu.
Článek 11
Důsledky použití společné evropské právní úpravy prodeje
Jestliže si smluvní strany platně sjednaly
použití společné evropské právní úpravy prodeje na smlouvu, řídí se záležitosti
upravené touto smlouvou pouze společnou evropskou právní úpravou prodeje. Jestliže
byla smlouva skutečně uzavřena, společnou evropskou právní úpravou prodeje se
řídí i otázky související s dodržováním povinností v oblasti poskytování
informací před uzavřením smlouvy a prostředky nápravy v případě nesplnění
těchto povinností.
Článek 12
Požadavky na poskytování informací vyplývající ze směrnice o službách
Tímto nařízením nejsou dotčeny požadavky na
poskytování informací vyplývající z vnitrostátních právních předpisů, jimiž se
provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince
2006 o službách na vnitřním trhu a které doplňují požadavky na poskytování
informací vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje.
Článek 13
Možnosti
členských států
Členský stát se může rozhodnout, že společná
evropská právní úprava prodeje bude k dispozici pro:
a)           smlouvy, kde se obvyklé bydliště
obchodníků, nebo v případě smluv uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem,
obvyklé bydliště obchodníka, adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro dodání
zboží a fakturační adresa, nachází na území tohoto členského státu; a/nebo
b)           smlouvy, jejichž všechny smluvní
strany jsou obchodníci, ale žádný z nich není MSP ve smyslu čl. 7 odst. 2.
Článek 14
Oznamování rozsudků aplikujících toto nařízení
1.           Členské státy zajistí, aby
byly pravomocné rozsudky jejich soudů, ve kterých dochází k aplikaci pravidel
tohoto nařízení, sděleny Komisi bez zbytečného odkladu.
2.           Komise zřídí systém, který
umožní konzultovat informace týkající se rozsudků uvedených v odstavci 1, jakož
i příslušných rozsudků Soudního dvora Evropské unie. Tento systém bude veřejně
přístupný.
Článek 15
Přezkum
1.           Členské státy poskytnou do …
[4 let ode dne použitelnosti tohoto nařízení] Komisi informace týkající
se používání tohoto nařízení, zejména pokud jde o úroveň přijetí společné
evropské právní úpravy prodeje, rozsah, v němž její ustanovení vyvolala právní
spory, a aktuální stav u rozdílů v úrovni ochrany spotřebitele mezi společnou
evropskou právní úpravou a vnitrostátním právem. Tyto informace budou obsahovat
ucelený přehled judikatury vnitrostátních soudů, která vykládá ustanovení
společné evropské právní úpravy prodeje.
2.           Komise předloží do … [5
let ode dne použitelnosti tohoto nařízení] Evropskému parlamentu, Radě a
Hospodářskému a sociálnímu výboru podrobnou zprávu o přezkumu fungování
tohoto nařízení, v níž mimo jiné zohlední potřebu rozšířit rozsah působnosti
nařízení v souvislosti se smlouvami mezi podnikateli, tržní a technický rozvoj
týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj acquis Unie.
Článek 16
Vstup v platnost a použitelnost
1.           Toto nařízení vstupuje
v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské
unie.
2.           Použije se ode dne [6 měsíců
po vstupu v platnost].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a
přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne .
Za Evropský parlament                                 Za
Radu
Předseda                                                        předseda
PŘÍLOHA I
SPOLEČNÁ EVROPSKÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA PRODEJE
OBSAH
Část I: Úvodní ustanovení.............................................................................................................. 5
Kapitola 1: Obecné zásady a použití.............................................................................................. 5
Oddíl 1: Obecné zásady................................................................................................................ 5
Oddíl 2: Použití............................................................................................................................. 5
Část II: Uzavírání závazné smlouvy................................................................................................ 5
Kapitola 2: Informace poskytované před uzavřením
smlouvy.......................................................... 5
Oddíl 1: Informace, které obchodník
poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy....................... 5
Oddíl 2: Informace, které obchodník
poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy........ 5
Oddíl 3: Smlouvy uzavírané elektronickými
prostředky................................................................... 5
Oddíl 4: Povinnost zajistit správnost
poskytovaných informací........................................................ 5
Oddíl 5: Prostředky nápravy při porušení
informačních povinností.................................................. 5
Kapitola 3: Uzavření smlouvy........................................................................................................ 5
Kapitola 4 Právo na odstoupení od smlouvy
uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku nebo mimo obchodní prostory........................................................................................................................................ 5
Kapitola 5: Nedostatky ve vyjádření souhlasu................................................................................ 5
Část III: Posuzování obsahu smlouvy............................................................................................. 5
Kapitola 6: Výklad........................................................................................................................ 5
Kapitola 7: Obsah a účinky........................................................................................................... 5
Kapitola 8: Nepřiměřené smluvní podmínky................................................................................... 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Nepřiměřené smluvní podmínky ve
smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem............. 5
Oddíl 3: Nepřiměřené podmínky ve smlouvách
mezi obchodníky.................................................... 5
Část IV: Povinnosti a prostředky nápravy stran
kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu     5
Kapitola 9: Obecná ustanovení...................................................................................................... 5
Kapitola 10: Povinnosti prodávajícího............................................................................................ 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Dodání............................................................................................................................ 5
Oddíl 3: Shoda zboží a digitálního obsahu...................................................................................... 5
Kapitola 11: Prostředky nápravy, které má
kupující k dispozici...................................................... 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Možnost prodávajícího poskytnout
náhradní plnění........................................................... 5
Oddíl 3: Právo vyžádat plnění........................................................................................................ 5
Oddíl 4: Odmítnutí plnění povinností
kupujícího.............................................................................. 5
Oddíl 5: Ukončení smlouvy........................................................................................................... 5
Oddíl 6: Snížení ceny..................................................................................................................... 5
Oddíl 7: Požadavky na přezkoumání a
oznámení ve smlouvě mezi obchodníky................................ 5
Kapitola 12: Povinnosti kupujícího................................................................................................. 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Zaplacení ceny................................................................................................................. 5
Oddíl 3: Převzetí zboží.................................................................................................................. 5
Kapitola 13: Prostředky nápravy, které má
prodávající k dispozici................................................. 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Právo vyžádat plnění........................................................................................................ 5
Oddíl 3: Odmítnutí plnění povinností
prodávajícího......................................................................... 5
Oddíl 4: Ukončení smlouvy........................................................................................................... 5
Kapitola 14: Přechod nebezpečí.................................................................................................... 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Přechod nebezpečí v kupních
smlouvách uzavřených se spotřebiteli................................... 5
Oddíl 3: Přechod nebezpečí ve smlouvách
mezi obchodníky........................................................... 5
Část V: Povinnosti a prostředky nápravy stran
smlouvy o poskytování souvisejících služeb............. 5
Kapitola 15: Povinnosti a prostředky nápravy
smluvních stran........................................................ 5
Oddíl 2: Povinnosti poskytovatele služeb....................................................................................... 5
Oddíl 3: Povinnosti zákazníka........................................................................................................ 5
Oddíl 4: Prostředky nápravy......................................................................................................... 5
Část VI: Náhrada škody a úrok.................................................................................................... 5
Kapitola 16: Náhrada škody a úrok.............................................................................................. 5
Oddíl 1: Náhrada škody................................................................................................................ 5
Oddíl 2: Úroky z prodlení: obecná ustanovení................................................................................ 5
Oddíl 3: Prodlení obchodníků........................................................................................................ 5
Část VII: Navrácení plnění............................................................................................................ 5
Kapitola 17: Navrácení plnění....................................................................................................... 5
Část VIII: Promlčení..................................................................................................................... 5
Kapitola 18: Promlčení.................................................................................................................. 5
Oddíl 1: Obecná ustanovení.......................................................................................................... 5
Oddíl 2: Promlčecí doby a počátek jejich
běhu.............................................................................. 5
Oddíl 3: Prodloužení promlčecí doby............................................................................................. 5
Oddíl 4: Obnovení promlčecí doby................................................................................................ 5
Oddíl 5: Účinky promlčení............................................................................................................. 5
Oddíl 6: Změna na základě dohody............................................................................................... 5
Dodatek 1.................................................................................................................................... 5
Dodatek 2.................................................................................................................................... 5
Část I: Úvodní
ustanovení
Kapitola 1 Obecné
zásady a použití
Oddíl 1    Obecné zásady
Článek 1
Smluvní svoboda
1.           Strany mohou uzavřít smlouvu
a určit její obsah s výhradou použitelných kogentních pravidel.
2.           Strany mohou vyloučit použití
jakýchkoli ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje nebo omezit či
měnit jejich účinky, pokud v těchto ustanoveních není stanoveno jinak.
Článek 2
Dobrá víra a poctivé jednání
1.           Smluvní strany mají povinnost
postupovat v souladu se zásadami dobré víry a poctivého jednání.
2.           Pokud jedna strana tuto
povinnost poruší, může to pro ni znamenat nemožnost uplatňovat práva, nároky
nebo obrany, které by jinak měla k dispozici, nebo vznik odpovědnosti za škodu,
která tím byla způsobena druhé straně.
3.           Strany nemohou vyloučit
použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 3
 Spolupráce
Strany mají povinnost vzájemně spolupracovat v
rozsahu, v jakém je to zapotřebí pro plnění jejich smluvních povinností.
Oddíl 2    Použití
Článek 4
Výklad
1.           Společná evropská právní
úprava prodeje se vykládá samostatně a v souladu s jejími cíli a se zásadami, z
nichž vychází.
2.           Záležitosti, na něž se
společná evropská právní úprava prodeje vztahuje, ale které výslovně
neupravuje, se řeší v souladu s cíli a zásadami, z nichž tato úprava
vychází, a v souladu se všemi jejími ustanoveními bez přihlédnutí k
vnitrostátnímu právu, které by bylo použitelné v případě neexistence dohody o
použití společné evropské právní úpravy prodeje, nebo k jiné právní úpravě.
3.           Pokud se na určitou situaci v
rámci obecného pravidla vztahuje obecné i zvláštní pravidlo, v případě rozporu
se přednostně použije pravidlo zvláštní.
Článek 5
Přiměřenost
1.           Přiměřenost se objektivně
zjišťuje s ohledem na povahu a účel smlouvy, na okolnosti daného případu a na
příslušné zvyklosti a praktiky dané živnosti nebo povolání.
2.           Jakýkoli odkaz na to, co může
být od osoby nebo osobou očekáváno nebo co může být očekáváno v určité situaci,
představuje odkaz na to, co lze přiměřeně očekávat.
Článek 6
Forma
Pokud společná evropská právní úprava prodeje
nestanoví jinak, nemusí mít smlouva, vyjádření vůle nebo jiný právní akt, na
něž se tato úprava vztahuje, nebo jejich zachycení určitou formu.
Článek 7
Smluvní podmínky, které nebyly individuálně sjednány
1.           Smluvní podmínka není
individuálně sjednána, pokud byla navržená jednou smluvní stranou a druhá
strana neměla možnost ovlivnit její obsah.
2.           Smluvní podmínka se
nepovažuje za individuálně sjednanou pouze z toho důvodu, že jedna strana
navrhne seznam podmínek a druhá strana si některou z navržených podmínek
vybere.
3.           Strana, která tvrdí, že
smluvní podmínka navržená v rámci standardních smluvních podmínek byla mezitím
individuálně sjednána, musí prokázat, že tomu tak skutečně bylo.
4.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem musí obchodník prokázat, že smluvní podmínky, které navrhl, byly
individuálně sjednány.
5.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem se smluvní podmínky navržené třetí osobou považují za podmínky
předložené obchodníkem, pokud jejich zapracování do smlouvy nenavrhl
spotřebitel.
Článek 8
Ukončení smlouvy
1.           „Ukončení smlouvy“
představuje ukončení práv a povinností smluvních stran s výjimkou práv a
povinností, které vyplývají ze smluvní podmínky upravující řešení sporů nebo
jiné smluvní podmínky, která se má uplatnit i po ukončení smlouvy.
2.           Platby a náhrada škody za
neplnění, které byly splatné v době před ukončením smlouvy, zůstávají splatné i
nadále. Pokud je smlouva ukončena z důvodu neplnění nebo předpokládaného
neplnění, strana, která smlouvu ukončila, má na místo budoucího plnění, jež
měla poskytnout druhá strana, nárok na náhradu škody.
3.           Účinky ukončení smlouvy
související s vrácením kupní ceny, zboží a digitálního obsahu a další účinky
navrácení se řídí pravidly o navrácení uvedenými v kapitole 17.
Článek 9
Smlouvy se smíšeným účelem
1.           Upravuje-li smlouva prodej
zboží nebo dodání digitálního obsahu i poskytování související služby, na
povinnosti a prostředky nápravy stran jako prodávajícího a kupujícího zboží
nebo digitálního obsahu se vztahují pravidla vyplývající z části IV a na
povinnosti a prostředky nápravy stran jako poskytovatele služeb a zákazníka se
vztahují pravidla vyplývající z části V.
2.           Jestliže v případě smlouvy
podle odstavce 1 mají být povinnosti prodávajícího a poskytovatele služeb podle
této smlouvy plněny v oddělených částech nebo jsou jinak oddělitelné a pokud má
být smlouva ukončena z důvodu neplnění povinností týkajících se jedné části
smlouvy, u níž lze stanovit poměrnou cenu, může kupující a zákazník ukončit
smlouvu pouze ve vztahu k této části.
3.           Odstavec 2 se nepoužije v
případě, že od kupujícího a zákazníka nelze očekávat, že přijme plnění
ostatních částí, nebo že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje
ukončení smlouvy jako celku.
4.           Nejsou-li povinnosti
prodávajícího a poskytovatele služeb na základě smlouvy oddělitelné nebo
nelze-li stanovit poměrnou část ceny, kupující a zákazník mohou smlouvu ukončit
pouze v případě, že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje
ukončení smlouvy jako celku.
Článek 10
Oznámení
1.           Tento článek se použije na
oznámení pro jakékoli účely v souladu s pravidly vyplývajícími ze společné
evropské právní úpravy prodeje a ze smlouvy. „Oznámení“ zahrnuje sdělení
libovolného projevu vůle, který má mít právní účinky nebo má předávat informace
pro právní účely.
2.           Oznámení může být provedeno
jakýmkoli způsobem odpovídajícím daným okolnostem.
3.           Oznámení nabývá účinnosti,
jakmile dojde adresátovi, pokud z něj nevyplývá pozdější účinnost.
4.           Oznámení dojde adresátovi:
a)      jakmile je adresátovi doručeno;
b)      jakmile je doručeno do místa podnikání
adresáta nebo, pokud adresát nemá místo podnikání nebo oznámení je adresováno
spotřebiteli, na adresu obvyklého bydliště adresáta;
c)      v případech, kdy je prováděno
elektronickou poštou nebo jiným individuální sdělením, jakmile k němu může mít
adresát přístup; nebo
d)      jakmile je jinak adresátovi zpřístupněno
na takovém místě a takovým způsobem, že od adresáta lze očekávat, že k němu
získá přístup bez zbytečného odkladu.
Oznámení došlo adresátovi, je-li splněn jeden z
požadavků vyplývajících z písmen a), b), c) nebo d), cokoli z toho nastane
nejdříve.
5.           Oznámení nemá účinky, pokud
jeho odvolání dojde adresátovi před doručením oznámení nebo současně s ním.
6.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavců 3
a 4, odchýlit se od nich nebo pozměnit jejich účinky.
Článek 11
Počítání času
1.           Ustanovení tohoto článku se
použije pro účely počítání času podle společné evropské právní úpravy prodeje.
2.           S výjimkou případů
uvedených v odstavcích 3 až 7:
a)      lhůta určená podle dní počíná začátkem
první hodiny prvního dne a končí uplynutím poslední hodiny posledního dne této
lhůty;
b)      lhůta určená podle týdnů, měsíců nebo let
počíná začátkem první hodiny prvního dne lhůty a končí uplynutím poslední
hodiny dne, který se v posledním týdnu, měsíci nebo roku pojmenováním nebo
číslem shoduje se dnem, kterým lhůta počíná; pokud je lhůta určená podle měsíců
nebo let a pokud den, kdy měla lhůta končit v posledním měsíci není, lhůta
končí uplynutím poslední hodiny posledního dne tohoto měsíce.
3.           Pokud se běh lhůty určené
podle dní, týdnů, měsíců nebo let počítá od určité události, právního úkonu
nebo doby, den, kdy k události nebo právnímu úkonu došlo nebo kdy nastala daná
doba, se do běhu předmětné lhůty nezapočítává.
4.           Do běhu lhůt se započítávají
soboty, neděle a svátky, s výjimkou případů, kdy jsou tyto dny výslovně vyňaty
nebo kdy je lhůta vyjádřena v pracovních dnech.
5.           Připadne-li poslední den
lhůty na sobotu, neděli nebo svátek v místě, kde má být daný právní úkon
učiněn, lhůta končí uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne.
Toto ustanovení se nevztahuje na lhůty počítané zpětně od určitého data nebo
události.
6.           Pokud osoba zašle jiné osobě
dokument, který uvádí lhůtu, během níž má adresát odpovědět nebo učinit jiný
právní úkon, ale nestanoví počátek běhu této lhůty, lhůta počíná běžet od
okamžiku, nevyplývá-li z dokumentu něco jiného, kdy dokument dojde adresátovi.
7.           Pro účely tohoto článku se
rozumí:
a)      „svátkem“ s odkazem na členský stát
Evropské unie nebo jeho část jakýkoli den, který je pro tento členský stát nebo
jeho část označen jako svátek v seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropské
unie; a
b)      „pracovními dny“ všechny dny s výjimkou
sobot, nedělí a svátků.
Článek 12
Jednostranná vyjádření nebo jednání
1.           Jednostranné vyjádření
obsahující úmysl se vykládá s ohledem na to, jak mu mohla pravděpodobně rozumět
osoba, jíž je určeno.
2.           Jestliže osoba činící
vyjádření měla v úmyslu, aby použitý výraz, jímž byl tento úmysl vyjádřen, měl
určitý význam, a druhá strana o tomto významu věděla nebo měla vědět, vykládá
se tento výraz tak, jak to zamýšlela osoba činící vyjádření.
3.           Články 59 až 65 se použijí s
patřičnými úpravami na výklad jednostranných vyjádření obsahujících úmysl.
4.           Pravidla o neexistenci
souhlasu vyplývající z kapitoly 5 se použijí s patřičnými úpravami na jednostranná
vyjádření obsahující úmysl.
5.           Jakýkoli odkaz na vyjádření
uvedené v tomto článku obsahuje odkaz na jednání, jež lze považovat za
rovnocenné tomuto vyjádření.
Část II    Uzavírání
závazné smlouvy
Kapitola 2 Informace
poskytované před uzavřením smlouvy
Oddíl 1    Informace, které
obchodník poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy
Článek 13
Povinnost poskytnout informace v případě smluv uzavřených na dálku nebo mimo
obchodní prostory
1.           Obchodník, který uzavírá
smlouvu na dálku nebo tuto smlouvu uzavírá mimo obchodní prostory, má povinnost
poskytnout spotřebiteli před uzavřením smlouvy nebo před tím, než je
spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou, jasným a srozumitelným způsobem informace
o:
a)      hlavních znacích zboží nebo digitálního
obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být
poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu
obsahu nebo související službě;
b)      celkové ceně, dodatečných poplatcích a
nákladech podle článku 14;
c)      totožnosti a adrese obchodníka podle
článku 15;
d)      smluvních podmínkách podle článku 16;
e)      právech na odstoupení od smlouvy podle
článku 17;
f)       případně existenci a podmínkách
poprodejní asistenční služby, kterou obchodník poskytuje zákazníkům,
poprodejních službách, obchodních zárukách a zásadách vyřizování reklamací;
g)      případně možnosti přístupu k systému
alternativního řešení sporů, který se na obchodníka vztahuje, a o způsobu
přístupu k tomuto systému;
h)      případně funkčnosti digitálního obsahu,
včetně příslušných technických ochranných opatření; a
i)       případně informace o jakékoli příslušné
interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž
obchodník věděl nebo měl vědět.
2.           Poskytnuté informace tvoří, s
výjimkou adresy požadované podle odst. 1 písm. c), nedílnou součást smlouvy a
bez výslovného souhlasu smluvních stran nemohou být měněny.
3.           V případě smluv uzavíraných
na dálku musí informace požadované tímto článkem být:
a)      poskytnuty nebo zpřístupněny způsobem,
který odpovídá použitým prostředkům komunikace na dálku;
b)      poskytnuty jasným a srozumitelným
jazykem; a
c)      čitelné, jsou-li poskytovány na trvalém
nosiči dat.
4.           V případě smluv uzavíraných
mimo obchodní prostory musí informace požadované tímto článkem být:
a)      poskytnuty v tištěné podobě nebo, pokud s
tím spotřebitel souhlasí, na jiném trvalém nosiči; a
b)      být čitelné a zformulované jasným a
srozumitelným jazykem.
5.           Tento článek se nepoužije,
jedná-li se o smlouvu:
a)      na dodávku potravin, nápojů a jiného
zboží, které je určeno pro běžnou spotřebu v domácnosti a které obchodník
fyzicky doručuje spotřebiteli domů, do místa jeho bydliště nebo na jeho
pracoviště formou častých a pravidelných dodávek;
b)      uzavřenou za použití prodejního automatu
nebo automatizovaných obchodních prostor;
c)      uzavřenou mimo obchodní prostory, pokud
smluvní cena, nebo v případě více smluv uzavřených ve stejnou dobu, jejich
celková cena, nepřesáhne 50 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla
sjednána pro účely smluvní ceny.
Článek 14
Informace o ceně, dodatečných poplatcích a nákladech
1.           Informace, které mají být
poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. b), musí uvádět:
a)      celkovou cenu za zboží, digitální obsah
nebo související službu, včetně daní, nebo pokud z povahy zboží, digitálního
obsahu nebo služeb vyplývá, že cenu nelze rozumně stanovit předem, způsob
jejího výpočtu; a
b)      případně jakékoli další poplatky za
dopravu, dodání nebo poštovné a jakékoli další náklady, nebo pokud tyto
poplatky nebo náklady nelze rozumně stanovit předem, skutečnost, že k ceně
mohou být účtovány takové dodatečné poplatky a náklady.
2.           V případě smlouvy s platností
na dobu neurčitou nebo smlouvy obsahující předplatné představuje celková cena
celkovou cenu za jedno zúčtovací období. Pokud takové smlouvy stanoví pevnou
sazbu, obsahuje celková cena také celkovou měsíční cenu. Pokud celkovou cenu
nelze rozumně stanovit předem, musí být určen způsob výpočtu této ceny.
