               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            2017/0266(NLE)
            Návrh
            ROZHODNUTÍ RADY
            o uzavření dodatkového protokolu doplňujícího Úmluvu Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 217) jménem Evropské unie

               DŮVODOVÁ ZPRÁVA

               1.PŘEDMĚT NÁVRHU

               Dodatkový protokol k Úmluvě Rady Evropy o prevenci terorismu (dále jen „dodatkový protokol“) byl přijat Výborem ministrů dne 19. května 2015. Evropská unie podepsala dodatkový protokol dne 22. října 2015
                  1
               . Tento návrh se týká rozhodnutí uzavřít dodatkový protokol jménem Unie.

               Dodatkový protokol (úmluva č. 217) doplňuje Úmluvu Rady Evropy o prevenci terorismu (úmluva č. 196). Předpokladem pro uzavření dodatkového protokolu je, že Evropská unie uzavřela nebo současně uzavírá úmluvu č. 196
                  2
               . Tento návrh je proto doprovázen návrhem rozhodnutí o uzavření úmluvy č. 196 jménem Unie a musí být vykládán ve spojení s ním.

               2.SOUVISLOSTI NÁVRHU

               Účelem dodatkového protokolu je doplnit úmluvu č. 196 řadou ustanovení zaměřených na provádění trestněprávních aspektů rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 2178(2014) o hrozbách pro mezinárodní mír a bezpečnost v důsledku teroristických činů. V této rezoluci Rada bezpečnosti vyzvala členské státy Organizace spojených národů, aby přijaly sérii opatření k prevenci a omezení přílivu zahraničních teroristických bojovníků do oblastí konfliktů.

               Dodatkový protokol odpovídá na tuto výzvu tím, že podporuje jednotné chápání trestných činů souvisejících se zahraničními teroristickými bojovníky a reakci na ně. Slouží jako měřítko pro výměnu informací a usnadňuje přeshraniční vyšetřování a stíhání činů přípravné povahy, u nichž je možnost a nebezpečí, že povedou ke spáchání teroristických trestných činů.

               Dodatkový protokol zavádí kriminalizaci těchto činů: účast ve sdružení nebo skupině za účelem terorismu (článek 2), absolvování výcviku teroristů (článek 3), vycestování nebo pokus o vycestování do zahraničí za účelem terorismu (článek 4), poskytování nebo shromažďování finančních prostředků pro tyto cesty (článek 5) a organizování těchto cest a napomáhání v těchto cestách (článek 6). Cílem článku 7, podle kterého mají strany povinnost určit kontaktní místo, které bude včas poskytovat nebo zpracovávat žádosti o dostupné informace, je posílit výměnu informací.

               Článek 2 je považován za důležitý nástroj pro účinné vyšetřování a stíhání osob, které svou činností přispívají k páchání teroristických trestných činů teroristickými skupinami.

               Článek 3 zavádí kriminalizaci činů přípravné povahy, tj. absolvování výcviku teroristů, a doplňuje tak stávající trestný čin poskytování výcviku teroristů definovaný v článku 7 úmluvy č. 196. Ustanovení článku 3 zároveň posiluje právní jistotu a účinnost článků 4 až 6 dodatkového protokolu, neboť definuje absolvování výcviku teroristů, které je uvedeno jako jeden z účelů vycestování.

               Účelem článků 4 až 6 je provést ustanovení odst. 6 písm. a) až c) rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 2178(2014). Rozšiřují působnost kriminalizace na další činy přípravné povahy, jež jdou nad rámec činů, na které se již vztahuje úmluva č. 196 (například veřejné podněcování, poskytování výcviku teroristů a nábor teroristů).

               Ustanoveními článku 7 týkajícími se posílené výměny informací / kontaktních míst reaguje dodatkový protokol na odstavec 3 rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 2178(2014), jenž vyzývá k zintenzivnění mezinárodní spolupráce, které by konkrétněji usnadnilo předcházení případům vycestování do třetích zemí za účelem spáchání teroristických činů nebo účasti na činnostech souvisejících s výcvikem teroristů a usnadnilo jejich vyšetřování.