3.           Obchodník musí případně
informovat spotřebitele o nákladech na využití prostředků komunikace na dálku
pro účely uzavření smlouvy, pokud jsou tyto náklady počítány jinak než za
použití základní sazby.
Článek 15
Informace o totožnosti a adrese obchodníka
Informace, které mají být poskytnuty podle čl.
13 odst. 1 písm. c), musí uvádět:
a)           totožnost obchodníka, například jeho
obchodní firmu;
b)           zeměpisnou adresu, na níž je
obchodník usazen;
c)           telefonní číslo, číslo faxu a
e-mailovou adresu obchodníka, jsou-li k dispozici, aby spotřebitel mohl
obchodníka rychle kontaktovat a účinně s ním komunikovat;
d)           případně totožnost a zeměpisnou
adresu jakéhokoli jiného obchodníka, jehož jménem obchodník jedná; a
e)           pokud se liší od zeměpisné adresy
uvedené podle písmen b) a d) tohoto článku, zeměpisnou adresu obchodníka,
případě obchodníka, jehož jménem jedná, na kterou může spotřebitel zasílat
jakékoli reklamace.
Článek 16
Informace o smluvních podmínkách
Informace, které mají být poskytnuty podle čl.
13 odst. 1 písm. d), musí uvádět:
a)           podmínky platby, dodání zboží,
digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb a lhůtu, do níž se
obchodník zavazuje dodat zboží, digitální obsah nebo poskytnout související
služby;
b)           případně dobu, na níž byla smlouva
uzavřena, a minimální dobu trvání povinností spotřebitele nebo, je-li smlouva
uzavřena na dobu neurčitou nebo má-li být její platnost automaticky
prodlužována, podmínky pro ukončení smlouvy; a
c)           případně informace o existenci a
podmínkách pro poskytnutí zálohy nebo jiné finanční záruky, které spotřebitel
musí na žádost obchodníka zaplatit nebo poskytnout;
d)           případně existenci příslušných
kodexů chování a způsob, jakým lze získat jejich kopie.
Článek 17
Informace o právu na odstoupení od smlouvy v případě smluv uzavřených na
dálku nebo mimo obchodní prostory
1.           Pokud má spotřebitel právo
odstoupit od smlouvy podle kapitoly 4, musí informace, které se poskytují podle
čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět podmínky, lhůty a postupy pro výkon tohoto práva
v souladu s dodatkem 1, jakož i vzorovým formulářem uvedeným v dodatku 2.
2.           Informace, které se mají
poskytnout podle čl. 13 odst. 1 písm. e), musí případně obsahovat skutečnost,
že spotřebitel ponese náklady na vrácení zboží v případě odstoupení od smlouvy
a, jedná-li se o smlouvu uzavřenou na dálku, spotřebitel ponese náklady na
vrácení zboží, jestliže a zboží vzhledem k jeho povaze nelze vrátit poštou.
3.           Pokud spotřebitel může
uplatnit své právo na odstoupení od smlouvy poté, co požádal o poskytnutí
související služby, k němuž má dojít ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy, musí
informace poskytované podle čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět skutečnost, že by
měl spotřebitel povinnost zaplatit obchodníkovi částku uvedenou v čl. 45 odst.
5.
4.           Povinnost poskytnout
informace požadované v odstavcích 1, 2 a 3 lze splnit tím, že spotřebiteli
budou předány vzorové pokyny o odstoupení od smlouvy uvedené v dodatku 1. Pokud
obchodník spotřebiteli poskytl tyto správně vyplněné pokyny, má se za to, že
požadavky na poskytnutí informací splnil.
5.           Pokud není v souladu s čl. 40
odst. 2 písm. c) až i) a odst. 3 uvedeného článku upraveno právo odstoupit od
smlouvy, informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. e)
musí uvádět prohlášení, že spotřebitel nemá právo odstoupit od smlouvy nebo
případně okolnosti, za nichž spotřebitel právo odstoupit od smlouvy pozbývá.
Článek 18
Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory: dodatečné požadavky na poskytování
informací a potvrzení
1.           Obchodník musí poskytnout
spotřebiteli kopii podepsané smlouvy nebo potvrzení o uzavřené smlouvě,
případně včetně potvrzení souhlasu spotřebitele a potvrzení o přijetí podmínek
podle čl. 40 odst. 3 písm. d), v tištěné podobě, nebo pokud s tím spotřebitel
souhlasí, na jiném trvalém nosiči.
2.           Pokud spotřebitel požaduje,
aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od
smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby
podal žádost na trvalém nosiči.
Článek 19
Smlouvy uzavřené na dálku: dodatečné informace a jiné požadavky
1.           Pokud obchodník telefonicky
kontaktuje spotřebitele s cílem uzavřít smlouvu na dálku, musí tento obchodník na
začátku telefonického hovoru se spotřebitelem uvést svou totožnost a případně
totožnost osoby, jejímž jménem telefonuje, a obchodní účel telefonického
hovoru.
2.           Pokud se smlouva uzavírá
prostřednictvím prostředku komunikace na dálku, který poskytuje jen omezený
prostor nebo čas pro uvedení informací, obchodník musí poskytnout přinejmenším
informace požadované odstavcem 3 tohoto článku, a to před uzavřením takové
smlouvy . Ostatní informace podle článku 13 poskytne obchodník spotřebiteli
vhodným způsobem v souladu s čl. 13 odst. 3.
3.           Informace požadované podle
odstavce 2 jsou:
a)      hlavní znaky zboží, digitálního obsahu
nebo souvisejících služeb, jak požaduje čl. 13 odst. 1 písm. a);
b)      totožnost obchodníka, jak požaduje čl. 15
písm. a);
c)      celková cena, včetně položek uvedených v
čl. 13 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 1 a 2;
d)      právo na odstoupení od smlouvy; a
e)      případně doba platnosti smlouvy, nebo,
jedná-li se o smlouvu na dobu neurčitou, požadavky na ukončení smlouvy podle
čl. 16 písm. b).
4.           Smlouva uzavřená na dálku po
telefonu je platná pouze v případě, že spotřebitel podepsal nabídku nebo zaslal
svůj písemný souhlas, z něhož vyplývá dohoda uzavřít smlouvu. Obchodník musí
poskytnout spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči.
5.           Obchodník musí spotřebiteli
poskytnout potvrzení o uzavřené smlouvě, a to případně včetně souhlasu a vědomí
spotřebitele uvedené v čl. 40 odst. 3 písm. d), a veškeré informace uvedené v
článku 13 na trvalém nosiči. Obchodník musí tyto informace poskytnout v přiměřené
lhůtě po uzavření smlouvy uzavřené na dálku a nejpozději v okamžiku dodání
zboží nebo před dodáním digitálního obsahu nebo před zahájením poskytování
související služby, jestliže nebyly tyto informace spotřebiteli poskytnuty na
trvalém nosiči již před uzavřením smlouvy uzavřené na dálku.
6.           Pokud spotřebitel požaduje,
aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od
smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby
podal výslovnou žádost na trvalém nosiči.
Článek 20
Povinnost poskytnout informace při uzavírání jiných smluv, než jsou smlouvy
uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory
1.           V případě jiných smluv, než
jsou smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory, má obchodník
povinnost poskytnout spotřebiteli jasným a srozumitelným způsobem před
uzavřením smlouvy nebo před tím, než je spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou,
tyto informace, pokud již tyto informace nejsou patrné ze souvislostí:
a)      hlavních znaky zboží nebo digitálního
obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být
poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu
obsahu nebo související službě;
b)      celková cena, dodatečné poplatky a
náklady podle čl. 14 odst. 1;
c)      totožnost obchodníka, například jeho
obchodní firmu, zeměpisnou adresu, na níž je usazen a jeho telefonní číslo;
d)      smluvní podmínky podle čl. 16 písm. a) a
b);
e)      případně existence a podmínky
poprodejních asistenčních služeb obchodníka, obchodních záruk a zásady
vyřizování reklamací;
f)       případně funkčnost digitálního obsahu,
včetně příslušných technických ochranných opatření; a
g)      případně informace o jakékoli příslušné
interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž
obchodník věděl nebo měl vědět.
2.           Tento článek se neuplatní na
smlouvy, které zahrnují transakce probíhající ze dne na den a které musí být
plněny bezprostředně po jejich uzavření.
Článek 21
Důkazní břemeno
Důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých
informací podle tohoto oddílu nese obchodník.
Článek 22
Kogentní povaha
Strany nemohou k tíži spotřebitele vyloučit
použití tohoto oddílu, odchýlit se od jeho ustanovení nebo pozměnit jeho
účinky.
Oddíl 2    Informace, které
obchodník poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy
Článek 23
Povinnost poskytnout informace o zboží a souvisejících službách
1.           Před uzavřením smlouvy o
prodeji zboží, dodání digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb
obchodníkem jinému obchodníkovi má dodavatel povinnost poskytnout jinému
obchodníkovi vhodným způsobem veškeré informace, které se týkají hlavních znaků
zboží, digitálního obsahu nebo souvisejících služeb, které má dodavatel k
dispozici nebo by je měl mít k dispozici a jejichž nesdělení druhé straně bylo
v rozporu s dobrou vírou a poctivým jednáním.
2.           Při určování toho, zda
odstavec 1 vyžaduje, aby dodavatel zveřejnil některou informaci, je zapotřebí
přihlížet ke všem okolnostem, včetně:
a)      toho, zda měl dodavatel zvláštní odborné
znalosti;
b)      nákladů dodavatele na získání příslušných
informací;
c)      toho, jak snadno by jiný obchodník mohl
příslušné informace získat jinými prostředky;
d)      povahy informace;
e)      pravděpodobného významu informace pro
jiného obchodníka; a
f)       poctivých obchodních zvyklostí v dané
situaci.
Oddíl 3    Smlouvy uzavírané
elektronickými prostředky
Článek 24
Dodatečné informační povinnosti ve smlouvách uzavíraných na dálku
elektronickými prostředky
1.           Tento článek se použije na
případy, kdy obchodník poskytuje prostředky pro uzavření smlouvy a jedná se o
elektronické prostředky, které nepředstavují výlučnou výměnu elektronické pošty
nebo jinou individuální komunikaci.
2.           Obchodník musí druhé straně
poskytnout dostatečné, účinné a přístupné technické prostředky pro identifikaci
a nápravu vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji
přijme.
3.           Obchodník musí před tím, než
druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme, poskytnout informace o následujících
záležitostech:
a)      technické kroky, které jsou zapotřebí k
uzavření smlouvy;
b)      zda obchodník bude archivovat smluvní
dokument a zda jej zpřístupní;
c)      technické prostředky k identifikaci a
nápravě vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme;
d)      jazyky nabízené pro uzavření smlouvy;
e)      smluvní podmínky.
4.           Obchodník musí zajistit, aby
smluvní podmínky uvedené v odst. 3 písm. e) byly k dispozici v písemném
vyjádření nebo byly vyjádřeny jinými srozumitelnými znaky na trvalém nosiči,
který umožňuje čtení, záznam informací obsažených v textu a reprodukci těchto
informací v materiální podobě.
5.           Obchodník musí elektronickými
prostředky a bez zbytečných odkladů potvrdit, že obdržel nabídku nebo přijetí
nabídky, které zaslala druhá strana.
Článek 25
Dodatečné požadavky ve smlouvách uzavíraných na dálku elektronickými
prostředky
1.           Pokud by smlouva uzavíraná na
dálku elektronickými prostředky zavazovala spotřebitele k provedení platby,
obchodník musí upozornit spotřebitele jasným a výrazným způsobem, a to
bezprostředně před tím, než spotřebitel podá objednávku, na informace požadované
podle čl. 13 odst. 1 písm. a), čl. 14 odst. 1 a 2 a čl. 16 písm. b).
2.           Obchodník musí zajistit, aby
spotřebitel při podání objednávky výslovně uvedl, že se objednávkou zavazuje k
povinnosti zaplatit. Pokud se objednávka podává kliknutím na tlačítko nebo
podobnou funkcí, musí být na tomto tlačítku či funkci snadno čitelným způsobem
uvedeno „objednávka zavazující k platbě“ nebo podobná jednoznačná formulace,
která upozorní na skutečnost, že podáním objednávky vzniká povinnost k
provedení platby ve prospěch obchodníka. Nejsou-li ustanovení tohoto odstavce
obchodníkem splněna, není spotřebitel smlouvou nebo objednávkou vázán.
3.           Obchodník na svých
internetových stránkách elektronického obchodu nejpozději na počátku postupu
vytváření objednávky jasně a čitelně uvede, zda platí nějaká omezení pro dodání
a jaké způsoby platby jsou přijímány.
Článek 26
Důkazní břemeno
Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
nese důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých informací podle tohoto oddílu
obchodník.
Článek 27
 Kogentní povaha
Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto oddílu, odchýlit se
od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Oddíl 4    Povinnost zajistit
správnost poskytovaných informací
Článek 28
Povinnost zajistit správnost poskytovaných informací
1.           Strana, která sděluje
informace před uzavřením smlouvy nebo současně s ním, a plní tak povinnosti
vyplývající z této kapitoly či jinak uložené, má povinnost vynaložit přiměřenou
péči na to zajistit, aby poskytované informace byly správné a nebyly
zavádějící.
2.           Strana, jíž byly nesprávné
nebo zavádějící informace poskytnuty v rozporu s povinností vyplývající z
odstavce 1 a která z těchto informací odůvodněně vychází při uzavírání smlouvy
se stranou, jež tyto informace poskytla, má k dispozici prostředky nápravy
podle článku 29.
3.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Oddíl 5    Prostředky nápravy
při porušení informačních povinností
Článek 29
Prostředky nápravy při porušení informačních povinností
1.           Strana, která nesplnila
jakoukoli povinnost vyplývající z této kapitoly, odpovídá za škodu kterou tím
způsobila druhé straně.
2.           Jestliže obchodník nesplnil
své informační povinnosti týkající se dodatečných poplatků nebo jiných nákladů
podle článku 14 nebo nákladů na vrácení zboží podle čl. 17 odst. 2, spotřebitel
nemá povinnost tyto dodatečné poplatky a jiné náklady platit.
3.           Prostředky nápravy podle
tohoto článku nejsou dotčeny jakékoli prostředky nápravy, které mohou být k
dispozici podle čl. 42 odst. 2, článku 48 nebo článku 49.
4.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Kapitola 3 Uzavření
smlouvy
Článek 30
Požadavky při uzavírání smlouvy
1.           Smlouva je uzavřena, pokud:
a)      strany dosáhnou vzájemné dohody;
b)      strany projeví vůli, aby tato dohoda měla
právní účinky; a
c)      dohoda, případně doplněná pravidly
vyplývajícími ze společné evropské právní úpravy prodeje, obsahuje všechny
náležitosti a je dostatečně určitá, aby byla způsobilá vyvolat právní účinky.
2.           Dohody je dosaženo přijetím
nabídky. Nabídku lze přijmout výslovně nebo jiným vyjádřením nebo jednáním.
3.           Právní účinky dohody
smluvních stran se dovozují z jejich vyjádření a jednání.
4.           Jestliže jedna strana
považuje dohodu o určité záležitosti za podmínku pro uzavření smlouvy, smlouva
není uzavřena, dokud nebylo dosaženo dohody ohledně této záležitosti.
Článek 31
Nabídka
1.           Návrh na uzavření smlouvy je
nabídkou, jestliže:
a)      je zamýšlen tak, aby jeho přijetí vedlo
ke vzniku smlouvy; a
b)      obsahuje všechny náležitosti a je
dostatečně určitý, aby smlouva vznikla.
2.           Nabídka může být určena jedné
nebo více určitým osobám.
3.           Návrh učiněný veřejně není
nabídkou, pokud z daných okolností nevyplývá něco jiného.
Článek 32
Odvolání nabídky
1.           Nabídka může být odvolána,
jestliže odvolání dojde adresátovi nabídky, dříve než tato osoba odeslala
přijetí nabídky, nebo v případech konkludentního projevu vůle, dříve než byla
smlouva uzavřena.
2.           Je-li návrh učiněný veřejně
nabídkou, lze jej odvolat stejnými prostředky, jakými byl učiněn.
3.           Odvolání nabídky je neúčinné,
pokud:
a)      je v nabídce vyjádřena její
neodvolatelnost;
b)      nabídka obsahuje lhůtu pro její přijetí;
nebo
c)      adresát nabídky se oprávněně domníval, že
nabídka je neodvolatelná, a jednal v dobré víře v nabídku.
Článek 33
Odmítnutí nabídky
Nabídka zaniká, jakmile odmítnutí nabídky
dojde navrhovateli.
Článek 34
Přijetí nabídky
1.           Jakékoli prohlášení nebo
jednání adresáta nabídky, z něhož lze dovodit jeho souhlas, je přijetím
nabídky.
2.           Mlčení nebo nečinnost samy o
sobě neznamenají přijetí nabídky.
Článek 35
Okamžik uzavření smlouvy
1.           Pokud adresát nabídky zasílá
její přijetí navrhovateli nabídky, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy toto
přijetí dojde navrhovateli.
2.           Je-li přijetí nabídky učiněno
konkludentně, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy oznámení o tomto přijetí dojde
navrhovateli.
3.           Aniž je dotčen odstavec 2,
jestliže z nabídky, praxe, jež si strany vzájemně sjednaly, nebo zvyklostí
vyplývá, že adresát nabídky může přijmout nabídku konkludentně, aniž by bylo
takové přijetí navrhovateli oznamováno, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy
adresát nabídky začal jednat.
Článek 36
Lhůta pro přijetí nabídky
1.           Přijetí nabídky je účinné
pouze tehdy, dojde-li navrhovateli ve lhůtě, kterou navrhovatel pro přijetí
nabídky stanovil.
2.           Nestanovil-li navrhovatel
lhůtu pro přijetí nabídky, je toto přijetí účinné pouze tehdy, dojde-li
navrhovateli v přiměřené lhůtě poté, co byla nabídka učiněna.
3.           Může-li být nabídka přijata
jednáním, které není třeba oznamovat navrhovateli, je toto přijetí účinné pouze
tehdy, pokud je tento úkon učiněn ve lhůtě stanovené navrhovatelem pro přijetí
nabídky nebo, nebyla-li tato lhůta stanovena, v přiměřené lhůtě.
Článek 37
Pozdní přijetí nabídky
1.           Pozdní přijetí nabídky má
účinky včasného přijetí, jestliže navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta
nabídky, že přijetí považuje za účinné.
2.           Jestliže z dopisu nebo z
jiného sdělení, jež obsahuje pozdní přijetí nabídky, vyplývá, že bylo odesláno
za takových okolností, že by došlo navrhovateli včas, kdyby jeho doprava
probíhala obvyklým způsobem, má pozdní přijetí účinky včasného přijetí, ledaže
navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta nabídky o zániku nabídky.
Článek 38
Přijetí nabídky se změnami
1.           Odpověď adresáta nabídky,
která obsahuje nebo vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, jež
podstatně mění podmínky nabídky, je odmítnutím nabídky a představuje novou
nabídku.
2.           Má se za to, že dodatečné
nebo odlišné smluvní podmínky, které se mimo jiné týkají ceny, jejího
zaplacení, kvality a množství zboží, místa a doby dodání, rozsahu odpovědnosti
jedné ze stran vůči druhé nebo řešení sporů, podstatně mění nabídku.
3.           Odpověď, z níž vyplývá
konečný souhlas s nabídkou, je jejím přijetím, i když obsahuje nebo vyvolává
dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, za předpokladu, že tyto podmínky
podstatně nemění podmínky nabídky. Dodatečné nebo odlišné podmínky se pak
stanou součástí smlouvy.
4.           Odpověď, která obsahuje nebo
vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, představuje vždy odmítnutí
nabídky, pokud:
a)      nabídka výslovně uvádí, že se její
přijetí omezuje jen na podmínky v ní uvedené;
b)      navrhovatel bez zbytečného odkladu
odmítne dodatečné nebo odlišné podmínky; nebo
c)      adresát nabídky váže přijetí návrhu na
splnění podmínky, že navrhovatel vyjádří souhlas s dodatečnými nebo odlišnými
podmínkami, a tento souhlas nedojde adresátovi nabídky v přiměřené lhůtě.
Článek 39
Rozpor ve standardních smluvních podmínkách
1.           Smlouva je uzavřena i v
případě, kdy strany dosáhly dohody, ale nabídka a její přijetí odkazují na
vzájemně si odporující standardní smluvní podmínky. Tyto standardní smluvní
podmínky jsou součástí smlouvy jen v tom rozsahu, v jakém se věcně shodují.
2.           Aniž je dotčen odstavec 1, k
uzavření smlouvy nedojde, pokud jedna strana:
a)      dopředu výslovně, a nikoli formou
standardních smluvních podmínek, oznámila, že nehodlá být vázána smlouvou
uzavřenou podle odstavce 1; nebo
b)      bez zbytečného odkladu tento svůj záměr
oznámí druhé straně.
Kapitola 4 Právo
na odstoupení od smlouvy uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku
nebo mimo obchodní prostory
Článek 40
Právo na odstoupení od smlouvy
1.           Ve lhůtě stanovené v článku
42 má spotřebitel právo, bez udání důvodů a aniž by mu byly účtovány jakékoli
náklady, s výjimkou případů uvedených v článku 45, odstoupit od těchto smluv:
a)      smlouvy uzavřené na dálku;
b)      smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory,
pokud smluvní cena, nebo v případě více smluv uzavřených ve stejnou dobu,
jejich celková cena přesáhne 50 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla
sjednána pro účely smluvní ceny v okamžiku uzavření smlouvy.
2.           Odstavec 1 se nepoužije na:
a)      smlouvu uzavřenou za použití prodejních
automatů nebo automatizovaných obchodních prostor;
b)      smlouvu o dodání potravin, nápojů a
jiného zboží, které je určeno pro běžnou spotřebu v domácnosti a které
obchodník fyzicky doručuje spotřebiteli domů, do místa jeho bydliště nebo na
jeho pracoviště formou častých a pravidelných dodávek;
c)      smlouvu o dodání zboží nebo souvisejících
služeb, jejichž cena závisí na kolísání cen na finančním trhu, které obchodník
nemůže ovlivnit a které mohou nastat ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy;
d)      smlouvu o dodání zboží nebo digitálního
obsahu, které byly vytvořeny podle požadavků spotřebitele nebo přizpůsobeny
jeho osobním potřebám;
e)      smlouvu o dodávkách zboží, které snadno
podléhá zkáze nebo má krátkou dobu spotřeby;
f)       smlouvu o dodání alkoholických nápojů,
jejichž cena byla sjednána v době uzavření kupní smlouvy, jež mohou být
dodány až po uplynutí 30 dnů od okamžiku uzavření smlouvy a jejichž skutečná
cena závisí na kolísání cen na trhu, které obchodník nemůže ovlivnit;
g)      smlouvu o prodeji novin, periodik nebo
časopisů, s výjimkou smluv o předplatném na dodávání takovýchto publikací;
h)      smlouvu uzavřenou na veřejné dražbě; a
i)       smlouvu o poskytování stravovacích
služeb nebo rekreačních služeb, která stanoví datum nebo lhůtu jejich
poskytování.
3.           Odstavec 1 se nepoužije v
těchto případech:
a)      pokud bylo zboží dodáno v zapečetěném
obalu, který byl spotřebitelem porušen, a zboží tak nelze vrátit z důvodu
ochrany zdraví nebo z hygienických důvodů;
b)      pokud bylo dodané zboží po doručení
vzhledem ke své povaze nenávratně smícháno s jiným zbožím;
c)      pokud dodané zboží představovalo audio-
nebo videozáznamy nebo počítačové programy v originálních obalech, které byly
po dodání porušeny;
d)      pokud bylo plnění smlouvy na dodání
digitálního obsahu, který není poskytnut na hmotném nosiči, zahájeno s
předchozím výslovným souhlasem spotřebitele a s jeho vědomím, že ztratí své
právo odstoupit od smlouvy;
e)      spotřebitel výslovně požádal obchodníka o
to, aby jej navštívil doma za účelem provedení nezbytné opravy nebo údržby.
Pokud při příležitosti takovéto návštěvy obchodník poskytne jiné související
služby než ty, které si zákazník výslovně vyžádal, nebo dodá jiné zboží než
náhradní díly nutné k provedení údržby nebo oprav, má spotřebitel právo od
smlouvy na uvedené další služby nebo zboží odstoupit.
4.           Pokud spotřebitel učinil
nabídku, která by v případě přijetí vedla k uzavření smlouvy, od níž by
spotřebitel mohl odstoupit podle této kapitoly, spotřebitel má právo nabídku
odvolat, i když by jinak byla neodvolatelná.
Článek 41
 Uplatnění práva na odstoupení od smlouvy
1.           Spotřebitel může uplatnit své
právo na odstoupení od smlouvy kdykoli před uplynutím lhůty pro odstoupení od
smlouvy uvedené v článku 42.
2.           Spotřebitel uplatní své právo
odstoupit od smlouvy tím, že odstoupení oznámí obchodníkovi. K tomuto účelu
může spotřebitel buď použít vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy, který
je uveden v dodatku 2, nebo učinit jakékoli jiné jednoznačné prohlášení o svém
rozhodnutí odstoupit od smlouvy.
3.           Poskytne-li obchodník
spotřebiteli možnost odstoupit od smlouvy elektronicky na obchodních
internetových stránkách a spotřebitel této možnosti využije, má obchodník
povinnost zaslat spotřebiteli bez zbytečného odkladu a na trvalém nosiči
potvrzení o přijetí tohoto oznámení o odstoupení. Obchodník odpovídá za
jakoukoli škodu, která byla druhé straně způsobená porušením této povinnosti.
4.           Oznámení o odstoupení od
smlouvy je předáno včas, jestliže je odesláno před uplynutím lhůty k odstoupení
od smlouvy.
5.           Spotřebitel nese důkazní
břemeno, pokud jde o uplatnění práva na odstoupení od smlouvy podle tohoto
článku.
Článek 42
 Lhůta pro odstoupení od smlouvy
1.           Lhůta pro odstoupení od
smlouvy končí po uplynutí čtrnácti dnů a její běh počíná:
a)      dnem, kdy spotřebitel převzal dodané
zboží podle kupní smlouvy, a to včetně kupní smlouvy, kterou se prodávající
zavazuje k poskytnutí souvisejících služeb;
b)      dnem, kdy spotřebitel převzal poslední
předmět v případě kupní smlouvy týkající se více druhů zboží, které spotřebitel
objednal v rámci jedné objednávky a které bylo dodáno odděleně, a to včetně
smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí souvisejících služeb;
c)      dnem, kdy spotřebitel převzal poslední
část nebo díl v případě smlouvy, podle níž se zboží skládá z více částí nebo
dílů, a to včetně smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí
souvisejících služeb;
d)      dnem, kdy spotřebitel převzal první část
dodávky, týká-li se smlouva pravidelných dodávek zboží v průběhu stanovené
doby, a to včetně smlouvy, kterou se prodávající zavazuje k poskytnutí
souvisejících služeb;
e)      dnem uzavření smlouvy o poskytování
souvisejících služeb, která byla uzavřena až po dodání zboží;
f)       dnem, kdy spotřebitel převzal dodávku
hmotného nosiče v souladu s písmenem a) v případě smlouvy o dodání digitálního
obsahu, je-li digitální obsah dodáván na hmotném nosiči;
g)      dnem uzavření smlouvy, není-li digitální
obsah dodáván na hmotném nosiči.
2.           Pokud obchodník neposkytl
spotřebiteli informace o právu na odstoupení od smlouvy podle čl. 17 odst.
1, lhůta pro odstoupení od smlouvy uplyne:
a)      uplynutím jednoho roku od konce původní
lhůty pro odstoupení od smlouvy stanovené podle odstavce 1; nebo
b)      pokud obchodník poskytne spotřebiteli
požadované informace ve lhůtě jednoho roku od konce lhůty pro odstoupení od
smlouvy stanovené podle odstavce 1, uplynutím čtrnácti dnů ode dne, kdy
spotřebitel tyto informace obdrží.
Článek 43
Účinky odstoupení od smlouvy
Odstoupení od smlouvy ukončuje povinnosti obou stran
vyplývající ze smlouvy:
a)           týkající se splnění smlouvy; nebo
b)           týkající se uzavření smlouvy
v případech, kdy spotřebitel učinil nabídku.
Článek 44
Povinnosti obchodníka v případě odstoupení od smlouvy
1.           Obchodník musí vrátit veškeré
platby, které obdržel od spotřebitele, případně včetně nákladů na dodání, bez
zbytečného odkladu, a v každém případě nejpozději do čtrnácti dnů ode dne, kdy
byl obchodník informován o rozhodnutí spotřebitele odstoupit od smlouvy podle
článku 41. Obchodník musí použít k tomuto vrácení plateb stejný platební
prostředek jako spotřebitel při provedení počáteční transakce, s výjimkou
případů, kdy spotřebitel výslovně souhlasil s jiným způsobem vrácení platby, a
za předpokladu, že spotřebiteli tím nevzniknou žádné další poplatky.
2.           Aniž je dotčen odstavec 1,
obchodník není povinen uhradit dodatečné náklady, pokud spotřebitel výslovně
zvolil jiný než nejlevnější způsob standardního dodání, které obchodník nabízí.

3.           V případě kupní smlouvy může
obchodník vrácení zaplacené částky pozdržet do doby, než získá zpět zboží nebo
než spotřebitel předloží doklad o zaslání daného zboží zpět, a to podle toho,
která událost nastane dříve, a pokud se obchodník nenabídl, že si zboží od
spotřebitele vyzvedne.
4.           V případě smluv uzavřených
mimo obchodní prostory, kdy zboží bylo doručeno spotřebiteli domů v době
uzavření smlouvy, obchodník zboží vyzvedne na své náklady, pokud povaha zboží
neumožňuje běžně je odeslat zpět poštou.
Článek 45
Povinnosti spotřebitele v případě odstoupení od smlouvy
1.           Spotřebitel zašle zboží zpět
nebo je předá obchodníkovi či osobě, kterou obchodník zmocnil, bez zbytečného
odkladu, nejpozději však do čtrnácti dnů ode dne, kdy spotřebitel obchodníkovi
oznámil své rozhodnutí odstoupit od smlouvy podle článku 41, pokud mu obchodník
nenabídl, že si zboží vyzvedne. Lhůta je dodržena, pokud spotřebitel zašle
zboží zpět před uplynutím lhůty čtrnácti dnů.
2.           Spotřebitel nese přímé
náklady na vrácení zboží, pokud obchodník nesouhlasil s tím, že tyto náklady
ponese, nebo pokud neinformoval spotřebitele o tom, že tyto náklady nese
spotřebitel.
3.           Spotřebitel odpovídá za
případné snížení hodnoty zboží pouze v případě, kdy k němu došlo
v důsledku nakládání s tímto zbožím jinak, než je zapotřebí ke
zjištění povahy, znaků a funkčnosti zboží. Spotřebitel není odpovědný za
snížení hodnoty, pokud obchodník neposkytl informace o právu na odstoupení od
smlouvy podle čl. 17 odst. 1.
4.           Aniž je dotčen odstavec 3,
spotřebitel nemá povinnost zaplatit žádnou náhradu za využívání zboží během
lhůty pro odstoupení od smlouvy.
5.           Pokud spotřebitel uplatňuje
své právo na odstoupení od smlouvy poté, co výslovně požádal o to, aby bylo
poskytování souvisejících služeb zahájeno ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy,
musí spotřebitel zaplatit obchodníkovi částku úměrnou rozsahu služeb
poskytnutých do doby, než spotřebitel uplatnil své právo odstoupit od smlouvy,
a to v porovnání s celkovým plněním uvedeným ve smlouvě. Poměrná částka, kterou
má spotřebitel zaplatit obchodníkovi, se musí vypočítat na základě celkové ceny
dohodnuté ve smlouvě. Je-li celková cena nepřiměřeně vysoká, poměrná částka se
musí vypočítat na základě tržní hodnoty toho, co bylo poskytnuto.
6.           Spotřebitel neodpovídá za
náklady na:
a)      úplné nebo částečné poskytnutí
souvisejících služeb během lhůty pro odstoupení od smlouvy, pokud:
i) obchodník neposkytl informace podle čl. 17
odst. 1 a 3; nebo
ii) spotřebitel výslovně nepožádal o to, aby bylo
poskytování služeb zahájeno během lhůty pro odstoupení od smlouvy podle čl. 18
odst. 2 a čl. 19 odst. 6;
b)      plné nebo částečné dodání digitálního
obsahu, který není poskytnut na hmotném nosiči, pokud:
i) spotřebitel nedal předchozí výslovný souhlas k
zahájení dodávek digitálního obsahu před uplynutím lhůty pro odstoupení od
smlouvy        uvedené v čl. 42 odst. 1;
ii) spotřebitel nevzal na vědomí, že poskytnutím
souhlasu ztrácí své právo na odstoupení od smlouvy; nebo
iii) obchodník neposkytl potvrzení podle čl. 18
odst. 1 a čl. 19 odst. 5.
7.           Není-li v tomto článku
uvedeno jinak, spotřebitel nenese žádnou odpovědnost v důsledku využití svého
práva na odstoupení od smlouvy.
Článek 46
Doplňkové smlouvy
1.           Když spotřebitel uplatní své
právo na odstoupení od smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory
podle článků 41 až 45, platnost veškerých doplňkových smluv je automaticky
ukončena, aniž by tím spotřebiteli vznikaly jakékoli náklady, s výjimkou
vyplývající z odstavců 2 a 3. Pro tyto účely se doplňkovou smlouvou rozumí smlouva,
na základě níž získává spotřebitel zboží, digitální obsah nebo související
služby, které souvisejí se smlouvou uzavřenou na dálku nebo mimo obchodní
prostory, a toto zboží, digitální obsah nebo související služby jsou poskytnuty
obchodníkem nebo třetí osobou na základě ujednání mezi uvedenou třetí osobou a
obchodníkem.
2.           Ustanovení článků 43, 44 a 45
se použijí na doplňkové smlouvy v rozsahu, v němž se tyto smlouvy řídí
společnou evropskou právní úpravou prodeje.
3.           U doplňkových smluv, které se
neřídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, se povinnosti stran v
případě odstoupení od smlouvy řídí použitelnými právními předpisy.
Článek 47
Kogentní povaha
Strany nemohou k
tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se od jejích ustanovení
nebo pozměnit jejich účinky.
Kapitola 5 Nedostatky ve vyjádření souhlasu
Článek 48
Omyl
1.           Strana může zrušit smlouvu z
důvodu skutkového nebo právního omylu, k němuž došlo v době uzavření smlouvy,
pokud:
a)      by tato strana v případě neexistence omylu
smlouvu neuzavřela nebo by ji uzavřela pouze za zcela odlišných smluvních
podmínek a druhá strana o tom věděla nebo měla vědět; a
b)      druhá strana:
i) omyl způsobila;
iii) způsobila, že smlouva byla uzavřena v omylu
tím, že nesplnila informační povinnost před uzavřením smlouvy podle kapitoly 2,
oddílů 1 až 4;
iii) o omylu věděla nebo měla vědět, a způsobila,
že došlo k uzavření smlouvy v omylu tím, že neupozornila na relevantní
informace za předpokladu, že by ze zásad dobré víry a poctivého jednání vyplývala
pro tuto stranu povinnost na tyto skutečnosti upozornit; nebo
iv) jednala v témže omylu.
2.           Strana nemůže zrušit smlouvu
z důvodu omylu, pokud tato strana měla riziko vzniku omylu předpokládat nebo
toto riziko měla za daných okolností nést.
3.           Nepřesnost ve vyjádření nebo
při předání prohlášení se považuje za omyl osoby, která toto vyjádření učinila
nebo prohlášení zaslala.
Článek 49
Podvod
1.           Strana může zrušit smlouvu,
pokud druhá strana dosáhla uzavření smlouvy podvodným nesprávným prohlášením, učiněným
slovy nebo jednáním, nebo podvodným nesdělením všech informací, které má tato
strana poskytnout na základě dobré víry a poctivého jednání či na základě jiné
informační povinnosti před uzavřením smlouvy.
2.           Nesprávné prohlášení je
podvodné, pokud je učiněno s vědomím nebo přesvědčením, že je toto nesprávné
nebo bez ohledu na to, je-li správné či nikoli, pokud má vyvolat omyl osoby,
jíž je určeno. Nesdělení je podvodné, pokud má vyvolat omyl osoby, jíž nejsou
dané informace sděleny.
3.           Při určování toho, zda zásady
dobré víry a poctivého jednání vyžadují, aby smluvní strana sdělovala dané
informace, je zapotřebí přihlížet ke všem okolnostem, včetně:
a)      toho, zda měla strana zvláštní odborné
znalosti;
b)      nákladů k tíži strany, jež příslušné
informace získává;
c)      dostupnosti jiných prostředků, z nichž by
jiná strana mohla příslušné informace získat;
d)      povahy informace;
e)      zjevného významu informací pro jinou
stranu; a
f)       poctivých obchodních zvyklostí v dané
situaci, pokud jde o smlouvy mezi obchodníky.
Článek 50
Hrozba
Strana může zrušit smlouvu, pokud druhá strana
dosáhla uzavření této smlouvy pod hrozbou nezákonné, bezprostřední a závažné
škody nebo nezákonného jednání.
Článek 51
Zneužívání postavení
Strana může zrušit smlouvu, pokud v době
jejího uzavření:
a)           byla závislá na druhé straně nebo s
ní byla ve vztahu vzájemné důvěry, byla v obtížné ekonomické situaci nebo měla
naléhavé potřeby, nebyla schopná předvídat, neměla dostatečné znalosti nebo
zkušenosti; a
b)           druhá strana o tom věděla nebo měla vědět,
a s ohledem na okolnosti a účel smlouvy zneužila postavení první strany tím, že
pro sebe získala nepřiměřený prospěch nebo nepoctivou výhodu.
Článek 52
Oznámení o zrušení smlouvy
1.           Smlouva je zrušena předáním
oznámení druhé straně.
2.           Oznámení o zrušení smlouvy je
účinné pouze tehdy, je-li předloženo poté, co se strana zrušující smlouvu
dozvěděla o relevantních okolnostech nebo mohla svobodně jednat, a to ve lhůtě:
a)      šesti měsíců v případě omylu; a
b)      jednoho roku v případě podvodu, hrozby a
zneužití postavení;
Článek 53
Potvrzení smlouvy
Jestliže strana, která má právo smlouvu zrušit
podle této kapitoly, tuto smlouvu výslovně nebo konkludentně potvrdí poté, co
se dozvěděla o relevantních okolnostech nebo mohla svobodně jednat, nemůže již
danou smlouvu zrušit.
Článek 54
Účinky zrušení smlouvy
1.           Smlouva, jež může být
zrušena, platí do doby, než k tomuto zrušení dojde, a jakmile k němu dojde, je
zrušena zpětně od počátku své platnosti.
2.           Pokud se důvody vedoucí ke
zrušení smlouvy týkají pouze některých smluvních podmínek, jsou účinky zrušení
smlouvy omezeny na tyto podmínky, pokud je odůvodněné ponechat zbývající část
smlouvy v platnosti.
3.           Otázka, zda mají strany právo
vrátit to, co bylo podle smlouvy, která byla zrušena, převedeno nebo dodáno
nebo právo na odpovídající peněžní plnění, je upravena ustanoveními o navrácení
plnění v kapitole 17.
Článek 55
Náhrada škody
Strana, která má právo zrušit smlouvu podle
této kapitoly nebo která toto právo měla před uplynutím lhůty k jeho uplatnění
nebo před potvrzením smlouvy, má bez ohledu na to, zda byla smlouva zrušena či
nikoli, vůči druhé straně právo na náhradu škody způsobené omylem, podvodem,
hrozbou nebo zneužitím postavení, pokud druhá strana o relevantních okolnostech
věděla nebo měla vědět.
Článek 56
Vyloučení nebo omezení prostředků nápravy
1.           V případě podvodu, hrozby
nebo zneužití postavení nelze prostředky nápravy přímo nebo nepřímo vyloučit
ani omezit.
2.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele přímo nebo nepřímo vyloučit
nebo omezit prostředky nápravy, jež se uplatní v případě omylu.
Článek 57
Volba prostředku nápravy
Strana, která má podle této kapitoly právo na
uplatnění prostředku nápravy za okolností, z nichž vyplývá právo této strany k
uplatnění prostředku nápravy v případě neplnění, může uplatnit jakýkoli z
těchto prostředků nápravy.
Část III   Posuzování
obsahu smlouvy
Kapitola 6 Výklad
Článek 58
Obecná pravidla pro výklad smluv
1.           Smlouvu je třeba vykládat
podle společné vůle stran, i když vyjádření této vůle obsažené ve smlouvě nemá
obvyklý význam.
2.           Jestliže z vůle jedné ze
stran vyplývá, že vyjádření obsažené ve smlouvě má určitý význam, a druhá
strana v okamžiku uzavření smlouvy o této skutečnosti věděla nebo měla vědět,
je třeba toto vyjádření vykládat v souladu s vůlí první strany.
3.           Nevyplývá-li z odstavců 1 a 2
něco jiného, je třeba smlouvu vykládat podle vůle, jakou by vyjádřila rozumná
osoba.
Článek 59
Relevantní skutečnosti
Při výkladu smlouvy lze přihlédnout zejména k:
a)           okolnostem, za nichž byla smlouva
uzavřena, včetně jednání, která jejímu uzavření předcházela;
b)           jednání stran, a to i po uzavření
smlouvy;
c)           způsobu, jakým strany vyložily
vyjádření, která jsou stejná nebo obdobná jako vyjádření obsažená ve smlouvě;
d)           zvyklostem, které by smluvní strany
v téže situaci považovaly na obecně použitelné;
e)           praxi, kterou si strany mezi sebou
zavedly;
f)            smyslu, který je takovému vyjádření
obecně přiznáván v dané oblasti činnosti;
g)           povaze a účelu smlouvy; a
h)           dobré víře a poctivému jednání.
Článek 60
Odkaz na smlouvu jako celek
Vyjádření obsažená ve smlouvě je třeba
vykládat ve smyslu smlouvy jako celku.
Článek 61
Odlišnosti v jazykových zněních
Je-li smluvní dokumentace vyhotovena ve dvou
nebo více jazykových zněních a není-li stanoveno, které z nich převládá, v
případě rozporu mezi nimi převládá jazykové znění, v němž byla smlouva
původně vypracována.
Článek 62
Přednost individuálně sjednaných smluvních podmínek
V případě nesrovnalostí mají smluvní podmínky,
které byly individuálně sjednány, přednost před smluvními podmínkami, které
nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7.
Článek 63
Přednost výkladu, který vyvolává účinky smluvních podmínek
Výklad, který vyvolává účinky smluvních
podmínek, má přednost před výkladem, jenž tyto účinky nevyvolává.
Článek 64
Výklad ve prospěch spotřebitelů
1.           Existuje-li pochybnost o
významu smluvní podmínky ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem, uplatní
se výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější, pokud však tuto smluvní
podmínku spotřebitel sám nenavrhl.
2.           Strany nemohou k tíži
spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
jeho účinky.
Článek 65
Výklad k tíži toho, kdo smluvní podmínku navrhl
Pokud v případě smlouvy, na níž se nevztahuje
článek 64, existují pochybnosti o smyslu smluvní podmínky, která nebyla
individuálně sjednána ve smyslu článku 7, uplatní se výklad této podmínky k
tíži toho, kdo ji navrhl.
Kapitola 7 Obsah a
účinky
Článek 66
Smluvní podmínky
Smluvní podmínky vyplývají z:
a)           dohody stran, aniž je tím dotčeno
jakékoli kogentní pravidlo vyplývající ze společné evropské právní úpravy
prodeje;
b)           jakékoli zvyklosti nebo praxe,
kterými jsou strany vázány podle článku 67;
c)           jakéhokoli pravidla vyplývajícího ze
společné evropské právní úpravy prodeje, které se použije, pokud se strany
nedohodly jinak; a
d)           jakékoli smluvní podmínky odvozené
podle článku 68.
Článek 67
Zvyklosti a praxe ve smlouvách mezi obchodníky
1.           Ve smlouvách mezi obchodníky
jsou strany vázány jakoukoli zvyklostí, na jejímž použití se dohodly, a praxí,
kterou mezi sebou zavedly.
2.           Strany jsou vázány zvyklostí,
jež by obchodníci považovali za obecně použitelnou v situaci, v jaké se
nacházejí smluvní strany.
3.           Strany nejsou vázány
zvyklostmi a praxí do té míry, v jaké jsou v rozporu se smluvními podmínkami,
které byly individuálně sjednány, nebo kogentními pravidly vyplývajícími ze
společné evropské právní úpravy prodeje.