               Dodatkový protokol vstoupil v platnost dne 1. července 2017. K 11. červenci 2017 dodatkový protokol ratifikovaly tři členské státy EU a podepsalo jej 24 členských států EU
                  3
               . Evropská unie podepsala dodatkový protokol dne 22. října 2015.

               3.ODŮVODNĚNÍ NÁVRHU

               V posledních letech vzrostla a rychle se vyvíjí hrozba terorismu. Jedinci označovaní jako „zahraniční terorističtí bojovníci“ cestují do zahraničí za účelem terorismu. Vracející se zahraniční terorističtí bojovníci představují zvýšenou bezpečnostní hrozbu pro všechny členské státy. Zahraniční terorističtí bojovníci byli spojeni i s nedávnými útoky a plánovanými útoky v několika členských státech. Kromě toho Unie a její členské státy čelí zvýšené hrozbě ze strany jedinců inspirovaných nebo řízených zahraničními teroristickými skupinami. Boj proti terorismu je třeba zintenzivnit, a to nejen na vnitrostátní úrovni, ale také na úrovni celoevropské a mimo ni.

               Terorismus má globální povahu a představuje rostoucí hrozbu pro základní práva, demokracii a právní stát v Evropě a po celém světě. Teroristické útoky jsou nerozlišující útoky. Jejich oběti terorismu mohou pocházet odkudkoli.

               Teroristické útoky spáchané v posledních letech v Evropské unii i jinde ve světě jsou nepřijatelným porušením zásad, které jsou základem demokratických společností. Vzhledem k této hrozbě musí Evropská unie více než kdy jindy jednotně prosazovat a obhajovat zásady, které jsou důvodem její existence.

               Přeshraniční povaha terorismu vyžaduje těsnou mezinárodní spolupráci. Jednotné chápání činů souvisejících se zahraničními teroristickými bojovníky a trestných činů přípravné povahy, u kterých existuje možnost, že povedou ke spáchání teroristických činů, přispívá k dalšímu posílení účinnosti nástrojů trestního soudnictví a spolupráce na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni. Skutečnost, že právní normy v této oblasti – včetně těch, které se uplatňují v rámci EU,– jsou často odvozeny od mezinárodních nástrojů, jako je dodatkový protokol, dále zvýrazňuje potřebu, aby Evropská unie na mezinárodní scéně vystupovala jednotně.

               Evropská unie přijala komplexní soubor právních nástrojů pro boj proti terorismu, jak je uvedeno níže. Ustanovení obsažená v těchto nástrojích se téměř plně shodují s ustanoveními dodatkového protokolu. Dodatkový protokol může uvedená společná pravidla ovlivnit nebo změnit oblast jejich působnosti.

               Po přijetí směrnice (EU) 2017/514 o boji proti terorismu je Evropská unie připravena splnit svůj závazek stát se stranou dodatkového protokolu uzavřením uvedeného nástroje.

               4.PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU

               4.1Pravomoc Unie uzavřít dodatkový protokol

               V čl. 3 odst. 2 SFEU se stanoví, že ve výlučné pravomoci Unie je „uzavření mezinárodní smlouvy, ... pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost“. Mezinárodní smlouva může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost, pokud se oblast, které se smlouva týká, překrývá s právními předpisy Unie nebo se na ni z velké části vztahuje právo Unie
                  4
               .

               Akty v oblasti působnosti dodatkového protokolu, včetně ustanovení trestního práva hmotného a ustanovení týkajícího se posílené výměny informací, již Unie přijala. Právní rámec EU týkající se trestných činů souvisejících s terorismem je stanoven ve směrnici (EU) 2017/541 o boji proti terorismu
                  5
               , kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV o boji proti terorismu, pokud jde o členské státy, jež jsou vázány uvedenou směrnicí. V 5. bodě odůvodnění směrnice se odkazuje výslovně na rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 2178(2014) a dodatkový protokol. Směrnice vytváří trestněprávní rámec pro všechny trestné činy vymezené dodatkovým protokolem a stanoví doplňující pravidla ohledně sankcí, soudní příslušnosti a odpovědnosti právnických osob.