Článek 68
Smluvní podmínky, které lze odvodit
1.           V případě záležitosti, jejíž
úprava nevyplývá výslovně z dohody smluvních stran, z jakékoli zvyklosti
nebo praxe, nebo z jakéhokoli pravidla společné evropské právní úpravy prodeje,
lze další smluvní podmínku odvodit zejména s ohledem na:
a)      povahu a účel smlouvy;
b)      okolnosti, za nichž byla smlouva
uzavřena; a
c)      dobrou víru a poctivém jednání.
2.           Jakákoli smluvní podmínka
podle odstavce 1 musí být, pokud možno, taková, aby v dané záležitosti vyvolala
účinky, jaké by si strany pravděpodobně bývaly sjednaly, kdyby danou záležitost
upravily.
3.           Odstavec 1 se nepoužije,
pokud strany záměrně záležitost neupravily s tím, že riziko ponese jedna nebo
druhá strana.
Článek 69
Smluvní podmínky odvozené z některých prohlášení před uzavřením smlouvy
1.           Učiní-li obchodník před
uzavřením smlouvy prohlášení určené buď druhé smluvní straně, nebo veřejnosti
ohledně toho, co má být podle smlouvy tímto obchodníkem dodáno, je toto
prohlášení začleněno jako smluvní podmínka, ledaže:
a)      druhá strana věděla nebo měla vědět v
době uzavření smlouvy, že je toto prohlášení nesprávné nebo jej nelze z jiného
důvodu považovat za smluvní podmínku; nebo
b)      toto prohlášení nemohlo ovlivnit
rozhodnutí druhé strany uzavřít smlouvu.
2.           Pro účely odstavce 1 se
prohlášení, které za obchodníka činí osoba působící v reklamě nebo marketingu,
považuje za prohlášení tohoto obchodníka.
3.           Je-li druhou smluvní stranou
spotřebitel, pro účely odstavce 1 se veřejné prohlášení, učiněné výrobcem nebo
jeho jménem nebo jinou osobou v počáteční fázi řetězce transakcí vedoucích k
uzavření smlouvy, považuje za prohlášení obchodníka, ledaže tento obchodník v
době uzavření smlouvy o něm nevěděl nebo nemohl vědět.
4.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 70
Povinnost upozornit na smluvní podmínky, které nebyly individuálně sjednány
1.           Smluvní podmínky navržené
jednou smluvní stranou, které nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7,
lze uplatnit vůči druhé straně pouze tehdy, pokud druhá strana o těchto
podmínkách věděla nebo strana, která je navrhla, učinila přiměřené kroky k
tomu, aby na ně druhou stranu upozornila před uzavřením smlouvy nebo v okamžiku
jejího uzavření.
2.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem není pro účely tohoto článku spotřebitel dostatečně upozorněn
na smluvní podmínky, pokud smluvní dokument na tyto podmínky pouze odkazuje, a
to i v případě, že spotřebitel dokument podepíše.
3.           Strany nemohou vyloučit
použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 71
Dodatečné platby ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
1.           Ve smlouvách mezi obchodníkem
a spotřebitelem není smluvní podmínka, která zavazuje spotřebitele k provedení
platby nad rámec odměny, na níž má obchodník nárok podle hlavní smluvní
povinnosti, zejména pokud tato povinnost byla zapracována do smlouvy na základě
standardních možností, jež musí spotřebitel zamítnout, aby se vyhnul dodatečné
platbě, pro spotřebitele závazná, pokud spotřebitel nevyjádřil výslovný souhlas
s touto dodatečnou platbou před tím, než byl smlouvou vázán. Pokud spotřebitel
dodatečnou platbu provedl, má nárok na vrácení zaplacené částky.
2.           Strany nemohou k tíži
spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
jeho účinky.
Článek 72
Ustanovení o úplné smlouvě
1.           Obsahuje-li smlouva uzavřená
písemně smluvní podmínku, z níž vyplývá, že tento dokument obsahuje všechny
smluvní podmínky (ustanovení o úplné smlouvě), jakákoli předchozí prohlášení,
závazky nebo dohody, které nejsou v dokumentu obsaženy, nejsou součástí
smlouvy.
2.           Pokud smlouva nestanoví
jinak, ustanovení o úplné smlouvě nevylučuje, aby se prohlášení stran před
uzavřením smlouvy použila k jejímu výkladu.
3.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem není spotřebitel vázán ustanovením o úplné smlouvě.
4.           Strany nemohou k tíži
spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
jeho účinky.
Článek 73
Stanovení ceny
Pokud nelze cenu, jež má být podle smlouvy
zaplacena, stanovit jinak, představuje cena, která má být zaplacena, není-li
jakýmkoli způsobem uvedeno jinak, cenu, jež by byla zaplacena ve srovnatelné
situaci v době uzavření smlouvy, a není-li taková cena k dispozici, přiměřenou
cenu.
Článek 74
Jednostranné stanovení ceny smluvní stranou
1.           Má-li být cena nebo jiná
smluvní podmínka stanovena jednou stranou a toto stanovení je zjevně
nepřiměřené, uplatní se cena, která by byla obvykle požadována, nebo smluvní
podmínka, která by se obvykle uplatnila, ve srovnatelných podmínkách v době
uzavření smlouvy, nebo jestliže taková cena nebo smluvní podmínka není
k dispozici, uplatní se přiměřená cena nebo přiměřená smluvní podmínka.
2.           Strany nemohou vyloučit
použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 75
Stanovení ceny třetí osobou
1.           Má-li cenu nebo jinou smluvní
podmínku stanovit třetí osoba a nemůže tak učinit nebo tak neučiní, může soud,
ledaže by to bylo v rozporu se smluvními podmínkami, určit jinou osobu, která
tuto cenu nebo podmínku stanoví.
2.           Je-li cena nebo jiná smluvní
podmínka, kterou stanovila třetí osoba, zjevně nepřiměřená, uplatní se cena,
která by byla obvykle požadována, nebo smluvní podmínka, která by se obvykle
uplatnila, ve srovnatelných podmínkách v době uzavření smlouvy, nebo jestliže
taková cena nebo smluvní podmínka není k dispozici, uplatní se přiměřená cena
nebo přiměřená smluvní podmínka.
3.           Pro účely odstavce 1 se
„soudem“ rozumí i rozhodčí soud.
4.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 76
Jazyk
Pokud nelze jazyk používaný v komunikaci
ohledně smlouvy nebo práv a povinností, které z ní vyplývají, stanovit
jinak, použije se jazyk, v němž byla smlouva uzavřena.
Článek 77
Smlouvy s platností na dobu neurčitou
1.           Pokud smluvní podmínky v
případě nepřetržitého nebo opakovaného plnění smluvních povinností nestanoví,
kdy má smluvní vztah skončit nebo nestanoví, že tento smluvní vztah končí
doručením oznámení o ukončení smlouvy, může být smlouva vypovězena kteroukoli
smluvní stranou, a to v přiměřené výpovědní lhůtě nepřesahující dva měsíce.
2.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 78
Smluvní podmínky ve prospěch třetí osoby
1.           Smluvní strany mohou smlouvou
přenést právo na třetí osobu. Třetí osoba nemusí existovat nebo být
identifikována v době uzavření smlouvy, ale musí být identifikovatelná.
2.           Povaha a obsah práva třetí
osoby jsou stanoveny ve smlouvě. Toto právo může přestavovat vyloučení nebo
omezení odpovědnosti třetí osoby vůči jedné ze smluvních stran.
3.           Pokud má jedna smluvní strana
povinnost plnit podle smlouvy třetí osobě,
a)      má třetí osoba stejná práva obdržet
plnění a stejné prostředky nápravy v případě neplnění, jaké by smluvní strana
měla podle smlouvy uzavřené s touto třetí osobou; a
b)      smluvní strana, která má tyto povinnosti,
může proti třetí osobě uplatnit všechny prostředky obrany, které by mohla
uplatnit vůči druhé smluvní straně.
4.           Třetí osoba může odmítnout
právo, které na ni bylo přeneseno, oznámením této skutečnosti jakékoli ze
smluvních stran, pokud tak učiní před tím, než toto právo výslovně nebo
konkludentně přijme. V případě takového odmítnutí se má za to, že právo ve
prospěch třetí osoby nikdy nevzniklo.
5.           Smluvní strany mohou zrušit
nebo změnit smluvní podmínku přenášející takové právo, pokud k tomu dojde
předtím, než jedna z těchto stran oznámí třetí osobě, že na ni bylo toto právo
přeneseno.
Kapitola 8 Nepřiměřené
smluvní podmínky
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 79
Účinky nepřiměřených smluvních podmínek
1.           Smluvní strana není vázána
smluvní podmínkou, kterou navrhla druhá strana a která je podle oddílů 2 a 3
této kapitoly nepřiměřená.
2.           Jestliže smlouva může
existovat i bez nepřiměřené smluvní podmínky, ostatní smluvní podmínky jsou i
nadále závazné.
Článek 80
Vyloučení ze zkoušky nepřiměřenosti
1.           Oddíly 2 a 3 se nepoužijí na
smluvní podmínky odrážející pravidla společné evropské právní úpravy prodeje,
jež by se použily v případě, že by daná záležitost nebyla upravena smluvními
podmínkami.
2.           Oddíl 2 se nepoužije na
definici hlavního předmětu smlouvy nebo na přiměřenost ceny, která má být
zaplacena, pokud obchodník splnil povinnost transparentnosti vyplývající z
článku 82.
3.           Oddíl 3 se nepoužije na
definici hlavního předmětu smlouvy nebo na přiměřenost ceny, která má být
zaplacena.
Článek 81
Kogentní povaha
Strany nemohou vyloučit použití této kapitoly,
odchýlit se od jejích ustanovení nebo pozměnit jejich účinky.
Oddíl 2    Nepřiměřené smluvní
podmínky ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
Článek 82
Povinnost transparentnosti ve smluvních podmínkách, které nejsou
individuálně sjednány
Navrhne-li obchodník smluvní podmínky, které
nebyly se spotřebitelem individuálně sjednány ve smyslu článku 7, má povinnost
zajistit, aby byly navrženy a oznámeny jasným a srozumitelným jazykem.
Článek 83
Pojem „nepřiměřenosti“ ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem
1.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem je smluvní podmínka, kterou navrhl obchodník a která nebyla
individuálně sjednána ve smyslu článku 7, považována pro účely tohoto oddílu za
nepřiměřenou, pokud způsobuje podstatnou nerovnováhu v právech
a povinnostech, které smlouva jednotlivým stranám určuje, a to k tíži
spotřebitele, v rozporu s dobrou vírou a poctivým jednáním.
2.           Při posuzování nepřiměřenosti
smluvní podmínky pro účely tohoto oddílu se musí přihlédnout k:
a)      tomu, zda obchodník splnil povinnost
transparentnosti vyplývající z článku 82;
b)      povaze toho, co je smlouvou upraveno;
c)      okolnostem, které při uzavírání smlouvy
převažovaly;
d)      ostatním smluvním podmínkám; a
e)      podmínkám jakékoli jiné smlouvy, na níž
tato smlouva závisí.
Článek 84
Smluvní podmínky, které jsou vždy nepřiměřené
Smluvní podmínka je pro účely tohoto oddílu
vždy nepřiměřená, pokud je jejím cílem nebo následkem:
a)           vyloučit nebo omezit odpovědnost
obchodníka za smrt spotřebitele nebo újmu na jeho zdraví způsobených jednáním
nebo opomenutím obchodníka nebo osoby, která jedná jeho jménem;
b)           vyloučit nebo omezit odpovědnost
obchodníka za jakoukoli ztrátu nebo škodu, kterou spotřebitel utrpěl a která
byla způsobena úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti;
c)           omezit povinnosti obchodníka
dodržovat závazky, na které přistoupili jeho pověření zástupci, nebo vázat tyto
závazky na jinou podmínku, jejíž splnění závisí výlučně na obchodníkovi;
d)           zbavit spotřebitele práva podat
žalobu nebo použít jiný právní prostředek nápravy, zejména požadovat po
spotřebiteli, aby předkládal spory výlučně rozhodčímu soudu, na který se
nevztahují ustanovení právních předpisů, která se uplatní na smlouvy mezi
obchodníkem a spotřebitelem, nebo bránit uplatnění tohoto práva;
e)           poskytnout výlučnou příslušnost k
rozhodování veškerých sporů vyplývajících ze smlouvy soudu, v jehož obvodu má
obchodník sídlo, pokud zvolený soud není soudem, v jehož obvodu má spotřebitel
bydliště;
f)            vyhrazení výlučného práva
obchodníkovi určovat, zda dodané zboží, digitální obsah nebo poskytnuté
související služby jsou v souladu se smlouvou, nebo vyhrazení výlučného práva
obchodníkovi vykládat jakoukoli smluvní podmínku ;
g)           stanovit, že spotřebitel je smlouvou
vázán, ale obchodník není;
h)           požadovat po spotřebiteli, aby
smlouvu ukončil ve smyslu článku 8 způsobem, který vyžaduje více formalit než
způsob uzavření smlouvy;
i)            poskytnout obchodníkovi lhůtu pro
oznámení o ukončení, která je kratší než lhůta, jež má k dispozici spotřebitel;
j)            stanovit povinnost spotřebitele
zaplatit za zboží, které nebylo doručeno, digitální obsah, který nebyl dodán,
nebo za související služby, které nebyly poskytnuty;
k)           stanovit, že smluvní podmínky, které
nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7, mají vyšší sílu než podmínky,
které byly individuálně sjednány, nebo před nimi mají přednost.
Článek 85
Smluvní podmínky, u nichž se předpokládá, že jsou nepřiměřené
Má se za to, že smluvní podmínka je pro účely
tohoto oddílu nepřiměřená, pokud je jejím cílem nebo následkem:
a)           omezit důkazy, které má spotřebitel
k dispozici, nebo ukládat spotřebiteli důkazní břemeno, které by podle právních
předpisů mělo náležet obchodníkovi;
b)           nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
prostředky nápravy, které má spotřebitel k dispozici vůči obchodníkovi nebo
třetí osobě v případě neplnění povinností, jež obchodníkovi vyplývají ze
smlouvy;
c)           nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
právo na započtení nároků, které má spotřebitel vůči obchodníkovi, proti tomu,
co spotřebitel obchodníkovi dluží;
d)           umožnit obchodníkovi, aby si
ponechal částky zaplacené spotřebitelem, jestliže se spotřebitel rozhodne
neuzavřít smlouvu, nebo plnit povinnosti vyplývající z této smlouvy, aniž je
spotřebiteli umožněno, aby od obchodníka obdržel v opačném případě náhradu
škody v přiměřené výši;
e)           požadovat po spotřebiteli, který
neplní své smluvní povinnosti, aby platil nepřiměřeně vysokou náhradu škody
nebo platbu sjednanou pro případ neplnění;
f)            umožnit obchodníkovi, aby odstoupil
od smlouvy nebo ji ukončil ve smyslu článku 8 na základě libovolného uvážení,
jestliže stejné právo není vyhrazeno spotřebiteli, nebo možnost, aby si
obchodník v případě, že sám odstupuje od smlouvy nebo ji ukončuje, ponechal
částky zaplacené za související služby, které ještě neposkytl;
g)           umožnit obchodníkovi, aby ukončil
smlouvu s platností na dobu neurčitou bez patřičného oznámení, s výjimkou
případů, kdy pro to existují závažné důvody;
h)           automaticky prodloužit smlouvu s
platností na dobu určitou, pokud se spotřebitel nevyjádřil jinak, v případech,
kdy smluvní podmínky stanoví nepřiměřeně krátkou lhůtu pro toto oznámení;
i)            umožnit obchodníkovi, aby
jednostranně změnil smluvní podmínky bez pádného důvodu, který je uveden ve
smlouvě; to se netýká smluvních podmínek, na základě nichž si obchodník
vyhrazuje právo jednostranně měnit podmínky smlouvy na dobu neurčitou, pokud má
povinnost o tom spotřebitele patřičně informovat a pokud má spotřebitel možnost
smlouvu ukončit, aniž by mu tím vznikly nějaké náklady;
j)            umožnit obchodníkovi, aby
jednostranně změnil bez pádného důvodu jakékoli znaky zboží nebo digitálního
obsahu, který má být dodán, nebo související služby, která má být poskytnuta,
nebo jakékoli jiné znaky smluvního plnění;
k)           stanovit, aby byla cena zboží,
digitálního obsahu nebo souvisejících služeb určena v okamžiku dodávky nebo
poskytnutí, nebo umožnit obchodníkovi, aby zvýšil cenu, aniž by spotřebiteli
poskytl právo odstoupit od smlouvy, jestliže je zvýšená cena příliš vysoká v
poměru k ceně dohodnuté při uzavírání smlouvy; to se netýká doložky o indexaci
cen, pokud je v souladu s právními předpisy, za předpokladu, že způsob, kterým
se ceny mění, je výslovně popsán;
l)            zavázat spotřebitele ke splnění
všech jejich smluvních povinností, i když obchodník své povinnosti neplní;
m)          umožnit obchodníkovi, aby bez
souhlasu spotřebitele převedl svá práva a povinnosti vyplývající ze smlouvy,
pokud se nejedná o převod na dceřinou společnost kontrolovanou tímto
obchodníkem nebo na společnost vzniklou spojením podniků nebo jinou společnost
vzniklou v důsledku podobné transakce, která je v souladu s právními předpisy,
a tento převod pravděpodobně nebude mít negativní dopad na jakékoli právo
spotřebitele;
n)           umožnit obchodníkovi, aby v případě,
že není k dispozici to, co bylo objednáno, dodal spotřebiteli rovnocenné zboží
nebo služby, aniž by ho výslovně informoval o této možnosti a o skutečnosti, že
obchodník nese náklady na vrácení toho, co podle smlouvy spotřebitel obdržel,
pokud spotřebitel využije svého práva odmítnout smluvní plnění;
o)           umožnit obchodníkovi, aby si
vyhradil nepřiměřeně dlouhou nebo nedostatečně přesně stanovenou dobu na
přijetí nebo odmítnutí nabídky;
p)           umožnit obchodníkovi, aby si
vyhradil nepřiměřeně dlouhou nebo nedostatečně přesně stanovenou dobu na plnění
povinností vyplývajících ze smlouvy;
q)           nepřiměřeně vyloučit nebo omezit
prostředky nápravy, které má spotřebitel k dispozici vůči obchodníkovi, nebo
námitky, které má k dispozici vůči nárokům obchodníka;
r)            podmínit splnění povinností, které
obchodníkovi vyplývají ze smlouvy, nebo jiných pro spotřebitele pozitivních
účinků smlouvy formalitami, které nevyžadují právní předpisy a které jsou
neodůvodněné;
s)            požadovat po spotřebiteli
nepřiměřeně vysoké zálohové platby nebo nepřiměřeně vysoké záruky za plnění
povinností;
t)            neodůvodněně bránit spotřebiteli,
aby získal dodávky nebo opravy od třetí osoby;
u)           neodůvodněně provázat smlouvu s
jinou smlouvou s obchodníkem, jeho dceřinou společností nebo třetí osobou
způsobem, který spotřebitel nemůže rozumně předpokládat;
v)           uložit spotřebiteli nepřiměřené
břemeno v případě, že hodlá vypovědět smlouvu s platností na dobu neurčitou;
w)          uzavřít smlouvu o dlouhodobých
dodávkách zboží, digitálního obsahu nebo o dlouhodobém poskytování
souvisejících služeb na dobu delší než jeden rok nebo takovou smlouvu prodloužit
o dobu delší než jeden rok, pokud spotřebitel takovou smlouvu nemůže kdykoli
ukončit ve lhůtě, která činí maximálně 30 dní.
Oddíl 3    Nepřiměřené
podmínky ve smlouvách mezi obchodníky
Článek 86
Pojem „nepřiměřenosti“ ve smlouvách mezi obchodníky
1.           Ve smlouvě mezi obchodníky je
smluvní podmínka považována pro účely tohoto oddílu za nepřiměřenou, pouze
pokud:
a)      je součástí smluvních podmínek, které
nebyly individuálně sjednány ve smyslu článku 7; a
b)      je takové povahy, že její použití se
podstatně odchyluje od poctivých obchodních zvyklostí nebo je v rozporu se
zásadami dobré víry a poctivého jednání.
2.           Při posuzování nepřiměřenosti
smluvní podmínky pro účely tohoto oddílu se musí přihlédnout k:
a)      povaze toho, co je smlouvou upraveno;
b)      okolnostem, které při uzavírání smlouvy
převažovaly;
c)      ostatním smluvním podmínkám; a
d)      podmínkám jakékoli jiné smlouvy, na níž
tato smlouva závisí.
Část IV   Povinnosti a
prostředky nápravy stran kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu
Kapitola 9 Obecná
ustanovení
Článek 87
Neplnění a zásadní neplnění povinností
1.           Neplněním povinnosti je
jakékoli její nesplnění bez ohledu na to, zda je omluvené či nikoli, a
zahrnuje:
a)      nedodání nebo opožděné dodání zboží;
b)      nedodání nebo opožděné dodání digitálního
obsahu;
c)      dodání zboží, které není v souladu se
smlouvou;
d)      dodání digitálního obsahu, který není v
souladu se smlouvou;
e)      nezaplacení nebo opožděné zaplacení ceny;
a
f)       jakékoli jiné zamýšlené smluvní plnění,
které není v souladu se smlouvou.
2.           Neplnění povinnosti jednou
smluvní stranou je zásadní, pokud:
a)      zásadně zbavuje druhou stranu toho, co
podle smlouvy oprávněně očekává, pokud strana, která povinnost neplní, v době
uzavření smlouvy tento výsledek nepředpokládala ani jej nemohla předpokládat;
nebo
b)      má takovou povahu, z níž vyplývá, že
nelze spoléhat na to, že strana, jež neplní své povinnosti, v budoucnu smlouvu
splní.
Článek 88
Ospravedlněné neplnění povinnosti
1.           Neplnění povinnosti smluvní
strany je ospravedlněno, pokud k němu došlo v důsledku překážky existující mimo
kontrolu této strany a pokud nebylo možné předpokládat, že strana tuto překážku
vezme do úvahy v době uzavření smlouvy nebo se této překážce nebo jejím
důsledkům vyhne nebo je překoná.
2.           Má-li překážka pouze dočasný
charakter, je neplnění povinnosti omluveno po dobu, kdy překážka trvá. Pokud je
však doba, po kterou není povinnost plněna, tak dlouhá, že představuje zásadní
neplnění, druhá strana k tomu může tak přistupovat.