               Na ustanovení dodatkového protokolu, která se týkají výměny informací, se vztahuje rozhodnutí Rady 2005/671/SVV o výměně informací a spolupráci v oblasti teroristických trestných činů
                  6
               , přičemž směrnice (EU) 2017/541 mění i toto rozhodnutí.

               Dalšími relevantními nástroji Unie v tomto ohledu jsou zejména rámcové rozhodnutí Rady 2006/960/SVV ze dne 18. prosince 2006 o zjednodušení výměny operativních a jiných informací mezi donucovacími orgány členských států Evropské unie
                  7
               , rozhodnutí Rady 2008/615/SVV ze dne 23. června 2008 o posílení přeshraniční spolupráce, zejména v boji proti terorismu a přeshraniční trestné činnosti („prümské rozhodnutí“)
                  8
               . Tyto nástroje upravují na jedné straně výměnu informací pro účely trestního vyšetřování případů v souvislosti s terorismem a zřizování kontaktních míst pro výměnu informací na straně druhé. Policejní spolupráci mezi členskými státy navzájem a mezi členskými státy a  třetími zeměmi s cílem odpovídajícím způsobem reagovat na fenomén zahraničních teroristických bojovníků podporuje zejména Europol
                  9
               .

               Oblast, na kterou se vztahuje dodatkový protokol, se překrývá s právními předpisy Unie a v každém případě se na ni do značné míry vztahuje právo Unie. Jeho uzavření proto může „ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 SFEU. Unie má tudíž výlučnou pravomoc dodatkový protokol uzavřít.

               4.2Právní základ pro navrhované rozhodnutí

               Volba právního základu unijního aktu se musí zakládat na objektivních skutečnostech, které mohou být předmětem soudní kontroly; k těmto skutečnostem patří účel a obsah aktu
                  10
               . Pokud přezkum opatření Evropské unie ukáže, že sleduje dvojí účel nebo že má dvě složky, a pokud jeden z těchto účelů nebo jednu z těchto složek je možno identifikovat jako hlavní, zatímco druhý účel či druhá složka je pouze vedlejší, musí být akt založen na jediném právním základu, a sice na tom, který si žádá hlavní nebo převažující účel nebo složka.

               Převažujícím účelem dodatkového protokolu je zavést trestné činy související s terorismem, pro něž má Unie pravomoc na základě čl. 83 odst. 1 SFEU. Hmotněprávním základem pro podepsání dodatkového protokolu je proto čl. 83 odst. 1 SFEU. Článek 7, týkající se posílené výměny informací prostřednictvím určení kontaktních míst, usnadňuje odhalování a vyšetřování osob, které cestují nebo se pokusí vycestovat, a předcházení těmto případům, čímž usnadňuje praktické uplatňování článku 4 dodatkového protokolu. Jeho povaha je tudíž pomocná.

               Na základě čl. 83 odst. 1 SFEU byla přijata také směrnice o boji proti terorismu, jejímž hlavním účelem je stanovit minimální pravidla týkající se definice trestných činů souvisejících s terorismem a sankcí v této oblasti. Směrnice obsahuje rovněž ustanovení, která mají zlepšit výměnu informací a podporu pro oběti terorismu i jejich ochranu.

               V čl. 218 odst. 6 SFEU se stanoví, že Rada přijme na návrh vyjednavače rozhodnutí o uzavření dohody. V čl. 218 odst. 6 písm. a) SFEU se stanoví, že pokud se dohoda týká oblastí, na které se vztahuje řádný legislativní postup, Rada přijme rozhodnutí po obdržení souhlasu Evropského parlamentu.

               Dodatkový protokol se týká oblastí, na něž se vztahuje řádný legislativní postup, zejména stanovení minimálních pravidel týkajících se definice trestných činů v oblasti terorismu (čl. 83 odst. 1 SFEU), v němž je vyžadován souhlas Evropského parlamentu. Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 218 odst. 6 písm. a) SFEU.

               4.3Kontaktní místo pro výměnu informací

               Podle článku 7 protokolu určí smluvní strany kontaktní místo pro nepřetržitou výměnu informací o zahraničních teroristických bojovnících. Navrhuje se určit Europol jako toto kontaktní místo za podmínek stanovených v nařízení (EU) 2016/794 pro vztahy s partnery a předávání a výměnu osobních údajů.

               4.4Územní působnost

               V souladu s Protokolem č. 22 Smlouvy o Evropské unii je Evropskou unií podepsaný a uzavřený dodatkový protokol závazný a použitelný ve všech členských státech EU s výjimkou Dánska. V souladu s Protokolem č. 21 Smlouvy o Evropské unii je podepsaný a Evropskou unií uzavřený dodatkový protokol ve Spojeném království závazný a použitelný pouze tehdy, pokud tento členský stát oznámí Radě své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nástroje. Pro Irsko je rámcové rozhodnutí 2002/475/SVV závazné, a proto se zúčastní přijímání tohoto rozhodnutí.

               2017/0266 (NLE)

               Návrh

               ROZHODNUTÍ RADY

               o uzavření dodatkového protokolu doplňujícího Úmluvu Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 217) jménem Evropské unie

               RADA EVROPSKÉ UNIE,

               s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 83 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,

               s ohledem na návrh Evropské komise,

               s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,

               vzhledem k těmto důvodům:

               (1)V souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2015/1914 ze dne 18. září 2015
                  11
                byl Dodatkový protokol k Úmluvě Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 196) (dále jen „dodatkový protokol“) podepsán dne 22. října 2015 s výhradou jeho uzavření.

               (2)V článku 10 dodatkového protokolu se stanoví, že dodatkový protokol je otevřen ke schválení Evropskou unií.

               (3)Unie již přijala opatření v různých oblastech, na které se vztahuje dodatkový protokol.

               (4)Dodatkový protokol vyžaduje, aby smluvní strany určily kontaktní místo pro výměnu informací o osobách cestujících za účelem terorismu.

               (5)Pro Irsko je rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV
                  12
                závazné, a proto se účastní přijímání tohoto rozhodnutí.

               (6)[V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámilo Spojené království své přání účastnit se přijímání a používání tohoto rozhodnutí,
                  NEBO:
                  V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se Spojené království neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,]

               (7)V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,

               (8)Dodatkový protokol by proto měl být schválen jménem Evropské unie,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1

               Dodatkový protokol k Úmluvě Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 196) se jménem Evropské unie schvaluje.

               Znění dodatkového protokolu je připojeno k tomuto rozhodnutí.

               Článek 2

               Agentura Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) je určena jako kontaktní místo stanovené v článku 7 dodatkového protokolu a v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794
                  13
               .

               Článek 3

               Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou uložit jménem Evropské unie listinu o schválení stanovenou článkem 10 dodatkového protokolu s cílem vyjádřit souhlas Evropské unie s tím, aby byla dodatkovým protokolem vázána.

               Článek 4

               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí
                  14
               .

               V Bruselu dne

                     Za Radu

                     předseda / předsedkyně

                     (1)
                  Rozhodnutí Rady (EU) 2015/1913 ze dne 18. září 2015 o podpisu Úmluvy Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 196) (Úř. věst. L 280, 24.10.2015, s. 22) a rozhodnutí Rady (EU) 2015/1914 ze dne 18. září 2015 o podpisu Dodatkového protokolu k Úmluvě Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 196) jménem Evropské unie (Úř. věst. L 280, 24.10.2015, s. 24).

                     (2)
                  Viz článek 10 dodatkového protokolu.

                     (3)
                  Kancelář pro smlouvy Rady Evropy,
                  tabulka podpisů a ratifikací smlouvy č. 217
                  , stav ke dni 29. srpna 2017.

                     (4)
                  Věc 22/70 Komise v. Rada [1971], Sb. rozh. 263 a posudek 3/15 ze dne 14. února 2017 (Marrákešská smlouva).

                     (5)
                  Směrnice (EU) 2017/541 o boji proti terorismu, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV a mění rozhodnutí Rady 2005/671/SVV (Úř. věst. L 88, 31.3.2017, s. 6).

                     (6)
                  Úř. věst. L 253, 29.9.2005, s. 22.

                     (7)
                  Úř. věst. L 386, 29.12.2006, s. 89.

                     (8)
                  Úř. věst. L 210, 6.6.2008, s. 1.

                     (9)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Úř. věst. L 135, 24.5.2016, s. 53).