3.           Strana, která nemůže plnit
své povinnosti, má povinnost zajistit, aby oznámení o překážce a jejích
účincích na schopnost plnit došlo druhé straně bez zbytečného odkladu poté, kdy
se první strana o těchto okolnostech dozvěděla nebo měla dozvědět. Druhá strana
má nárok na náhradu jakékoli škody vzniklé porušením této povinnosti.
Článek 89
Změna okolností
1.           Strana musí plnit své
povinnosti, i když se jejich plnění stalo obtížným buď proto, že se zvýšily
náklady plnění, nebo že se snížila cena toho, co má být poskytnuto jako
protihodnota tohoto plnění.
Stane-li se plnění nepřiměřeně obtížným
vzhledem k výjimečné změně okolností, strany mají povinnost zahájit jednání o
pozměnění nebo ukončení smlouvy.
2.           Pokud strany nedosáhnou shody
v přiměřené době, soud může na žádost kterékoli ze stran:
a)      pozměnit smlouvu tak, aby byla v souladu
s tím, co by si strany rozumně sjednaly v době uzavření smlouvy, kdyby měly
možnost zohlednit danou změnu okolností; nebo
b)      ukončit smlouvu ve smyslu článku 8 ke dni
a za podmínek, které stanoví soud.
3.           Odstavce 1 a 2 se použijí
pouze tehdy, pokud:
a)      ke změně okolností došlo po uzavření
smlouvy;
b)      strana, která spoléhala na změnu
okolností, v té době nevzala do úvahy a nebylo možné předpokládat, že vezme do
úvahy, možnost nebo rozsah této změny okolností; a
c)      poškozená strana nepředpokládala a nebylo
možné rozumně učinit závěr, že předpokládá, riziko změny okolností.
4.           Pro účely odstavců 2 a 3 se
„soudem“ rozumí i rozhodčí soud.
Článek 90
Rozšířené použití pravidel pro zaplacení a nepřijetí zboží a digitálního
obsahu
1.           Není-li stanoveno jinak,
pravidla o zaplacení kupní ceny kupujícím vyplývající z kapitoly 12 se použijí
s patřičnými úpravami i na ostatní platby.
2.           Článek 97 se použije s
patřičnými úpravami na další případy, kdy jsou zboží nebo digitální obsah
ponechány v držbě určité osoby, protože jiná osoba, povinná jej převzít, tak
neučinila.
Kapitola 10        Povinnosti
prodávajícího
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 91
Hlavní povinnosti prodávajícího
Prodávající zboží a dodavatel digitálního
obsahu (v této části nazývaný jako prodávající) musí:
a)           dodat zboží nebo digitální obsah;
b)           převést vlastnické právo k tomuto
zboží, včetně hmotného nosiče, na němž je digitální obsah dodáván;
c)           zajistit, aby zboží nebo digitální
obsah byly v souladu se smlouvou;
d)           zajistit, aby měl kupující právo
používat digitální obsah v souladu se smlouvou; a
e)           dodat dokumenty, které zastupují
zboží nebo se ho týkají, nebo dokumenty týkající se digitálního obsahu podle
požadavků smlouvy.
Článek 92
Plnění prostřednictvím třetí osoby
1.           Prodávající může pověřit
plněním smlouvy jinou osobu, pokud po něm smluvní podmínky nevyžadují osobní
plnění.
2.           Prodávající, který pověří
plněním smlouvy třetí osobu, odpovídá i nadále za její plnění.
3.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Oddíl 2    Dodání
Článek 93
Místo dodání
1.           Místem dodání, pokud je nelze
stanovit jinak, je:
a)      v případech kupní smlouvy uzavřené se
spotřebitelem nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, která je smlouvou
uzavřenou mimo obchodní prostory nebo v níž se prodávající zavázal k tomu, že
kupujícímu zařídí dovoz, místo bydliště spotřebitele v době uzavření smlouvy;
b)      ve všech ostatních případech,
i) pokud kupní smlouva zahrnuje dovoz zboží
poskytovaný dopravcem nebo více dopravci, nejbližší místo přejímky prvního
dopravce;
ii) pokud smlouva nezahrnuje dopravu, místo
podnikání prodávajícího v době uzavření smlouvy.
2.           Má-li prodávající více než
jedno místo podnikání, je místem podnikání pro účely odst. 1 písm. b) místo,
které má nejbližší vztah k povinnosti dodat.
Článek 94
Způsob dodání
1.           Není-li sjednáno něco jiného,
prodávající splní svou povinnost dodat:
a)      v případě kupní smlouvy uzavřené se
spotřebitelem nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, která je smlouvou
uzavřenou mimo obchodní prostory nebo v níž se prodávající zavázal k tomu, že
kupujícímu zařídí dopravu tím, že na spotřebitele převede fyzickou držbu zboží
nebo digitálního obsahu nebo kontrolu nad ním;
b)      v ostatních případech, pokud smlouva
zahrnuje dopravu zboží poskytovanou dopravcem, předáním zboží prvnímu dopravci
za účelem jeho dopravení kupujícímu a předáním kupujícímu veškerých dokladů,
které jsou nezbytné k tomu, aby kupující převzal zboží od daného dopravce; nebo

c)      v případech, které nespadají pod písmena
a) nebo b), tím, že je kupujícímu zpřístupněno zboží či digitální obsah, nebo,
v případech, kdy je sjednáno, že prodávající může doručit pouze doklady
zastupující zboží, kdy jsou kupujícímu zpřístupněny tyto průvodní doklady.
2.           Odkaz na spotřebitele nebo
kupujícího vyplývající z odst. 1 písm. a) a c) se týká i třetí osoby, která
není dopravcem a která byla označena spotřebitelem nebo kupujícím v souladu se
smlouvou.
Článek 95
Doba dodání
1.           Nelze-li dobu dodání stanovit
jinak, zboží nebo digitální obsah musí být dodány bez zbytečného odkladu po
uzavření smlouvy.
2.           Není-li ve smlouvách mezi
obchodníkem a spotřebitelem sjednáno něco jiného, musí obchodník dodat zboží
nebo digitální obsah nejpozději do 30 dnů od uzavření smlouvy.
Článek 96
Povinnosti prodávajícího týkající se dopravy zboží
1.           Vyžaduje-li smlouva, aby
prodávající obstaral dopravu zboží, prodávající musí uzavřít takové smlouvy,
které jsou zapotřebí pro dopravu do stanoveného místa dopravními prostředky,
které jsou vhodné v daných okolnostech a podle obvyklých podmínek takové
dopravy.
2.           Jestliže prodávající předá v
souladu se smlouvou zboží dopravci a jestliže zboží není jasně označeno jako
zboží, které má být dodáno podle smlouvy prostřednictvím popisu zboží, dodacích
dokladů nebo jinak, prodávající musí poskytnout kupujícímu nákladní list, v
němž je dané zboží přesně vymezeno.
3.           Jestliže smlouva nevyžaduje,
aby prodávající sjednal pojištění pro účely dopravy zboží, prodávající musí
poskytnout kupujícímu na jeho žádost veškeré dostupné informace, jež jsou
zapotřebí k sjednání tohoto pojištění.
Článek 97
Zboží nebo digitální obsah, které kupující nepřijal
1.           Prodávající musí v případě,
kdy mu byla ponechána držba zboží nebo digitálního obsahu, protože kupující, v
rozporu se svými závazky zboží nebo digitální obsah nepřevzal, podniknout
přiměřené kroky k jejich ochraně a zachování.
2.           Prodávající je zbaven
povinnosti dodat zboží, pokud:
a)      zboží nebo digitální obsah ponechá za přiměřených
podmínek u třetí osoby až do doby, kdy kupující vydá příslušné pokyny, a
kupujícího o tom informuje; nebo
b)      zboží nebo digitální obsah prodá za
přiměřených podmínek poté, co o tom kupujícího vyrozumí, a čistý výnos z tohoto
prodeje zaplatí kupujícímu.
3.           Prodávající má právo na
náhradu nákladů, které mu odůvodněně vznikly, nebo za tímto účelem může zadržet
výnos z prodeje zboží.
Článek 98
Účinky přechodu nebezpečí
Účinky dodání na přechod nebezpečí upravuje
kapitola 14.
Oddíl 3    Shoda zboží a digitálního
obsahu
Článek 99
Shoda se smlouvou
1.           Aby byly ve shodě se
smlouvou, zboží nebo digitální obsah musí:
a)      být v množství, kvalitě a popisu
požadovaném smlouvou;
b)      být obsaženy nebo baleny tak, jak
vyžaduje smlouva; a
c)      být dodány spolu s příslušenstvím,
návodem k instalaci nebo jinými pokyny vyžadovanými smlouvou.
2.           Aby byly ve shodě se
smlouvou, zboží nebo digitální obsah musí rovněž splňovat požadavky vyplývající
z článků 100, 101 a 102, s výjimkou případů, kdy si smluvní strany sjednaly
něco jiného.
3.           Jakákoli dohoda, která se v
rámci kupní smlouvy uzavírané se spotřebitelem odchyluje k tíži spotřebitele od
požadavků článků 101, 102 a 103, je platná pouze tehdy, pokud spotřebitel v
době uzavírání smlouvy věděl o specifických podmínkách týkajících se zboží nebo
digitálního obsahu a toto zboží nebo digitální obsah přijal jako odpovídající
smlouvě v době jejího uzavření.
4.           V kupní smlouvě uzavřené se
spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 3,
odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 100
Kritéria pro shodu zboží a digitálního obsahu se smlouvou
Zboží nebo digitální obsah musí:
a)           být vhodné pro každý určitý účel,
který je prodávajícímu známý v době uzavření smlouvy, kromě toho, kde je z
okolností patrné, že se kupující nespoléhal nebo že bylo pro kupujícího
neodůvodněné, aby se spoléhal na odbornost a úsudek prodávajícího;
b)           být vhodné k účelu, k němuž by byly
zboží nebo digitální obsah stejného popisu běžně užívány;
c)           mít ty znaky zboží nebo digitálního
obsahu, které prodávající nabídl kupujícímu jako vzor nebo model;
d)           být obsaženo nebo baleno způsobem
obvyklým pro takové zboží nebo, pokud takový způsob neexistuje, způsobem
přiměřeným pro uchování a ochranu zboží;
e)           být dodáno spolu s takovým příslušenstvím,
návodem k instalaci nebo jinými pokyny, u nichž může kupující předpokládat, že
je obdrží;
f)            mít takové znaky a výkonové
schopnosti uvedené v jakémkoli prohlášení před uzavřením smlouvy, které je
součástí smluvních podmínek ve smyslu článku 69; a
g)           mít takové znaky a výkonové
schopnosti, jaké může kupující očekávat. Při určování toho, co může spotřebitel
očekávat ve vztahu k digitálnímu obsahu, je zapotřebí zohlednit, zda byl
digitální obsah dodán oproti zaplacení ceny.
Článek 101
Nesprávná instalace podle kupní smlouvy uzavírané se spotřebitelem
1.           Pokud je zboží nebo digitální
obsah, jež byly dodány podle kupní smlouvy uzavřené se spotřebitelem, nesprávně
instalováno, je každý nedostatek shody vyplývající z nesprávné instalace
považovaný za nedostatek shody zboží nebo digitálního obsahu, jestliže:
a)      zboží nebo digitální obsah byly
nainstalovány prodávajícím nebo na jeho zodpovědnost; nebo
b)      zboží nebo digitální obsah měly být
nainstalovány spotřebitelem a nesprávná instalace byla způsobena nedostatky v
návodu k instalaci.
2.           Strany nemohou k tíži
spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
jeho účinky.
Článek 102
Práva nebo nároky třetí osoby
1.           Zboží nebo digitální obsah
nesmí být zatíženy jakýmkoli právem nebo nárokem třetí osoby, který není zjevně
bezdůvodný.
2.           Pokud jde o práva nebo nároky
týkající se duševního vlastnictví, s výjimkou odstavců 3 a 4, zboží nebo
digitální obsah nesmí být zatíženy jakýmkoli právem nebo nárokem třetí osoby,
který není zjevně bezdůvodný:
a)      podle práva státu, kde budou zboží nebo
digitální obsah podle smlouvy využívány, nebo, jestliže tato dohoda neexistuje,
podle práva státu, kde má kupující místo podnikání, nebo v případě smlouvy mezi
obchodníkem a spotřebitelem, kde má spotřebitel místo bydliště, jež uvedl v
době uzavření smlouvy; a
b)      o němž prodávající věděl nebo měl vědět v
době uzavření smlouvy.
3.           Ve smlouvách mezi podnikateli
se odstavec 2 nepoužije, pokud kupující věděl nebo měl vědět o právech nebo
nárocích vycházejících z práva duševního vlastnictví v době uzavření smlouvy.
4.           Ve smlouvách mezi obchodníkem
a spotřebitelem se odstavec 2 nepoužije, pokud spotřebitel věděl o právech nebo
nárocích vycházejících z práva duševního vlastnictví v době uzavření smlouvy.
5.           Ve smlouvách mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 103
Omezení shody digitálního obsahu
Nelze mít za to, že digitální obsah není ve
shodě se smlouvou pouze z toho důvodu, že po uzavření smlouvy byl k dispozici
aktualizovaný digitální obsah.
Článek 104
Povědomí kupujícího o nedostatku shody ve smlouvě uzavírané mezi obchodníky
Ve smlouvě uzavírané mezi obchodníky
prodávající neodpovídá za nedostatek shody zboží, pokud kupující v době
uzavření smlouvy o nedostatku shody věděl nebo o něm měl vědět.
Článek 105
Rozhodná doba pro stanovení shody
1.           Prodávající je odpovědný za
každý nedostatek shody, který existuje v době, kdy přechází nebezpečí na kupujícího
podle kapitoly 14.
2.           Má se za to, že jakýkoli
nedostatek shody, který se v kupní smlouvě uzavírané se spotřebitelem projeví v
průběhu šesti měsíců od přechodu nebezpečí na kupujícího, existoval již
v tomto okamžiku, pokud tato domněnka není neslučitelná s charakterem
zboží, nebo digitálního obsahu nebo s povahou nedostatku shody.
3.           V případě, na nějž se
vztahuje čl. 101 odst. 1 písm. a), se považuje každý odkaz uvedený v odstavcích
1 a 2 týkající se okamžiku, kdy riziko přechází na kupujícího, za odkaz
týkající se okamžiku, kdy je instalace zcela dokončena. V případě, na nějž se
vztahuje čl. 101 odst. 1 písm. b), se tento odkaz považuje za odkaz na lhůtu, v
níž měl spotřebitel dostatečnou dobu na instalaci.
4.           Pokud obchodník musí následně
aktualizovat digitální obsah, musí zajistit, aby byl tento digitální obsah ve
shodě se smlouvou po celou dobu platnosti smlouvy.
5.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Kapitola 11        Prostředky
nápravy, které má kupující k dispozici
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 106
Přehled prostředků nápravy, které má kupující k dispozici
1.           Neplní-li prodávající své
povinnosti, kupující může:
a)      požadovat plnění, které zahrnuje určité
plnění, opravu nebo výměnu zboží nebo digitálního obsahu podle oddílu 3 této
kapitoly;
b)      odmítnout poskytnutí vlastního plnění
prodávajícího podle oddílu 4 této kapitoly;
c)      ukončit smlouvu podle oddílu 5 této
kapitoly a požadovat navrácení kupní ceny, která již byla zaplacena, podle
kapitoly 17;
d)      požadovat snížení ceny podle oddílu 6
této kapitoly; a
e)      požadovat náhradu škody podle kapitoly
16.
2.           Je-li kupující obchodníkem:
a)      na právo kupujícího uplatnit jakýkoli
prostředek nápravy, s výjimkou odmítnutí plnění, se vztahují pravidla o
náhradním plnění ze strany prodávajícího uvedená v oddílu 2 této kapitoly; a
b)      na právo kupujícího odvolat se na
nedostatek shody se vztahují požadavky týkající se přezkoumání a oznámení,
které vyplývají z oddílu 7 této kapitoly.
3.           Je-li kupující spotřebitelem:
a)      na právo kupujícího se nevztahují
pravidla o náhradním plnění ze strany prodávajícího; a
b)      neuplatní se požadavky týkající se
přezkoumání a oznámení vyplývající z oddílu 7 této kapitoly.
4.           Je-li neplnění ze strany
prodávajícího ospravedlněné, kupující může využít jakýkoli prostředek nápravy
uvedený v odstavci 1, s výjimkou vyžadování plnění a náhrady škody.
5.           Kupující nesmí využít žádný z
prostředků nápravy uvedený v odstavci 1, pokud kupující zapříčinil neplnění ze
strany prodávajícího.
6.           Prostředky nápravy, které
nejsou vzájemně neslučitelné, lze uplatnit souběžně.
Článek 107
Omezení prostředků nápravy v případě digitálního obsahu, který nebyl dodán
oproti zaplacení ceny
Není-li digitální obsah dodáván oproti
zaplacení kupní ceny, kupující nemůže využít prostředky nápravy uvedené v čl.
106 odst. 1 písm. a) až d). Kupující může pouze uplatnit právo na náhradu škody
podle čl. 106 odst. 1 písm. e), pokud došlo tím, že dodaný digitální obsah
nebyl ve shodě se smlouvou, ke ztrátě jeho majetku, včetně hardwaru a softwaru
a dat, nebo na něm byla způsobena škoda, a to s výjimkou jakéhokoli zisku, o
který kupující v důsledku vzniklé škody přišel.
Článek 108
Kogentní povaha
Ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem
nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se
od ní nebo pozměnit její účinky před tím, než spotřebitel na nedostatek shody
obchodníka upozorní.
Oddíl 2    Možnost
prodávajícího poskytnout náhradní plnění
Článek 109
Možnost prodávajícího poskytnout náhradní plnění
1.           Prodávající, který poskytl
své plnění včas a jemuž bylo oznámeno, že toto plnění není ve shodě se
smlouvou, může poskytnout nové plnění ve shodě se smlouvou, pokud tak lze
učinit ve lhůtě stanovené pro plnění.
2.           V případech, na které se
nevztahuje odstavec 1, může prodávající, jenž poskytl plnění, které není ve
shodě se smlouvou, bez zbytečného odkladu poté, co mu byl nedostatek shody
oznámen, nabídnout náhradní plnění na své vlastní náklady.
3.           Oznámení o ukončení smlouvy
nevylučuje možnost nabídnout náhradní plnění.
4.           Kupující může odmítnout
náhradní plnění pouze, pokud:
a)      náhradní plnění nelze poskytnout okamžitě
a bez značných obtíží pro kupujícího;
b)      kupující se důvodně domnívá, že nelze
spoléhat na budoucí plnění prodávajícího; nebo
c)      opožděné plnění by představovalo zásadní
neplnění smlouvy.
5.           Prodávající může poskytnout
náhradní plnění v přiměřené době.
6.           Kupující může odmítnout
probíhající náhradní plnění, ale uplatňování práv prodávajícího, která jsou v
rozporu s tím, aby byla prodávajícímu poskytnuta lhůta k náhradnímu plnění, je
až do uplynutí této lhůty pozastaveno.
7.           Bez ohledu na poskytnutí
náhradního plnění má kupující právo uplatnit náhradu škody způsobené opožděným plněním,
jakož i jakékoli škody, která byla náhradním plněním způsobena, nebo jejímuž
vzniku náhradní plnění nezabránilo.
Oddíl 3    Právo vyžádat
plnění
Článek 110
Právo vyžádat plnění povinností prodávajícího
1.           Kupující má právo vyžádat
plnění povinností prodávajícího.
2.           Plnění, jež může být
požadováno, zahrnuje i bezplatnou nápravu v případě plnění, které není ve shodě
se smlouvou.
3.           Plnění nemůže být vyžadováno,
pokud:
a)      by plnění bylo nemožné nebo se stalo
nezákonným; nebo
b)      břemeno nebo náklady související s
poskytnutím plnění by byly nepřiměřené vzhledem k užitku, který by kupující
plněním získal.
Článek 111
Volba spotřebitele mezi opravou a výměnou zboží
1.           Pokud je požadováno, aby
obchodník podle smlouvy uzavřené se spotřebitelem napravil nedostatek shody
podle čl. 110 odst. 2, spotřebitel si může zvolit mezi opravou a výměnou zboží,
pokud by zvolená možnost nebyla nezákonná, nemožná nebo, ve srovnání s druhou
možností, by pro prodávajícího představovala nepřiměřené náklady vzhledem k:
a)      hodnotě, kterou by zboží mělo v případě
shody se smlouvou;
b)      významu nedostatku shody; a
c)      k tomu, zda by bylo možné alternativní
nápravu dokončit, aniž by se tím spotřebiteli způsobily značné obtíže.
2.           Jestliže spotřebitel požádal
o nápravu nedostatku shody opravou nebo výměnou zboží podle odstavce 1, může
využít i ostatní prostředky nápravy, pouze tehdy, pokud obchodník nedokončil
opravu nebo výměnu zboží v přiměřené lhůtě, která nepřesáhla 30 dnů.
Spotřebitel však do té doby může odmítnout plnění.
Článek 112
Vrácení vyměněné věci
1.           Jestliže prodávající napravil
nedostatek shody výměnou zboží, má prodávající právo a povinnost převzít zpět
nahrazenou věc na své vlastní náklady.
2.           Kupující nemá povinnost
platit za používání nahrazené věci v době, než se výměna uskutečnila.
Oddíl 4    Odmítnutí plnění
povinností kupujícího
Článek 113
 Právo odmítnout plnění
1.           Kupující, který má poskytnout
plnění ve stejném okamžiku jako prodávající nebo poté, má právo odmítnout
plnění až do doby, kdy prodávající plnění zahájil, pokusil se o něj nebo jej
uskutečnil.
2.           Kupující, který má poskytnout
plnění dříve než prodávající a který se odůvodněně domnívá, že k plnění ze
strany prodávajícího v době splatnosti nedojde, může odmítnout plnění po dobu,
po kterou jeho důvodná domněnka přetrvává.
3.           Plnění, které může být
odmítnuto podle tohoto článku, představuje celé plnění nebo jeho část
odpovídající rozsahu nesplnění povinnosti. Má-li prodávající plnit své
povinnosti v samostatných částech nebo je toto plnění jinak dělitelné, kupující
může odmítnout plnění jen ve vztahu k části, jejíž plnění nebylo poskytnuto,
pokud však neplnění povinnosti prodávajícího není takového charakteru, že
odůvodňuje odmítnutí plnění jako celku.
Oddíl 5    Ukončení smlouvy
Článek 114
Ukončení z důvodu neplnění
1.           Kupující může ukončit smlouvu
ve smyslu článku 8, pokud dojde k zásadnímu neplnění povinností ze strany
prodávajícího ve smyslu čl. 87 odst. 2.