                     (10)
                  Rozsudek C-377/12, Komise v. Rada, bod 34.

                     (11)
                  Rozhodnutí Rady (EU) 2015/1914 ze dne 18. září 2015 (Úř. věst. L 280, 24.10.2015, s. 22).

                     (12)
                  Rámcové rozhodnutí Rady 2002/475/SVV ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu (Úř. věst. L 164, 22.6.2002, s. 3).

                     (13)
                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794 ze dne 11. května 2016 o Agentuře Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) a o zrušení a nahrazení rozhodnutí 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV, Úř. věst. L 135, 24.5.2016, s. 53.

                     (14)
                  Den vstupu dodatkového protokolu v platnost pro Evropskou unii zveřejní generální sekretariát Rady v Úředním věstníku Evropské unie.

    ---documentbreak---

               EVROPSKÁ KOMISE
            V Bruselu dne 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            PŘÍLOHA

            návrhu rozhodnutí Rady
            o uzavření Dodatkového protokolu doplňujícího Úmluvu Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 217) jménem Evropské unie

               PŘÍLOHA

               návrhu rozhodnutí Rady

               o uzavření Dodatkového protokolu doplňujícího Úmluvu Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 217) jménem Evropské unie

               28. plenární zasedání

               Štrasburk (Francie) 8.–10. dubna 2015

               Členské státy Rady Evropy a ostatní strany Úmluvy Rady Evropy o prevenci terorismu (CETS č. 196), signatáři tohoto protokolu,

               berouce v úvahu, že cílem Rady Evropy je dosáhnout větší jednoty mezi jejími členy;

               přejíce si více posílit úsilí zaměřené na předcházení terorismu ve všech jeho podobách a jeho potlačování, a to jak v Evropě, tak i v celosvětovém měřítku, při současném respektování lidských práv a právního státu;

               připomínajíce lidská práva a základní svobody zakotvené zejména v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod (ETS č. 5) a jejích protokolech, jakož i v Mezinárodním paktu o občanských a politických právech;

               vyjadřujíce své hluboké znepokojení nad hrozbou, kterou představují osoby cestující do zahraničí za účelem spáchání teroristických trestných činů, přispění k jejich spáchání nebo účasti na nich nebo osoby poskytující či absolvující výcvik teroristů na území jiného státu;

               berouce v této souvislosti ohled na rezoluci č. 2178 (2014), kterou přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů dne 24. září 2014 na svém 7272. zasedání, zejména na odstavce 4 až 6 této rezoluce;

               majíce za to, že je žádoucí, aby byla Úmluva Rady Evropy o prevenci terorismu v určitých ohledech doplněna,

               se dohodli takto:

               Článek 1 – Účel

               Účelem tohoto protokolu je doplnit ustanovení Úmluvy Rady Evropy o prevenci terorismu, která byla otevřena k podpisu ve Varšavě dne 16. května 2005 (dále jen „úmluva“), ohledně kriminalizace činů popsaných v článcích 2 až 6 tohoto protokolu, a tím zvýšit úsilí stran při prevenci terorismu a jeho negativním dopadům na plné požívání lidských práv, zejména práva na život, a to jak opatřeními přijímanými na vnitrostátní úrovni, tak mezinárodní spoluprací při náležitém zohlednění stávajících použitelných mnohostranných nebo dvoustranných smluv nebo dohod mezi stranami.

               Článek 2 – Účast ve sdružení nebo skupině za účelem terorismu

               1.Pro účely tohoto protokolu se „účastí ve sdružení nebo skupině za účelem terorismu“ rozumí účast na činnostech sdružení nebo skupiny za účelem spáchání jednoho nebo více teroristických trestných činů tímto sdružením nebo skupinou nebo přispívání k jejich spáchání.

               2.Každá strana přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby byla „účast ve sdružení nebo skupině za účelem terorismu“, jak je definována v odstavci 1, je-li spáchána nezákonně a úmyslně, podle jejího vnitrostátního práva vymezena jako trestný čin.