2.           Pokud není podle kupní
smlouvy uzavřené se spotřebitelem a smlouvy o dodání digitálního obsahu
uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem poskytnuto plnění, protože zboží není
ve shodě se smlouvou, spotřebitel může ukončit smlouvu, pokud se nejedná pouze
o bezvýznamný nedostatek shody.
Článek 115
Ukončení z důvodu prodlení s dodáním poté, co byla oznámením stanovena
dodatečná lhůta pro plnění
1.           Kupující může ukončit smlouvu
v případě prodlení s dodáním, které není samo o sobě zásadní, pokud kupující v
oznámení stanoví dodatečnou lhůtu v přiměřené délce k poskytnutí plnění, a
prodávající v této lhůtě plnění neposkytne.
2.           Má se za to, že je dodatečná
lhůta uvedená v odstavci 1 přiměřeně dlouhá, pokud prodávající bez zbytečného
odkladu nevznese proti její délce námitky.
3.           Jestliže oznámení upravuje
automatické ukončení smlouvy v případě, že prodávající neposkytne plnění ve
lhůtě stanovené tímto oznámením, je ukončení smlouvy bez dalšího oznamování
účinné marným uplynutím této lhůty.
Článek 116
Ukončení z důvodu předpokládaného neplnění
Kupující může ukončit smlouvu před tím, než má
být plnění poskytnuto, pokud prodávající prohlásil nebo je jinak zřejmé, že
plnění neposkytne, a pokud by neplnění bylo takové povahy, že by odůvodňovalo
ukončení smlouvy.
Článek 117
Rozsah práva ukončit smlouvu
1.           Má-li prodávající podle
smlouvy plnit své povinnosti v samostatných částech nebo jestliže jsou tyto
povinnosti jinak oddělitelné a jestliže existuje důvod k ukončení smlouvy podle
tohoto oddílu týkající se části povinností, u nichž lze stanovit úměrnou cenu,
může kupující ukončit smlouvu pouze ve vztahu k této části.
2.           Odstavec 1 se nepoužije v
případě, že od kupujícího nelze očekávat, že přijme plnění ostatních částí,
nebo že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy
jako celku.
3.           Jestliže není možné rozdělit
povinnosti prodávajícího vyplývající ze smlouvy nebo nelze stanovit úměrnou
část ceny, kupující může ukončit smlouvu pouze v případě, že je neplnění takové
povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy jako celku.
Článek 118
Oznámení o ukončení
Právo ukončit smlouvu podle tohoto oddílu je
uplatněno, jakmile je prodávajícímu oznámeno.
Článek 119
Ztráta práva ukončit smlouvu
1.           Kupující pozbývá právo
ukončit smlouvu podle tohoto oddílu, pokud oznámení o ukončení není učiněno v
přiměřené lhůtě od doby, kdy toto právo vzniklo nebo kdy se kupující o neplnění
povinnosti dozvěděl nebo měl dozvědět, podle toho, co nastalo později.
2.           Odstavec 1 se nepoužije:
a)      je-li kupující spotřebitelem; nebo
nebo  pokud nebylo poskytnuto žádné plnění.
Oddíl 6    Snížení ceny
Článek 120
Právo na snížení ceny
1.           Kupující, který přijme
plnění, jež není ve shodě se smlouvou, má právo na snížení ceny. Snížení ceny
má být úměrné snížení hodnoty toho, co bylo jako plnění obdrženo v době
poskytnutí plnění, ve srovnání s hodnotou toho, co mělo být obdrženo jako
plnění ve shodě se smlouvou.
2.           Kupující, který má právo na
snížení ceny podle odstavce 1 a který již zaplatil kupní cenu převyšující
sníženou cenu, může rozdíl v těchto částkách získat od kupujícího zpět.
3.           Kupující, který snižuje cenu,
nemůže zároveň získat náhradu škody za ztrátu, která byla snížením ceny
kompenzována, ale má i nadále nárok na náhradu škody za jakoukoli další
utrpěnou ztrátu.
Oddíl 7    Požadavky na
přezkoumání a oznámení ve smlouvě mezi obchodníky
Článek 121
Přezkoumání zboží ve smlouvách mezi obchodníky
1.           Ve smlouvě mezi obchodníky se
předpokládá, že kupující přezkoumá zboží nebo zařídí, aby bylo přezkoumáno, a
to v co nejkratší době, která je přiměřená a nepřesahuje 14 dní od data dodání
zboží, digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb.
2.           Jestliže se smlouva týká i
dopravy zboží, může být přezkoumání odloženo až do doby, kdy zboží dojde na
místo doručení.
3.           Je-li zboží v rámci dopravy
přesměrováno nebo jej kupující odešle dále, aniž by měl možnost jej náležitě
přezkoumat, a prodávající v době uzavření smlouvy věděl nebo měl vědět o
možnosti takového přesměrování nebo odeslání, může být přezkoumání odloženo až
do doby, kdy zboží dojde do nového místa určení.
Článek 122
Požadavky na oznámení nedostatku shody v kupních smlouvách mezi obchodníky
1.           Ve smlouvě mezi obchodníky
nemůže kupující uplatnit nedostatek shody, pokud tento nedostatek prodávajícímu
neoznámí v přiměřené lhůtě a neuvede povahu tohoto nedostatku.
            Běh této lhůty počíná okamžikem
dodání zboží nebo okamžikem, kdy kupující nedostatek shody zjistí nebo kdy lze
očekávat, že jej zjistil, podle toho, co nastane později.
2.           Kupující pozbývá právo
uplatnit nedostatek shody, pokud kupujícímu tento nedostatek neoznámí ve lhůtě
dvou let od okamžiku skutečného předání zboží kupujícímu podle smlouvy.
3.           Jestliže si strany sjednaly,
že zboží musí být vhodné k určitému účelu nebo k běžnému účely po stanovenou
dobu, neuplyne lhůta pro oznámení podle odstavce 2 dříve, než uplyne tato
sjednaná lhůta.
4.           Odstavec 2 se neuplatní ve
vztahu k nárokům třetích osob nebo ve vztahu k právům uvedeným v článku 102.
5.           Kupující nemusí oznamovat
prodávajícímu skutečnost, že nebylo dodáno veškeré zboží, pokud má kupující
důvod se domnívat, že zbývající část zboží bude dodána.
6.           Prodávající nemá právo použít
tento článek, pokud se nedostatek shody se smlouvou týká skutečností, o nichž
prodávající věděl nebo měl vědět, a o nichž prodávající kupujícího
neinformoval.
Kapitola 12        Povinnosti
kupujícího
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 123
Hlavní povinnosti kupujícího
1.           Kupující musí:
a)      zaplatit kupní cenu;
b)      převzít zboží nebo digitální obsah; a
c)      převzít doklady, které zboží představují
nebo se jej týkají, nebo doklady týkající se digitální obsahu podle požadavků
smlouvy.
2.           Ustanovení odst. 1 písm. a)
se neuplatní na smlouvy o dodání digitálního obsahu, jestliže se digitální
obsah nedodává oproti zaplacení kupní ceny.
Oddíl 2    Zaplacení ceny
Článek 124
Platební prostředky
1.           Platba se provádí platebními
prostředky podle smluvních podmínek nebo, pokud nejsou takto určeny,
prostředky, které se užívají v běžném obchodním styku v místě, kde má být cena
zaplacena, s přihlédnutím k povaze transakce.
2.           Má se za to, že prodávající
přijímá šek nebo jiný příkaz k platbě nebo příslib platby pouze za podmínky, že
tato platba bude provedena. Prodávající může vymáhat splnění původní povinnosti
zaplatit, pokud platba nebyla na základě příkazu nebo příslibu provedena.
3.           Původní povinnost kupujícího
zaniká v případě, že prodávající přijme příslib týkající se zaplacení od třetí
osoby, s níž má prodávající předem sjednáno, že jako platební prostředek přijme
příslib zaplacení od třetí osoby.
4.           Spotřebitel nenese v rámci
smlouvy mezi obchodníkem a spotřebitelem, pokud jde o použití daných platebních
prostředků, odpovědnost za poplatky, které převyšují náklady, jež na použití
těchto platebních prostředků vynakládá obchodník.
Článek 125
Místo zaplacení
1.           Pokud místo zaplacení kupní
ceny nelze určit jinak, je jím místo podnikání prodávajícího v době uzavření
smlouvy.
2.           Jestliže má prodávající více
než jedno místo podnikání, místo zaplacení je místo podnikání, které má
nejbližší vztah k povinnosti zaplatit kupní cenu.
Článek 126
Okamžik zaplacení
1.           Kupní cena je splatná v
okamžiku dodání zboží.
2.           Prodávající může odmítnout
nabídku zaplatit před okamžikem splatnosti kupní ceny, pokud na tom má
oprávněný zájem.
Článek 127
Zaplacení kupní ceny třetí osobou
1.           Kupující může pověřit
zaplacením kupní ceny jinou osobu. Kupující, který pověří zaplacením kupní ceny
jinou osobu, odpovídá i nadále za její zaplacení.
2.           Prodávající nemůže odmítnout
zaplacení kupní ceny třetí osobou, pokud:
a)      třetí osoba jedná se souhlasem
kupujícího; nebo
b)      třetí osoba má oprávněný zájem na
zaplacení kupní ceny a kupující ji nezaplatil nebo je zřejmé, že ji kupující v
době splatnosti nezaplatí.
3.           Zaplacení kupní ceny třetí
osobou v souladu s odstavci 1 nebo 2 zbavuje kupujícího odpovědnosti vůči
prodávajícímu.
4.           Jestliže prodávající přijme
zaplacení kupní ceny třetí osobou za okolností, na něž se nevztahují odstavce 1
nebo 2, je kupující zbaven povinnosti vůči prodávajícímu, ale prodávající
odpovídá kupujícímu za jakoukoli ztrátu, která byla tímto přijetím způsobena.
Článek 128
Připsání plateb
1.           Jestliže kupující musí
uskutečnit několik plateb prodávajícímu a uskutečněná platba není dostatečná na
to, aby všechny tyto platby pokryla, může kupující v době provedení platby
informovat o povinnosti, k níž má být platba připsána.
2.           Jestliže kupující neprovede
oznámení podle odstavce 1, prodávající může v přiměřené lhůtě a poté, co to
kupujícímu oznámí, připsat platbu k jedné z povinností.
3.           Připsání podle odstavce 2
není účinné, pokud souvisí s povinností, u níž lhůta k plnění zatím nenastala
nebo jejíž plnění je předmětem sporu.
4.           V případě neexistence
účinného připsání jednou ze smluvních stran je platba připsána k povinnosti,
která splňuje jedno z následujících kritérií v daném pořadí:
a)      povinnost, jejíž plnění je vyžadováno
nebo bude vyžadováno jako první;
nebo  povinnost, která není prodávajícím
zajištěna nebo má nejnižší míru zajištění;
c)      povinnost, která pro kupujícího
představuje největší zátěž;
d)      povinnost, která nastala jako první.
Neuplatní-li se žádné z těchto kritérií, je platba
připsána rovnoměrně ke všem povinnostem.
5.           Platbu lze připsat podle odstavců
2, 3 nebo 4 k povinnosti, jejíž plnění není vynutitelné v důsledku promlčení
pouze tehdy, pokud neexistuje žádná jiná povinnost, k níž by bylo možné platbu
připsat v souladu s uvedenými odstavci.
6.           Ve vztahu k jakékoli
povinnosti se platba kupujícího připisuje nejprve k výdajům, následně k úrokům
a poté k jistině, pokud prodávající neurčí jiný způsob připisování.
Oddíl 3    Převzetí zboží
Článek 129
Převzetí zboží
Kupující splní povinnost převzít zboží tím, že
a)           provede všechny právní úkony, které
lze předpokládat k tomu, aby prodávající mohl splnit svou povinnost dodání
zboží; a
b)           převezme zboží nebo doklady, které
jej zastupují, nebo digitální obsah podle požadavků vyplývajících ze smlouvy.
Článek 130
Předčasné dodání zboží a nesprávné množství
1.           Jestliže prodávající dodá
zboží nebo digitální obsah před stanovenou lhůtou, kupující musí zboží nebo
digitální obsah převzít, nemá-li oprávněný důvod k odmítnutí převzetí.
2.           Jestliže prodávající dodá
zboží nebo digitální obsah v menším množství, než stanoví smlouva, kupující
musí zboží nebo digitální obsah převzít, nemá-li oprávněný důvod k odmítnutí
převzetí.
3.           Jestliže prodávající dodá
zboží nebo digitální obsah ve větším množství, než stanoví smlouva, kupující si
může ponechat zboží v množství nad rámec smlouvy nebo je může odmítnout.
4.           Jestliže si kupující ponechá
zboží v množství nad rámec smlouvy, má se za to, že toto zboží bylo dodáno
podle smlouvy a musí za něj být zaplacena smluvní cena.
5.           V kupní smlouvě uzavřené se
spotřebitelem se odstavec 4 neuplatní, pokud se kupující odůvodněně domnívá, že
prodávající záměrně dodal zboží v nadměrném množství, aniž by se tak dopustil
chyby, a to s vědomím, že toto množství nebylo objednáno.
6.           Tento článek se nepoužije na
smlouvy o dodání digitálního obsahu, podle nichž digitální obsah není dodáván
oproti zaplacení kupní ceny.
Kapitola 13        Prostředky
nápravy, které má prodávající k dispozici
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 131
Přehled prostředků nápravy, které má prodávající k dispozici
1.           Neplní-li kupující své
povinnosti, prodávající může:
a)      požadovat plnění podle oddílu 2 této
kapitoly;
b)      odmítnout poskytnutí vlastního plnění
podle oddílu 3 této kapitoly;
c)      ukončit smlouvu podle oddílu 4 této
kapitoly; a
d)      požadovat zaplacení úroku z kupní ceny nebo
náhradu škody podle kapitoly 16.
2.           Je-li neplnění ze strany
kupujícího ospravedlněné, prodávající může využít jakýkoli prostředek nápravy
uvedený v odstavci 1, nesmí však požadovat plnění a náhradu škody.
3.           Prodávající nesmí využít
žádný z prostředků nápravy uvedený v odstavci 1, pokud prodávající zapříčinil
neplnění ze strany kupujícího.
4.           Prostředky nápravy, které
nejsou vzájemně neslučitelné, lze uplatnit souběžně.
Oddíl 2    Právo vyžádat
plnění
Článek 132
Právo vyžádat plnění povinností kupujícího
1.           Prodávající je oprávněn k
zaplacení kupní ceny v okamžiku, kdy je splatná, a požadovat plnění jakékoli
jiné povinnosti, kterou na sebe kupující převzal.
2.           Jestliže kupující zatím zboží
nebo digitální obsah nepřevzal a je zřejmé, že kupující nebude ochotný toto
plnění přijmout, prodávající může i tak požadovat, aby kupující zboží převzal a
může požadovat zaplacení kupní ceny, jestliže prodávající nemůže realizovat
přiměřenou náhradní transakci, aniž by k tomu vynaložil značné úsilí nebo
výdaje.
Oddíl 3    Odmítnutí plnění
povinností prodávajícího
Článek 133
Právo odmítnout plnění
1.           Prodávající, který má
poskytnout plnění ve stejném okamžiku jako kupující nebo poté, má právo
odmítnout plnění až do doby, kdy kupující plnění zahájil, pokusil se o něj nebo
jej uskutečnil.
2.           Prodávající, který má
poskytnout plnění dříve než kupující a který se odůvodněně domnívá, že k plnění
ze strany kupujícího v době splatnosti nedojde, může odmítnout plnění po dobu,
po kterou jeho důvodná domněnka přetrvává. Práva odmítnout plnění však pozbývá,
jestliže kupující poskytne dostatečnou záruku ohledně splnění své povinnosti
nebo poskytne dostatečné zajištění.
3.           Plnění, které může být
odmítnuto podle tohoto článku, představuje celé plnění nebo jeho část
odpovídající rozsahu nesplnění povinnosti. Má-li kupující plnit své povinnosti
v samostatných částech nebo je toto plnění jinak dělitelné, prodávající může
odmítnout plnění jen ve vztahu k části, jejíž plnění nebylo poskytnuto, pokud
však neplnění povinnosti kupujícího není takového charakteru, že odůvodňuje
odmítnutí plnění jako celku.
Oddíl 4    Ukončení smlouvy
Článek 134
Ukončení z důvodu zásadního neplnění
Prodávající může ukončit smlouvu ve smyslu
článku 8, pokud dojde k zásadnímu neplnění povinností ze strany kupujícího ve smyslu
čl. 87 odst. 2.
Článek 135
Ukončení z důvodu prodlení poté, co byla oznámením stanovena dodatečná lhůta
pro plnění
1.           Prodávající může ukončit
smlouvu v případě prodlení, které není samo o sobě zásadní, pokud prodávající v
oznámení stanoví dodatečnou lhůtu v přiměřené délce k poskytnutí plnění, a
kupující v této lhůtě plnění neposkytne.
2.           Má se za to, že je lhůta
přiměřeně dlouhá, pokud kupující bez zbytečného odkladu nevznese proti její
délce námitky. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nesmí být dodatečná
lhůta k plnění povinnosti kratší než 30 dnů uvedená v čl. 167 odst. 2.
3.           Jestliže oznámení upravuje
automatické ukončení smlouvy v případě, že kupující neposkytne plnění ve lhůtě
stanovené tímto oznámením, je ukončení smlouvy bez dalšího oznámení účinné
marným uplynutím této lhůty.
4.           V kupní smlouvě uzavřené se
spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 136
Ukončení z důvodu předpokládaného neplnění
Prodávající může ukončit smlouvu před tím, než
má být plnění poskytnuto, pokud kupující prohlásil nebo je jinak zřejmé, že
plnění neposkytne, a pokud by neplnění bylo zásadní.
Článek 137
Rozsah práva ukončit smlouvu
1. Má-li kupující podle smlouvy plnit své
povinnosti v samostatných částech nebo jestliže jsou tyto povinnosti jinak
oddělitelné a jestliže existuje důvod k ukončení smlouvy podle tohoto oddílu
týkající se oddělitelné části povinností prodávajícího, může prodávající
ukončit smlouvu pouze ve vztahu k této části.
2. Odstavec 1 se nepoužije v případě, že
neplnění je ve vztahu ke smlouvě jako celku zásadního charakteru.
3. Jestliže kupující nemá podle smlouvy plnit
své povinnosti v samostatných částech, může prodávající ukončit smlouvu pouze v
případě, že je neplnění povinnosti zásadní ve vztahu ke smlouvě jako celku.
Článek 138
Oznámení o ukončení
Právo ukončit smlouvu podle tohoto oddílu je
uplatněno, jakmile je kupujícímu oznámeno.
Článek 139
Ztráta práva ukončit smlouvu
1.           Jestliže nebylo plnění
poskytnuto včas nebo poskytnuté plnění není jiným způsobem ve shodě se
smlouvou, pozbývá prodávající práva ukončit smlouvu podle tohoto oddílu,
jestliže kupujícímu ukončení smlouvy neoznámil v přiměřené lhůtě od okamžiku,
kdy se dozvěděl nebo měl dozvědět, o pozdním plnění nebo o nedostatku shody.
2.           Prodávající pozbývá právo
ukončit smlouvu podle článku 136, jestliže prodávající ukončení smlouvy
neoznámí v přiměřené lhůtě poté, co jeho právo vzniklo.
3.           Jestliže kupující nezaplatil
kupní cenu nebo své povinnosti nesplnil jiným způsobem, který je zásadní, má
prodávající i nadále právo ukončit smlouvu.
Kapitola 14        Přechod
nebezpečí
Oddíl 1    Obecná ustanovení
Článek 140
Účinky přechodu nebezpečí škody na věci
Ztráta nebo poškození věci nebo digitálního
obsahu poté, co nebezpečí škody na věci přešlo na kupujícího, nezbavuje
kupujícího povinnosti zaplatit kupní cenu, pokud nebyly ztráta nebo poškození
věci způsobeny jednáním nebo opomenutím prodávajícího.
Článek 141
Označení zboží nebo digitálního obsahu podle smlouvy
Nebezpečí škody na věci nepřechází na
kupujícího před tím, než jsou zboží nebo digitální obsah jasně označeny jako
zboží nebo digitální obsah, které mají být dodány podle smlouvy buď na základě
původní dohody, nebo oznámením kupujícímu, nebo jiným způsobem.
Oddíl 2    Přechod nebezpečí v
kupních smlouvách uzavřených se spotřebiteli
Článek 142
Přechod nebezpečí v kupní smlouvě uzavřené se spotřebitelem
1.           V kupní smlouvě uzavřené se
spotřebitelem přechází nebezpečí na spotřebitele v době, kdy spotřebitel nebo
třetí osoba označená spotřebitelem, s výjimkou dopravce, převezme do fyzické
držby zboží nebo hmotný nosič, na němž je dodáván digitální obsah.
2.           Ve smlouvě o dodání
digitálního obsahu, který není dodáván na hmotném nosiči, přechází toto nebezpečí
v době, kdy spotřebitel nebo třetí osoba za tímto účelem označená spotřebitelem
získá kontrolu nad digitálním obsahem.
3.           S výjimkou případů, kdy je
smlouva uzavíraná na dálku nebo mimo obchodní prostory, se odstavce 1 a 2
nepoužijí, pokud spotřebitel nesplní povinnost převzít zboží nebo digitální
obsah a toto neplnění není omluveno podle článku 88. Nebezpečí v tomto případě
přechází v okamžiku, kdy by spotřebitel nebo třetí osoba označená spotřebitelem
získali fyzickou držbu zboží nebo kontrolu nad digitálním obsahem, pokud by
byla splněna povinnost zboží nebo digitální obsah převzít.
4.           Jestliže spotřebitel
obstarává dopravu zboží nebo digitálního obsahu dodávaného na hmotném nosiči a
tato možnost nebyla obchodníkem nabídnuta, přechází nebezpečí v okamžiku, kdy
byly zboží nebo digitální obsah dodávaný na hmotném nosiči předány dopravci,
aniž jsou tím dotčena práva spotřebitele vůči dopravci.
5.           Strany nemohou k tíži
spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit
jeho účinky.
Oddíl 3    Přechod nebezpečí
ve smlouvách mezi obchodníky
Článek 143
Okamžik přechodu nebezpečí
1.           Ve smlouvě mezi obchodníky
přechází nebezpečí škody na věci v okamžiku, kdy kupující převezme zboží či
digitální obsah nebo doklady, které toto zboží zastupují.
2.           Na odstavec 1 se použijí
články 144, 145 a 146.