               Článek 3 – Absolvování výcviku teroristů

               1.Pro účely tohoto protokolu se „absolvováním výcviku teroristů“ rozumí získat od jiné osoby pokyny, včetně znalostí nebo praktických dovedností, ohledně výroby či používání výbušnin, střelných či jiných zbraní nebo škodlivých či nebezpečných látek nebo ohledně dalších konkrétních metod či postupů za účelem spáchání teroristického trestného činu nebo přispění k jeho spáchání.

               2.Každá strana přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby bylo „absolvování výcviku teroristů“, jak je definováno v odstavci 1, je-li spácháno nezákonně a úmyslně, podle jejího vnitrostátního práva vymezeno jako trestný čin.

               Článek 4 – Vycestování do zahraničí za účelem terorismu

               1.Pro účely tohoto protokolu se „vycestováním do zahraničí za účelem terorismu“ rozumí vycestování do jiného státu, než ve kterém má cestující osoba státní příslušnost nebo bydliště, za účelem spáchání teroristického trestného činu, přispění k jeho spáchání nebo účasti na jeho spáchání či za účelem poskytnutí nebo absolvování výcviku teroristů.

               2.Každá strana přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby bylo „vycestování do zahraničí za účelem terorismu“, jak je definováno v odstavci 1, z jejího území nebo jejími státními příslušníky, je-li spácháno nezákonně a úmyslně, podle jejího vnitrostátního práva vymezeno jako trestný čin. Každá strana si může stanovit podmínky, které vyžadují její ústavní zásady a které jsou s těmito zásadami v souladu.

               3.Každá strana rovněž přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby byl pokus o spáchání trestného činu uvedeného v tomto článku podle jejího vnitrostátního práva a v souladu s ním vymezen jako trestný čin.

               Článek 5 – Financování cesty do zahraničí za účelem terorismu

               1.Pro účely tohoto protokolu se „financováním cesty do zahraničí za účelem terorismu“ rozumí jakékoli přímé nebo nepřímé poskytování nebo shromažďování finančních prostředků, které zcela nebo částečně umožní jakékoli osobě vycestovat do zahraničí za účelem terorismu ve smyslu definice v čl. 4 odst. 1 tohoto protokolu, s vědomím, že finanční prostředky jsou zcela nebo částečně určeny pro tento účel.

               2.Každá strana přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby bylo „financování cesty do zahraničí za účelem terorismu“, jak je definováno v odstavci 1, je-li spácháno nezákonně a úmyslně, podle jejího vnitrostátního práva vymezeno jako trestný čin.

               Článek 6 – Organizování cesty do zahraničí za účelem terorismu nebo jakékoli napomáhání při vycestování

               1.Pro účely tohoto protokolu se „organizováním cesty do zahraničí za účelem terorismu nebo jakýmkoli napomáháním při vycestování“ rozumí jakékoli jednání s cílem zorganizovat jakékoli osobě vycestování do zahraničí za účelem terorismu, jak je definováno v čl. 4 odst. 1 tohoto protokolu, nebo jí při tomto vycestování napomáhat s vědomím, že takto poskytnutá pomoc je pro účely terorismu.

               2.Každá strana přijme taková opatření, která mohou být nezbytná k tomu, aby bylo „organizování cesty do zahraničí za účelem terorismu a jakékoli napomáhání při vycestování“, jak je definováno v odstavci 1, je-li spácháno nezákonně a úmyslně, podle jejího vnitrostátního práva vymezeno jako trestný čin.

               Článek 7 – Výměna informací

               1.Aniž je dotčen čl. 3 odst. 2 písm. a) úmluvy a v souladu se svým vnitrostátním právem a existujícími mezinárodními závazky, přijme každá strana taková opatření, která mohou být nezbytná k posílení včasné výměny jakýchkoli dostupných relevantních informací o osobách cestujících do zahraničí za účelem terorismu ve smyslu definice v článku 4 mezi stranami. Za tímto účelem určí každá strana kontaktní místo, které bude k dispozici 24 hodin denně po sedm dní v týdnu.

               2.Strana si může zvolit, že určí již existující kontaktní místo podle odstavce 1.

               3.Kontaktní místo strany musí být schopné urychleně komunikovat s kontaktním místem jiné strany.

               Článek 8 – Podmínky a záruky

               1.Každá strana zajistí, aby při provádění tohoto protokolu, včetně zavádění, provádění a uplatňování kriminalizace podle článků 2 až 6, byly respektovány závazky v oblasti lidských práv, zejména svoboda pohybu, svoboda projevu, svoboda sdružování a svoboda náboženského vyznání, které se na uvedenou stranu případně vztahují a které vyplývají z Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, jakož i jiné závazky podle mezinárodního práva.

               2.Při zavádění, provádění a uplatňování kriminalizace podle článků 2 až 6 tohoto protokolu by s ohledem na sledované zákonné cíle a jejich nezbytnost v demokratické společnosti kromě toho měla být uplatněna zásada proporcionality a měla by být vyloučena jakákoli forma svévolného jednání nebo diskriminačního či rasistického zacházení.

               Článek 9 – Vztah mezi tímto protokolem a úmluvou

               Slova a výrazy používané v tomto protokolu musí být vykládány ve smyslu úmluvy. S výjimkou článku 9 se veškerá ustanovení úmluvy mezi stranami použijí obdobně.

               Článek 10 – Podpis a vstup v platnost

               1.Tento protokol je otevřen k podpisu signatářům úmluvy. Podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení. Signatář nemůže ratifikovat, přijmout nebo schválit tento protokol, pokud předtím neratifikoval, nepřijal nebo neschválil úmluvu, nebo pokud tak nečiní současně. Listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení se uloží u generálního tajemníka Rady Evropy.

               2.Tento protokol vstupuje v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data uložení šesté listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení, z čehož alespoň čtyři musí být listiny členských států Rady Evropy.

               3.Pro každého signatáře, který následně uloží svou listinu o ratifikaci, přijetí nebo schválení, vstupuje tento protokol v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data uložení listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení.

               Článek 11 – Přistoupení k protokolu

               1.Po vstupu tohoto protokolu v platnost může každý stát, který přistoupil k úmluvě, rovněž přistoupit i k tomuto protokolu nebo tak může učinit současně.

               2.Pro každý stát přistupující k protokolu podle odstavce 1 vstupuje protokol v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data uložení listiny o přistoupení u generálního tajemníka Rady Evropy.

               Článek 12 – Územní působnost

               1.Každý stát nebo Evropská unie může při podpisu nebo při uložení své listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení vymezit území, na které či na která se tento protokol vztahuje.

               2.Každá strana může kdykoli později prostřednictvím prohlášení adresovaného generálnímu tajemníkovi Rady Evropy rozšířit působnost tohoto protokolu na jakékoli další území vymezené v prohlášení. Pro takové území vstupuje protokol v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data doručení daného prohlášení generálnímu tajemníkovi.

               3.Každé prohlášení uskutečněné podle předchozích dvou odstavců může být pro každé území, které je v tomto prohlášení uvedeno, odvoláno oznámením adresovaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy. Odvolání nabývá účinku prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data doručení daného oznámení generálnímu tajemníkovi.

               Článek 13 – Vypovězení

               1.Kterákoli ze stran může tento protokol kdykoli vypovědět oznámením zaslaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy.

               2.Vypovězení nabývá účinku prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců od data doručení tohoto oznámení generálnímu tajemníkovi Rady Evropy.

               3.Vypovězení úmluvy má automaticky za následek vypovězení tohoto protokolu.

               Článek 14 – Oznamování

               Generální tajemník Rady Evropy oznámí členským státům Rady Evropy, Evropské unii, státům, které nejsou členy Rady Evropy a podílely se na přípravě tohoto protokolu, jakož i každému státu, který přistoupil k tomuto protokolu nebo byl vyzván, aby k němu přistoupil:

               a)
                     každý podpis;

               b)
                     uložení každé listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení;

               c)
                     každé datum vstupu tohoto protokolu v platnost v souladu s články 10 a 11;

               d)
                     každý další akt, prohlášení, oznámení nebo sdělení týkající se tohoto protokolu.

               Na důkaz čehož připojili níže podepsaní, řádně zmocnění zástupci k tomuto protokolu své podpisy.