Článek 144
Zboží, které bylo dáno kupujícímu k dispozici
1.           Jestliže byly zboží nebo
digitální obsah dány kupujícímu k dispozici a kupující o této skutečnosti
věděl, přechází nebezpečí škody na věci na kupujícího okamžikem, kdy měly být
zboží nebo digitální obsah převzaty, jestliže kupující neměl právo převzetí
odmítnout podle článku 113.
2.           Jestliže jsou zboží nebo
digitální obsah dány kupujícímu k dispozici v jiném místě, než je místo
podnikání prodávajícího, nebezpečí škody na věci přechází v okamžiku, kdy mají
být zboží nebo digitální obsah dodány, jestliže kupující ví o skutečnosti, že
mu zboží nebo digitální obsah byly dány v tomto místě k dispozici.
Článek 145
Doprava zboží
1.           Tento článek se použije na
kupní smlouvu, která zahrnuje dopravu zboží.
2.           Jestliže prodávající nemá
povinnost předat zboží v určitém místě, přechází nebezpečí na kupujícího,
jakmile je zboží předáno prvnímu dopravci, který je má podle smlouvy doručit
kupujícímu.
3.           Jestliže má prodávající
povinnost předat zboží dopravci v určitém místě, nebezpečí nepřechází na
kupujícího do okamžiku, než je zboží předáno dopravci v tomto místě.
4.           Skutečnost, že má prodávající
právo zadržet doklady, jimiž kontroluje nakládání se zbožím, nemá dopad na
přechod nebezpečí.
Článek 146
Zboží, které bylo prodáno v tranzitu
1.           Tento článek se použije na
kupní smlouvu, která zahrnuje prodej zboží v tranzitu.
2.           Nebezpečí škody na věci
přechází na kupujícího okamžikem, kdy bylo zboží předáno prvnímu dopravci.
Pokud to však vyplývá z okolností, přechází nebezpečí na kupujícího v okamžiku
uzavření smlouvy.
3.           Jestliže prodávající v
okamžiku uzavření smlouvy věděl nebo měl vědět, o skutečnosti, že došlo ke
ztrátě nebo poškození zboží, a tuto skutečnost kupujícímu nesdělil, nese
nebezpečí škody na věci u zboží prodávající.
Část V     Povinnosti a prostředky nápravy stran smlouvy o poskytování
souvisejících služeb
Kapitola 15        Povinnosti
a prostředky nápravy smluvních stran
Oddíl 1    Použití některých obecných pravidel o kupní smlouvě
Článek 147
Použití některých obecných pravidel o kupní smlouvě
1.           Pro účely této části se
použijí pravidla vyplývající z kapitoly 9.
2.           Je-li ukončena kupní smlouva
nebo smlouvy o dodání digitálního obsahu, končí i smlouva o poskytnutí
souvisejících služeb.
Oddíl 2    Povinnosti
poskytovatele služeb
Článek 148
Povinnost dosáhnout výsledku a povinnost vynaložit potřebnou péči a
odbornost
1.           Poskytovatel služby musí
dosáhnout výsledku, který je stanoven ve smlouvě.
2.           Není-li stanovena výslovná
nebo odvozená smluvní povinnost dosáhnout určitého výsledku, poskytovatel
služby musí související službu poskytnout s vynaložením péče a odbornosti,
kterou by vynaložil rozumný poskytovatel služeb v souladu s veškerými zákonnými
nebo jinými závaznými právními předpisy, které se na poskytování související
služby použijí.
3.           Při stanovení přiměřené péče
a odbornosti poskytovatele služeb je zapotřebí zohlednit mimo jiné:
a)      povahu, význam, četnost a předvídatelnost
rizik spojených s poskytováním související služby pro zákazníka;
b)      vznikla-li škoda, náklady na veškerá
opatření, která by vzniku této nebo podobné škody zabránila; a
c)      lhůtu, která byla pro poskytnutí
související služby stanovena.
4.           Jestliže ve smlouvě mezi
obchodníkem a spotřebitelem související služba zahrnuje instalaci zboží,
instalace musí být provedena tak, že instalované zboží je ve shodě se smlouvou,
jak požaduje článek 101.
5.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 149
Povinnost zabránit vzniku škody
Poskytovatel služby musí přijmout přiměřená
opatření k tomu, aby zabránil vzniku škody na zboží nebo digitálním obsahu,
způsobení újmy na zdraví nebo jiné ztráty nebo škody v průběhu poskytování
související služby nebo v důsledku tohoto poskytování.
Článek 150
Plnění prostřednictvím třetí osoby
1.           Poskytovatel služby může
pověřit plněním smlouvy jinou osobu, pokud není z jeho strany vyžadováno osobní
plnění.
2.           Poskytovatel služby, který
pověří plněním smlouvy třetí osobu, odpovídá i nadále za toto plnění.
3.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavce 2,
odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Článek 151
Povinnost vystavit fakturu
Má-li být za poskytnutí související služby
zaplacena samostatná cena a nejedná se o jednorázovou částku, která byla
sjednána v době uzavření smlouvy, poskytovatel služby musí zákazníkovi
předložit fakturu, v níž je jasným a srozumitelným způsobem uvedeno, jak byla
cena vypočítána.
Článek 152
Povinnost upozornit na neočekávané a nehospodárné náklady
1.           Poskytovatel služby musí
zákazníka upozornit a vyžádat si jeho souhlas s dalším poskytováním služby,
pokud:
a)      náklady na poskytnutí související služby
převyšují náklady, jejichž výši poskytovatel služby zákazníkovi oznámil; nebo
b)      cena za související službu by byla vyšší
než hodnota zboží nebo digitálního obsahu poté, co byla související služba
poskytnuta, jestliže poskytovatel o této skutečnosti ví.
2.           Jestliže poskytovatel služby
nezíská souhlas zákazníka podle odstavce 1, nemá právo na zaplacení ceny, která
převyšuje náklady, jejichž výše již byla zákazníkovi oznámena, nebo případně
hodnotu zboží nebo digitálního obsahu poté, co byla související služba
poskytnuta.
Oddíl 3    Povinnosti
zákazníka
Článek 153
Zaplacení ceny
1.           Zákazník musí zaplatit cenu,
která má být podle smlouvy zaplacena za poskytnutí související služby.
2.           Tato cena je splatná v
okamžiku, kdy bylo poskytování související služby dokončeno a předmět
související služby je dán zákazníkovi k dispozici.
Článek 154
Poskytnutí přístupu
Jestliže je zapotřebí, aby poskytovatel služby
získal za účelem poskytování související služby přístup do prostor zákazníka,
zákazník musí tento přístup poskytnout v přiměřené denní době.
Oddíl 4    Prostředky nápravy
Článek 155
Prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici
1.           Jestliže poskytovatel služby
neplní své povinnosti, má zákazník k dispozici, s patřičnými úpravami vyplývajícími
z tohoto článku, stejné prostředky nápravy, které jsou ve prospěch kupujícího
stanoveny v kapitole 11, a to:
a)      požadovat konkrétní plnění;
b)      odmítnout poskytnutí vlastního plnění ze
strany zákazníka;
c)      ukončit smlouvu;
d)      snížit cenu; a
e)      požadovat náhradu škody.
2.           Aniž je tím dotčen odstavec
3, na prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici, se uplatní právo
poskytovatele služby poskytnout náhradní plnění bez ohledu na to, zda je
zákazník spotřebitelem, či nikoli.
3.           V případě nesprávné instalace
podle kupní smlouvy uzavřené se spotřebitelem a uvedené v článku 101 se na
prostředky nápravy, které má zákazník k dispozici, neuplatní právo
poskytovatele služeb poskytnout náhradní plnění.
4.           Je-li zákazník spotřebitelem,
má právo ukončit smlouvu z důvodu nedostatku shody poskytnuté související
služby se smlouvou, není-li tento nedostatek nepodstatný.
5.           Kapitola 11 se použije s
patřičnými úpravami, zejména:
a)      ve vztahu k právu poskytovatele služeb
poskytnout náhradní plnění v případě smluv mezi obchodníkem a spotřebitelem
musí přiměřená lhůta podle čl. 109 odst. 5 činit maximálně 30 dnů;
b)      ve vztahu k nápravě nedostatku shody
plnění se smlouvou se nepoužijí články 111 a 112; a
c)      místo článku 122 se použije článek 156.
Článek 156
Požadavky na oznámení nedostatku shody ve smlouvách o poskytování
související služby mezi obchodníky
1.           Ve smlouvě o poskytování
související služby mezi obchodníky se může zákazník dovolávat nedostatku shody,
pokud tento nedostatek prodávajícímu oznámí v přiměřené lhůtě a uvede povahu
tohoto nedostatku.
Běh této lhůty počíná okamžikem, kdy je
poskytování související služby dokončeno, nebo okamžikem, kdy zákazník
nedostatek shody zjistí nebo kdy lze očekávat, že jej zjistil, podle toho, co
nastane později.
2.           Poskytovatel služby nemá
právo uplatnit tento článek, pokud se nedostatek shody se smlouvou týká
skutečností, o nichž poskytovatel služby věděl nebo měl vědět, a o nichž
poskytovatel služby zákazníka neinformoval.
Článek 157
Prostředky nápravy, které má k dispozici poskytovatel služeb
1.           Jestliže zákazník neplní své
povinnosti, má poskytovatel služby k dispozici, s patřičnými úpravami
vyplývajícími z odstavce 2, stejné prostředky nápravy, které jsou ve prospěch
prodávajícího stanoveny v kapitole 13, a to:
a)      požadovat plnění;
b)      odmítnout poskytnutí vlastního plnění ze
strany poskytovatele služby;
c)      ukončit smlouvu; a
d)      požadovat zaplacení úroků z ceny a
náhrady škody.
2.           Kapitola 13 se použije s
patřičnými úpravami. Zejména se místo čl. 132 odst. 2 použije článek 158.
Článek 158
Právo zákazníka odmítnout plnění
1.           Zákazník může kdykoli oznámit
poskytovateli služeb, že již nepožaduje jeho plnění nebo další plnění
souvisejících služeb.
2.           Jestliže zákazník provede
oznámení podle odstavce 1:
a)      poskytovatel služby již nemá právo nebo
povinnost související službu poskytnout; a
b)      zákazník, jestliže neexistuje důvod pro
ukončení smlouvu na základě jiného ustanovení, je i nadále odpovědný za
zaplacení ceny, snížené o náklady, jež poskytovatel služby ušetřil nebo lze předpokládat,
že je ušetřil, tím, že neposkytl úplné plnění.
3.           Ve vztazích mezi obchodníkem
a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto
článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Část VI   Náhrada
škody a úrok
Kapitola 16        Náhrada
škody a úrok
Oddíl 1    Náhrada škody
Článek 159
 Právo na náhradu škody
1.           Věřitel má právo na náhradu
škody za ztrátu způsobenou tím, že dlužník nesplní svou povinnost, pokud toto
neplnění není ospravedlněné.
2.           Ztráta, za níž má být
poskytnuta náhrada škody, zahrnuje i budoucí ztrátu, jejíž vznik dlužník může
předpokládat.
Článek 160
Obecná výše náhrady škody
Obecná výše náhrady škody za ztrátu způsobenou
neplněním povinnosti je částka, která věřiteli umožní získat stejné postavení,
v němž by se nacházel, kdyby povinnost byla náležitě splněna, nebo pokud to
není možné, nejpodobnější postavení. Tato náhrada škody zahrnuje ztrátu, kterou
věřitel utrpěl, a zisk, který věřiteli ušel.
Článek 161
Předvídatelnost ztráty
Dlužník odpovídá pouze za tu ztrátu, kterou v
důsledku neplnění svých povinností předvídal nebo měl předvídat, v době
uzavření smlouvy.
Článek 162
Ztráta přičitatelná věřiteli
Dlužník neodpovídá za ztrátu, kterou věřitel
utrpěl, v míře, v jaké se věřitel podílel na neplnění povinnosti nebo jeho
účincích.
Článek 163
Snížení ztráty
1.           Dlužník neodpovídá za ztrátu,
kterou věřitel utrpěl, v míře, v jaké věřitel mohl ztrátu snížit, kdyby přijal
přiměřená opatření.
2.           Věřitel má právo na náhradu
přiměřených nákladů, které mu vznikly při snižování rozsahu ztráty.
Článek 164
Náhradní transakce
Věřitel, který ukončil smlouvu jako celek nebo
její část a který v přiměřené lhůtě a přiměřeným způsobem poskytl náhradní
transakci, získá v případě nároku na náhradu škody rozdíl mezi částkou, která
by byla splatná podle ukončené smlouvy a částkou, která je splatná na základě
náhradní transakce, jakož i náhradu škody za jakoukoli další ztrátu.
Článek 165
Běžná cena
Jestliže věřitel ukončil smlouvu a neposkytl
náhradní transakci, ale jestliže existuje běžná cena za poskytnutí daného
plnění, věřitel může v případě, že má nárok na náhradu škody, získat rozdíl
mezi smluvní cenou a běžnou cenou v době ukončení smlouvy, jakož i náhradu
škody za jakoukoli další ztrátu.
Oddíl 2: Úroky z
prodlení: obecná ustanovení
Článek 166
Úroky z prodlení
1.           Je-li dlužník v prodlení s
platbou peněžní částky, má věřitel nárok, aniž by to dlužníkovi oznamoval, na
zaplacení úroku z této částky počínaje okamžikem její splatnosti do doby jejího
zaplacení, a to v sazbě uvedené v odstavci 2.
2.           Sazba úroků z prodlení
představuje:
a)      v případě, že se obvyklé bydliště
věřitele nachází v členském státě, jehož měnou je euro, nebo ve třetí zemi,
úrokovou sazbu, kterou použila Evropská centrální banka při své poslední hlavní
refinanční operaci uskutečněné před prvním kalendářním dnem dotyčného pololetí,
nebo v marginální úrokové sazbě vyplývající z výběrových řízení na poslední
hlavní refinanční operace Evropské centrální banky, zvýšenou o dva procentní
body;
b)      v případě, že se obvyklé bydliště
věřitele nachází v členském státě, jehož měnou není euro, rovnocennou úrokovou
sazbu stanovenou národní centrální bankou tohoto členského státu, zvýšenou o
dva procentní body.
3.           Věřitel může vymáhat náhradu
škody za jakoukoli další ztrátu.
Článek 167
Úrok v případě, že dlužníkem je spotřebitel
1.           Je-li dlužníkem spotřebitel,
je povinen zaplatit úrok z prodlení v sazbě vyplývající z článku 166 pouze v
případě, že jeho neplnění není ospravedlněné.
2.           Okamžik, od kterého počíná
nabíhat úrok z prodlení, nastane nejdříve 30 dnů poté, co věřitel dlužníkovi
výslovně oznámil povinnost platit úrok a jeho sazbu. Toto oznámení lze provést
před datem splatnosti dlužné částky.
3.           Smluvní podmínka, která
stanoví vyšší sazbu úroku, než jak vyplývá z článku 166, nebo dřívější datum
nabíhání úroků, než jak vyplývá z odstavce 2 tohoto článku, není závazná, pokud
představuje nepřiměřenou podmínku podle článku 83.
4.           Úrok z prodlení nelze přičíst
k jistině tak, aby z něj narůstal úrok.
5.           Strany nemohou k tíži spotřebitele
vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
Oddíl 3    Prodlení obchodníků
Článek 168
Sazba a nabíhání úroku
1.           Jestliže je obchodník v
prodlení se zaplacením ceny podle smlouvy za dodání zboží, digitálního obsahu
nebo poskytnutí souvisejících služeb, aniž by šlo o ospravedlněné prodlení
podle článku 88, má povinnost platit úrok z prodlení v sazbě stanovené v
odstavci 5 tohoto článku.
2.           Úrok v sazbě vyplývající z
odstavce 5 počíná nabíhat ode dne, který následuje po dni, kdy skončila lhůta k
zaplacení ceny vyplývající ze smlouvy. Pokud takové datum nebo lhůta
neexistuje, počíná nabíhat tento úrok v dané sazbě po uplynutí:
a)      30 dnů po datu, kdy dlužník obdrží
fakturu nebo jiný rovnocenný dokument vyzývající k provedení platby; nebo
b)      30 dnů po datu, kdy bylo předáno zboží
nebo digitální obsah nebo poskytnuty související služby, pokud okamžik uvedený
v písmenu a) nastane dříve nebo není jisté, zda nastane, nebo pokud není jisté
zda dlužník obdržel fakturu nebo jiný rovnocenný dokument vyzývající k
provedení platby.
3.           Má-li být shoda zboží,
digitálního obsahu nebo souvisejících služeb se smlouvou potvrzena přijetím
nebo přezkoumáním, počíná běh lhůty 30 dnů uvedené v odst. 2 písm. b) dnem
přijetí nebo dnem, kdy bylo dokončeno přezkoumání. Maximální délka trvání
postupu přezkoumání nesmí přesáhnout 30 dnů od data dodání zboží, digitálního
obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb, pokud si smluvní strany výslovně
nesjednaly něco jiného a tato dohoda není podle článku 170 nepřiměřená.
4.           Lhůta splatnosti stanovená
podle odstavce 2 nesmí přesáhnout 60 dnů, pokud si smluvní strany výslovně
nesjednaly něco jiného a tato dohoda nepředstavuje nepřiměřenou smluvní
podmínku podle článku 170.
5.           Sazba úroků z prodlení
představuje:
a)      v případě, že se obvyklé bydliště
věřitele nachází v členském státě, jehož měnou je euro, nebo ve třetí zemi,
úrokovou sazbu, kterou použila Evropská centrální banka při své poslední hlavní
refinanční operaci uskutečněné před prvním kalendářním dnem dotyčného pololetí,
nebo v marginální úrokové sazbě vyplývající z výběrových řízení na poslední
hlavní refinanční operace Evropské centrální banky, zvýšenou o osm procentních
bodů;
b)      v případě, že se obvyklé bydliště
věřitele nachází v členském státě, jehož měnou není euro, rovnocennou úrokovou
sazbu stanovenou národní centrální bankou tohoto členského státu, zvýšenou o
osm procentních bodů.
6.           Věřitel může vymáhat náhradu
škody za jakoukoli další ztrátu.
Článek 169
Náhrada nákladů spojených s vymáháním
1.           Je-li úrok splatný podle
článku 168, věřitel má právo získat od dlužníka minimálně paušální částku ve
výši 40 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla určena jako smluvní
cena, jako náhradu nákladů, které věřitel vynaložil v souvislosti s vymáháním.
2.           Věřitel má právo od dlužníka
získat přiměřenou náhradu jakýchkoli nákladů spojených s vymáháním, které
převyšují paušální částku uvedenou v odstavci 1 a které vznikly v souvislosti s
prodlením dlužníka se zaplacením.
Článek 170
Nepřiměřené smluvní podmínky týkající se úroků z prodlení
1.           Smluvní podmínka týkající se
dne nebo lhůty splatnosti, sazby úroků z prodlení nebo náhrady nákladů
souvisejících s vymáháním není závazná v rozsahu, v jakém je tato podmínka
nepřiměřená. Smluvní podmínka je nepřiměřená, pokud se značně odchyluje od
zásad poctivého obchodního styku, je v rozporu s dobrou vírou a poctivým
jednáním, a to s přihlédnutím ke všem okolnostem případu, včetně povahy zboží,
digitálního obsahu nebo související služby.
2.           Pro účely odstavce 1 se
smluvní podmínka, která stanoví dobu nebo lhůtu splatnosti nebo sazbu úroku,
která je pro věřitele méně příznivá, než jsou doba, lhůta nebo sazba
vyplývající z článků 167 nebo 168, nebo smluvní podmínka, která stanoví částku
náhrady nákladů spojených s vymáháním nižší, než je částka uvedená v článku
169, považují za nepřiměřené.
3.           Pro účely odstavce 1 je
smluvní podmínka, která vylučuje zaplacení úroků z prodlení nebo náhrady
nákladů souvisejících s vymáháním, vždy nepřiměřená.
Článek 171
Kogentní povaha
Strany nemohou vyloučit použití tohoto oddílu,
odchýlit se od jeho ustanovení nebo pozměnit jeho účinky.
Část VII  Navrácení
plnění
Kapitola 17
Navrácení plnění
Článek 172
Navrácení plnění v případě zrušení smlouvy nebo jejího ukončení
1.           Jestliže jakákoli smluvní
strana smlouvu zruší nebo jí ukončí, každá smluvní strana má povinnost
navrátit, co tato strana („příjemce“) obdržela od druhé strany.
2.           Povinnost navrátit vše, co
bylo plněno, se vztahuje i na faktické a právní užitky z toho, co bylo plněno.
3.           Je-li ukončena smlouva,
jejímž předmětem je plnění ve splátkách nebo částech, navrácení toho, co bylo
plněno, se nevyžaduje ve vztahu k těm splátkám nebo částem, kde byly na obou
stranách povinnosti zcela splněny, nebo kde je nutno zaplatit cenu za to, co
bylo plněno, podle čl. 8 odst. 2, není-li smlouva takové povahy, že toto plnění
nemá pro jednu ze smluvních stran žádnou hodnotu.
Článek 173
Zaplacení peněžní hodnoty
1.           Jestliže nelze navrátit
předmět plnění, včetně jeho případných užitků, a v případě digitálního obsahu
bez ohledu na to, zda byl dodán na hmotném nosiči či nikoli, příjemce musí
zaplatit jeho peněžní hodnotu. Jestliže je navrácení možné, ale znamenalo by
vynaložení nepřiměřeného úsilí nebo nákladů, příjemce si může zvolit, že zaplatí
peněžní hodnotu, jestliže to nepoškodí vlastnické zájmy druhé smluvní strany.
2.           Peněžní hodnota zboží je
hodnota, kterou by zboží mělo ke dni, kdy je platba této peněžní hodnoty
splatná, pokud by je příjemce k tomuto dni uchoval bez zničení nebo poškození.
3.           Jestliže zákazník zruší
smlouvu o poskytování související služby nebo ji ukončí poté, co byla
související služba poskytnuta zcela nebo částečně, peněžní hodnota toho, co
bylo plněno, představuje částku, kterou zákazník ušetřil tím, že mu byla související
služba poskytnuta.
4.           V případě digitálního obsahu
představuje peněžní hodnota toho, co bylo plněno, částku, kterou spotřebitel
využitím digitálního obsahu ušetřil.
5.           Jestliže příjemce získal
peněžní nebo faktickou náhradu za zboží nebo digitální obsah, jestliže příjemce
věděl nebo měl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu
ukončení, druhá strana si může zvolit, zda bude požadovat danou náhradu nebo
její peněžní hodnotu. Příjemce, který získal peněžní nebo faktickou náhradu za
zboží nebo digitální obsah, když tento příjemce nevěděl nebo nemohl vědět o
důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení, si může zvolit,
zda navrátí peněžní hodnotu dané náhrady nebo tuto náhradu.
6.           V případě digitálního obsahu,
který není dodáván oproti zaplacení kupní ceny, k navrácení plnění nedochází.
Článek 174
Platba za užívání a úroky z obdržené peněžní částky
1.           Příjemce, který zboží užíval,
musí druhé straně zaplatit peněžní hodnotu tohoto užívání za jakoukoli dobu,
pokud:
a)      příjemce zapříčinil důvody vedoucí ke
zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení;
b)      příjemce před zahájením běhu této lhůty
věděl o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení; nebo
c)      s ohledem na povahu zboží, povahu a míru
užívání a dostupnost jiných prostředků nápravy, než je ukončení smlouvy, by
bylo nespravedlivé příjemci umožnit bezplatné užívání zboží po tuto dobu.
2.           Příjemce, který má povinnost
vrátit peněžní částku, musí platit úrok v sazbě stanovené v článku 166, pokud:
a)      má druhá strana povinnost platit za
užívání; nebo
b)      příjemce zapříčinil zrušení smlouvy z
důvodu podvodu, hrozby nebo zneužívání postavení.
3.           Příjemce nemá pro účely této
kapitoly povinnost platit za užívání zboží, které obdržel, nebo platit úroky z
peněz, které přijal, za žádných jiných okolností, než jsou okolnosti uvedené v
odstavcích 1 a 2.
Článek 175
Náhrada za výdaje
1.           Jestliže příjemci vznikly v
souvislosti se zbožím nebo digitálním obsahem výdaje, má právo na jejich
náhradu v rozsahu, v jakém byly tyto výdaje přínosem pro druhou stranu, za
předpokladu, že tyto výdaje byly vynaloženy v době, kdy příjemce nevěděl nebo
nemohl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení.
2.           Příjemce, který věděl nebo
měl vědět o důvodech vedoucích ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení má
právo na náhradu pouze těch výdajů, jejichž vynaložení bylo nezbytné k ochraně
zboží nebo digitálního obsahu před ztrátou nebo snížením jejich hodnoty za
předpokladu, že příjemce neměl možnost požádat druhou smluvní stranu o
poradenství.
Článek 176
Spravedlivá změna
Jakákoli povinnost týkající se navrácení nebo
zaplacení podle této kapitoly může být změněna v tom rozsahu, kdy by její
plnění bylo značně nespravedlivé, a to zejména s ohledem na to, zda strana
nezapříčinila důvody vedoucí ke zrušení smlouvy nebo k jejímu ukončení nebo o
nich nevěděla.
Článek 177
Kogentní povaha
Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem
nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití této kapitoly, odchýlit se
od ní nebo pozměnit její účinky.
Část VIII        Promlčení
Kapitola 18        Promlčení
Oddíl 1 Obecná ustanovení
Článek 178
Práva, jež mohou být promlčena
Právo vymoci plnění povinnosti a jakékoli
právo, které s ním souvisí, se promlčí uplynutím promlčecí doby v souladu s
touto kapitolou.
Oddíl 2 Promlčecí doby a
počátek jejich běhu
Článek 179
Promlčecí doby
1.           Krátká promlčecí doba je
dvouletá.
2.           Dlouhá promlčecí doba činí
deset let nebo, v případě práva na náhradu škody za újmu na zdraví, třicet let.
Článek 180
Počátek běhu promlčecí doby
1.           Běh krátké promlčecí doby
počíná dnem, kdy se věřitel dozvěděl nebo měl dozvědět o skutečnostech, v
důsledku nichž může své právo uplatnit.
2.           Dlouhá promlčecí doba běží
ode dne, kdy dlužník musí plnit nebo, v případě práva na náhradu škody, od okamžiku,
kdy došlo k právnímu úkonu, který toto právo zakládá.
3.           Jestliže má věřitel trvalou
povinnost něco vykonat nebo se něčeho zdržet, má se za to, že věřitel má
samostatné právo ve vztahu ke každému neplnění této povinnosti.
Oddíl 3 Prodloužení promlčecí
doby
Článek 181
 Stavení promlčecí doby v případě soudního nebo jiného řízení
1.           Běh promlčecích dob je
pozastaven okamžikem, kdy bylo zahájeno soudní řízení ohledně uplatnění daného
práva.
2.           Pozastavení trvá do doby, než
je přijato pravomocné rozhodnutí nebo než je daná věc vyřešena jinak. Jestliže
řízení skončí v posledních šesti měsících promlčecí doby, aniž by bylo
rozhodnuto ve věci samé, běh promlčecí doby neskončí před tím, než uplyne šest
měsíců od konce tohoto řízení.
3.           Odstavce 1 a 2 se použijí s
patřičnými úpravami na rozhodčí řízení, řízení o mediaci, řízení, kde je věc
mezi dvěma stranami svěřena třetí osobě, aby přijala závazné rozhodnutí, a na
všechna ostatní řízení zahájená s cílem získat rozhodnutí týkající se práva
nebo zamezení platební neschopnosti.
4.           Mediací se rozumí formální
řízení, jakkoli nazvané nebo uváděné, ve kterém dvě nebo více stran sporu samy
dobrovolně usilují o dosažení dohody o vyřešení sporu za pomoci mediátora. Toto
řízení mohou zahájit strany sporu nebo může být navrženo či nařízeno soudem
nebo stanoveno vnitrostátním právem. Mediace končí dosažením dohody stran nebo
prohlášením mediátora nebo jedné ze stran.
Článek 182
Odložení konce běhu promlčecí doby v případě jednání
Jestliže smluvní strany jednají ohledně práva
nebo okolností, za nichž nárok související s tímto právem vzniká, nekončí běh
ani jedné z promlčecích dob před tím, než uplyne jeden rok od poslední
komunikace v rámci těchto jednání nebo od okamžiku, kdy jedna strana oznámila
druhé, že si nepřeje v jednání pokračovat.
Článek 183
Odložení konce běhu promlčecí doby v případě nezpůsobilosti
Jestliže není nezpůsobilá osoba zastoupená,
běh žádné z promlčecích dob týkajících se práva této osoby neskončí do doby,
než uplyne jeden rok od okamžiku, kdy daná nezpůsobilost skončila, nebo kdy byl
ustanoven zástupce.
Oddíl 4 Obnovení promlčecí
doby
Článek 184
Obnovení promlčecí doby uznáním
Jestliže dlužník uzná právo vůči věřiteli buď
částečným zaplacením, zaplacením úroku, poskytnutím záruky, započtením nebo jiným
způsobem, počíná běžet nová krátká promlčecí doba.
Oddíl 5 Účinky promlčení
Článek 185
Účinky promlčení
1.           Dlužník má po uplynutí
příslušné promlčecí doby právo odmítnout plnění dané povinnosti a věřitel
ztrácí veškeré prostředky nápravy z důvodu neplnění, s výjimkou odmítnutí
plnění.
2.           Vše, co dlužník v souvislosti
s plněním dané povinnosti zaplatil nebo převedl, nemůže být požadováno zpět
pouze z toho důvodu, že promlčecí doba uplynula v okamžiku plnění povinnosti.
3.           Běh promlčecí doby týkající
se práva na zaplacení úroků a dalších práv související povahy nekončí dříve než
promlčecí doba hlavního práva.
Oddíl 6 Změna na základě dohody
Článek 186
Dohody týkající se promlčení
1.           Pravidla této kapitoly mohou
být pozměněna dohodou smluvních stran, a to zejména zkrácením nebo prodloužením
promlčecích dob.
2.           Krátká promlčecí doba nemůže
být zkrácena na dobu kratší než jeden rok nebo prodloužena na více než deset
let.
3.           Dlouhá promlčecí doba nemůže
být zkrácena na dobu kratší než jeden rok nebo prodloužena na více než třicet
let.
4.           Strany nemohou vyloučit
použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.
5.           Ve smlouvě mezi obchodníkem a
spotřebitelem nelze tento článek použít k tíži spotřebitele.
Dodatek 1
Vzorové pokyny pro odstoupení od smlouvy
Právo na
odstoupení od smlouvy
Máte právo
odstoupit od této smlouvy bez uvedení důvodů ve lhůtě 14 dnů.
Lhůta pro odstoupení od smlouvy končí
uplynutím 14 dnů od dne 1.
K uplatnění práva odstoupit od smlouvy nás (2)
musíte jasným prohlášením (např. dopis zaslaný poštou, fax nebo e-mail)
informovat o Vašem rozhodnutí odstoupit od této smlouvy. Můžete k tomu využít
přiložený vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy, ale není to povinné.3
Abyste odstoupili od smlouvy ve stanovené
lhůtě, stačí, pokud odešlete oznámení týkající se uplatnění Vašeho práva
odstoupit od smlouvy před tím, než lhůta pro odstoupení od smlouvy uplyne.
Účinky odstoupení
od smlouvy
Jestliže odstoupíte od této smlouvy, vrátíme
Vám všechny platby, které jsme od Vás obdrželi, včetně nákladů na dodání (s
výjimkou dodatečných nákladů souvisejících s Vaší volbou způsobu dodání, který
není nejlevnějším způsobem standardního dodání, jenž jsme nabízeli), bez
zbytečného odkladu a v každém případě nejpozději do 14 dnů ode dne, kdy jste nás
informovali o Vašem rozhodnutí od této smlouvy odstoupit. Tuto úhradu provedeme
stejnými platebními prostředky, jaké jste použili pro účely původní transakce,
pokud jste výslovně nesouhlasili s jiným způsobem. Za tuto úhradu se Vám
každopádně nebudou účtovat žádné poplatky. 4
5
6
Pokyny k vyplnění:
1            Vložte jeden z těchto textů uvedený
v uvozovkách:
a)      v případě smlouvy o poskytování
souvisejících služeb nebo smlouvy o dodávkách vody, plynu nebo elektřiny, pokud
nejsou prodávány v omezeném objemu nebo v určitém množství, dálkového vytápění
nebo digitálního obsahu, který není dodáván na hmotném nosiči: „uzavření
smlouvy“;
b)      v případě kupních smluv: „kdy Vy nebo
třetí osoba, kterou jste označili a která není dopravcem, převezmete zboží do
fyzické držby“;
c)      v případě smlouvy týkající se více druhů
zboží, které spotřebitel objednal jednou objednávkou a které je dodáváno
odděleně: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou jste označili a která není
dopravcem, převezmete dodávku posledního zboží do fyzické držby“;
d)      v případě smlouvy týkající se zboží,
které se skládá z několika částí nebo dílů: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou
jste označili a která není dopravcem, převezmete dodávku poslední části nebo
dílu do fyzické držby“;
e)      v případě smluv o pravidelných dodávkách
zboží v průběhu stanovené doby: „kdy Vy nebo třetí osoba, kterou jste označili
a která není dopravcem, převezmete první část dodávky do fyzické držby“.
2            Uveďte Vaše jméno, zeměpisnou adresu
a případně Vaše telefonní a faxové číslo a e-mailovou adresu.
3            Jestliže spotřebiteli poskytujete
možnost vyplnit a zaslat oznámení o odstoupení od smlouvy elektronicky na
Vašich internetových stránkách, uveďte zde následující: „Můžete rovněž
elektronicky vyplnit a zaslat vzorový formulář pro odstoupení od smlouvy nebo
jiné jasné prohlášení na naší internetové stránce [vložit internetovou adresu].
Jestliže této možnosti využijete, zašleme Vám bez zbytečného odkladu potvrzení
o přijetí Vašeho odstoupení od smlouvy na trvalém nosiči (např. e-mailem).“
4            Jestliže u některých kupních smluv
nenabízíte, že si zboží v případě odstoupení od smlouvy vyzvednete, uveďte zde
následující: „Můžeme pozdržet vrácení plateb do doby, než obdržíme zboží zpět
nebo než poskytnete důkaz o tom, že zboží bylo zasláno zpět, cokoli nastane dříve.“
5            Jestliže spotřebitel v souvislosti
se smlouvou obdržel zboží, uveďte zde následující:
a        uveďte:
–
„Zboží si vyzvedneme.“; nebo
–
„Zboží nám zašlete zpět nebo jej předáte nám nebo
_____[uveďte jméno a případně zeměpisnou adresu osoby, která je Vámi oprávněná
k převzetí zboží], a to bez zbytečného odkladu, nejpozději však do 14 dnů ode
dne, kdy jste nás informovali o Vašem rozhodnutí od této smlouvy odstoupit.
Lhůta je dodržena, pokud zašlete zboží zpět před uplynutím lhůty 14 dnů.“
b       uveďte buď:
–
„Poneseme náklady na navrácení zboží.“; nebo
–
„Budete muset nést přímé náklady související s
navrácením zboží.“; nebo
–
Pokud v případě smlouvy uzavřené na dálku
nenabízíte, že ponesete náklady na navrácení zboží a toto zboží vzhledem k jeho
povaze nelze obvykle vrátit poštou: „Budete muset nést přímé náklady
související s navrácením zboží ve výši ____ EUR [uveďte částku].“; nebo pokud
nelze náklady na navrácení zboží odůvodněně vypočítat dopředu: „Budete muset
nést přímé náklady související s navrácením zboží. Maximální odhadovaná výše
těchto nákladů činí přibližně ___ EUR[uveďte částku]“; nebo
–
Pokud v případě smlouvy uzavřené mimo obchodní
prostory nemůže být zboží vzhledem ke své povaze obvykle vráceno poštou a bylo
doručeno spotřebiteli domů v době uzavření smlouvy: „Zboží si vyzvedneme na
naše vlastní náklady.“
c        „Odpovídáte pouze za případné snížení
hodnoty zboží v důsledku nakládání s tímto zbožím jiným způsobem, než je nutné
k ujištění se o povaze a funkčnosti zboží.“
6            V případě smlouvy o poskytování
souvisejících služeb, uveďte: „Jestliže jste požádali o zahájení poskytování
souvisejících služeb v průběhu lhůty pro odstoupení od smlouvy, zaplatíte nám
částku, která je úměrná rozsahu toho, co bylo plněno až do doby, kdy jste nám
oznámili Vaše rozhodnutí odstoupit od této smlouvy, a to ve srovnání s celkovým
rozsahem plnění uvedeným ve smlouvě.“.
Dodatek 2
Vzorový
formulář pro odstoupení od smlouvy
(vyplňte
tento formulář a pošlete jej zpět pouze v případě, že chcete odstoupit od
smlouvy)
–
Adresát [obchodník doplní své jméno, zeměpisnou
adresu a případně číslo faxu a e-mailovou adresu]:
–
Oznamuji/oznamujeme*, že tímto
odstupuji/odstupujeme* od smlouvy o nákupu tohoto zboží* / o dodání tohoto
digitálního obsahu* / o poskytnutí této související služby*
–
Datum objednání* / datum obdržení*
–
Jméno spotřebitele/spotřebitelů
–
Adresa spotřebitele/spotřebitelů
–
Podpis spotřebitele/spotřebitelů (pouze pokud je
tento formulář zasílán v tištěné podobě)
–
Datum

*        Nehodící se škrtněte.
PŘÍLOHA II
STANDARDNÍ INFORMAČNÍ OZNÁMENÍ
Smlouva, kterou hodláte uzavřít, se bude řídit
společnou evropskou právní úpravou prodeje, která představuje alternativu k
vnitrostátnímu systému smluvního práva, jenž mají spotřebitelé k dispozici v
přeshraničních případech. Tato společná pravidla jsou totožná v rámci celé
Evropské unie a byla navržena tak, aby spotřebitelům poskytovala vysokou míru
ochrany.
Tato pravidla
se použijí pouze tehdy, že vyjádříte svůj souhlas s tím, aby se smlouva řídila
společnou evropskou právní úpravou prodeje.
Možná jste
vyjádřili souhlas s uzavřením smlouvy po telefonu nebo jiným způsobem
(například prostřednictvím krátké textové zprávy SMS), což Vám neumožnilo,
abyste toto oznámení obdrželi dopředu. V tomto případě bude smlouva platná
pouze tehdy, pokud jste toto oznámení obdrželi a vyjádřili Váš souhlas.
Vaše hlavní práva jsou uvedena níže.
SPOLEČNÁ EVROPSKÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA
PRODEJE: SHRNUTÍ HLAVNÍCH PRÁV SPOTŘEBITELE
Vaše práva před uzavřením smlouvy
Obchodník Vám musí poskytnout důležité informace
ohledně smlouvy, například informace o zboží a jeho ceně, včetně všech daní
a poplatků, a své kontaktní údaje. Tyto informace musí být podrobnější, pokud
kupujete zboží mimo obchodníkův obchod nebo pokud se s obchodníkem vůbec osobně
nesetkáte, například pokud nakupujete on-line nebo po telefonu. Máte právo na
náhradu škody, pokud tyto informace nebyly úplné nebo byly nesprávné.
Vaše práva po uzavření smlouvy
Ve většině případů máte 14 dní na to, abyste od
nákupu odstoupili, jestliže jste zboží koupili mimo obchodníkův obchod nebo
pokud jste se až do doby nákupu s obchodníkem nesetkali (jestliže jste
nakupovali on-line nebo po telefonu). Obchodník Vám musí poskytnout informace a
standardní formulář pro odstoupení od smlouvy[23].
Pokud tak obchodník neučinil, můžete smlouvu zrušit ve lhůtě jednoho roku.
Co můžete dělat, jsou-li výrobky vadné nebo
jestliže nebyly dodány podle smlouvy? Máte právo
vybrat si mezi tím, že: 1) výrobek bude dodán 2) nahrazen nebo 3) opraven. 4)
Požádáte o snížení ceny. 5) Můžete zrušit smlouvu, vrátit výrobek a získat zpět
zaplacenou částku, s výjimkou případu, kdy je vada velmi malá. 6) Můžete
uplatňovat právo na náhradu způsobené škody. Nemusíte zaplatit cenu do doby,
než obdržíte výrobek bez vad.
Jestliže obchodník neposkytl související službu
podle toho, jak bylo sjednáno ve smlouvě, máte podobná práva. Obchodník však má
poté, co jste jej na tuto skutečnost obvyklým způsobem upozornili, právo se
nejprve pokusit o to, aby související službu poskytl správně. Pouze v případě,
že se mu to znovu nepodaří, můžete si zvolit mezi tím, že 1) obchodníka znovu
požádáte, aby související službu poskytl, 2) nezaplatíte cenu do doby, než bude
související služba poskytnuta správně, 3) požádáte o snížení ceny, 4) uplatníte
právo na náhradu škody. 5) Můžete rovněž zrušit smlouvu a získat zpět
zaplacenou částku, s výjimkou případů kdy bylo nesplnění povinnosti poskytnout
související službu velmi nepodstatné. Lhůta k uplatnění Vašich práv v
případě, že jsou výrobky vadné nebo nebyly doručeny jak bylo dohodnuto: K
uplatnění Vašich práv máte 2 roky od okamžiku, kdy jste si uvědomili nebo si
měli uvědomit, že obchodník neučinil vše, co bylo sjednáno ve smlouvě. Jestliže
se takový problém projeví velmi pozdě, poslední možnost, kdy toto právo můžete
uplatnit je 10 let od okamžiku, kdy měl obchodník dodat zboží nebo digitální
obsah nebo poskytnout související službu.
Ochrana proti nepřiměřeným smluvním
podmínkám: Standardní smluvní podmínky obchodníka,
které jsou nepřiměřené, pro Vás nejsou právně závazné.
Tento seznam práv představuje pouze shrnutí
a není tedy vyčerpávající, ani neobsahuje všechny podrobnosti. Celé znění
společné evropské právní úpravy prodeje najdete zde. Důkladně si Vaši
smlouvu přečtěte.
V případě sporu laskavě využijte právní
poradenství.
[1]               Eurobarometr
320 o evropském smluvním právu v transakcích mezi podnikateli z roku 2011,
s. 15 a Eurobarometr 321 o evropském smluvním právu ve spotřebitelských
transakcích z roku 2011, s. 19.
[2]               Úř. věst.
L 177, 4.7.2008, s. 6.
[3]               Eurobarometr
320 o evropském smluvním právu v transakcích mezi podnikateli z roku 2011,
s. 15 a Eurobarometr 321 o evropském smluvním právu ve spotřebitelských
transakcích z roku 2011, s. 19.
[4]               A.
Turrini a T. Van Ypersele, Obchodníci, soudy a hlavolam přeshraničního účinku (Traders,
courts and the border effect puzzle), Regional Science and Urban Economics,
40, 2010, p. 82: „V rámci analýzy mezinárodního obchodu mezi zeměmi OECD a na
základě kontroly specifických znaků jednotlivých zemí dokládáme, že vzdálenost,
existence společné hranice a společného jazyka […], podobný právní systém mají
na obchod značný dopad […]. Pokud mají právní systémy dvou zemí společný původ,
v průměru vykazují o 40 % vyšší obchodní toky.“
[5]               KOM(2001)
398, 11.7.2001.
[6]               KOM(2010)
348 v konečném znění, 1.7.2010.
[7]               Akt o
jednotném trhu, KOM(2011) 206 v konečném znění, 13.4.2011, s. 19, a Roční
analýza růstu, příloha 1 Zprávy o pokroku strategie Evropa 2020, KOM(2011) 11,
A1/2, s. 5, rovněž uvádějí iniciativu v oblasti evropského smluvního práva.
[8]               KOM(2010)
245 v konečném znění, 26.8.2010, s. 13.
[9]               Výjimky
představují Spojené království, Irsko, Portugalsko a Malta.
[10]             Směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých
právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického
obchodu, na vnitřním trhu, Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1–16.
[11]             Úř. věst.
L 177, 4.7.2008, s. 6.
[12]             Úř. věst.
L 199, 31.7.2007, s. 40.
[13]             Úř. věst.
L 124, 20.5.2003, s. 36.
[14]             Úř. věst.
L 105, 27.4.2010, s. 109.
[15]             Sdělení
Komise o budování důvěry v celoevropskou justici: nový rozměr evropského
justičního vzdělávání, KOM(2011) 551 v konečném znění, 13.9.2011.
[16]             Úř. věst.
L 376, 27.12.2006, s. 36.
[17]             Úř. věst.
C , , s. .
[18]             Úř. věst.
C , , s. .
[19]             Úř. věst.
L 177, 4.7.2008, s. 6.
[20]             Úř. věst.
L 199, 31.7.2007, s. 40.
[21]             Úř. věst.
L 124, 20.5.2003, s. 36.
[22]             Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36.
[23]             Zde uveďte
odkaz.