               V ... dne ... 2015 v jazyce anglickém a francouzském, přičemž obě znění mají stejnou platnost, v jediném vyhotovení, které bude uloženo v archivu Rady Evropy. Generální tajemník Rady Evropy zašle ověřené opisy každému členskému státu Rady Evropy, Evropské unii, státům, které nejsou členy Rady Evropy a podílely se na přípravě tohoto protokolu, a každému státu, který byl vyzván, aby k tomuto protokolu přistoupil.


				|

		52014PC0161

			Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie na 103. zasedání Mezinárodní konference práce, pokud jde o změny kodexu Úmluvy o práci na moři /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */

			   	DŮVODOVÁ ZPRÁVA
1.           SOUVISLOSTI NÁVRHU
Cílem tohoto návrhu je stanovit postoj Unie ke
změnám kodexu Úmluvy o práci na moři z roku 2006
týkajícím se odpovědnosti vlastníků lodí, pokud jde o a)
odškodnění týkající se nároků za úmrtí a osobní úraz a b)
opuštění námořníků.
Změny kodexu Úmluvy o práci
na moři z roku 2006 (MLC, 2006) Mezinárodní organizace práce
(MOP) o práci na moři (dále jen „Úmluva o práci
na moři“, „úmluva“ nebo „MLC“) jsou na pořadu jednání prvního
zasedání „zvláštního tripartitního výboru“, dále jen „výbor“.
MLC stanoví minimální normy pro pracovní a
životní podmínky pro všechny námořníky pracující na lodích plujících
pod vlajkami ratifikujících zemí[1].
Změny, jež má výbor zvážit, se týkají kodexu MLC, který pojednává o tom,
jak jsou články a nařízení MLC prováděny, a který obsahuje
jak standardy, tak i pokyny[2].

1.1.        Zvážení a možné přijetí
změn kodexu Úmluvy o práci na moři na prvním zasedání
„zvláštního tripartitního výboru“ ve dnech 7.–11. dubna 2014
Výbor je pověřen, aby zvážil návrhy změn
kodexu MLC v souladu s článkem XV MLC. Správní rada MOP
zřídila výbor na svém 318. zasedání v červnu 2013.
Na svém 319. zasedání v říjnu 2013 dále rozhodla svolat první
zasedání výboru v Ženevě ve dnech 7. až 11. dubna 2014 a přijala
jeho pořad jednání, jenž zahrnuje „zvážení návrhů změn kodexu
Úmluvy o práci na moři z roku 2006 (MLC, 2006)“.
Dvě záležitosti pro budoucí změny kodexu
byly určeny na zasedání MOP a Mezinárodní námořní organizace[3] v rámci společné
ad hoc pracovní skupiny odborníků pro odpovědnost a odškodnění v
roce 2009[4]
v návaznosti na usnesení přijaté na 94. (námořním) zasedání
Mezinárodní konference práce, když tato konference přijala MLC[5]: odpovědnost
vlastníků lodí, pokud jde o odškodnění týkající se nároků za
úmrtí a osobní zranění a opuštění námořníků. Přípravný
výbor zřízený správní radou MOP v roce 2010 výkonný orgán ILO
označil tyto dvě záležitosti za naléhavé záležitosti, které je
třeba zvážit na prvním zasedání výboru.
V říjnu 2013 předložily
společně skupina vlastníků lodí a skupina námořníků ve
výboru v tomto ohledu dva soubory návrhů změn kodexu MLC
v souladu s čl. XV odst. 2 MLC[6].
V rámci zjednodušeného postupu pro změny
kodexu MLC stanoveného v čl. XV odst. 3 MLC předal
generální ředitel MOP návrh změn všem členským státům MOP a
vyzval je, aby v říjnu 2013 zaslaly své připomínky
a podněty[7].
Návrhy změn byly dále v prosinci 2013 poskytnuty Evropské unii[8].
Těmito dvěma soubory návrhů
změn se má zabývat výbor na svém zasedání v dubnu 2014. Přijetí
těchto změn výborem bude vyžadovat, aby byla na zasedání zastoupena
polovina členů, kteří MLC ratifikovali, a dvoutřetinová
většina členů výboru, zahrnující hlasy vždy poloviny hlasovacích
práv vlád, vlastníků lodí a námořníků.
1.2.        Možné přijetí změn
kodexu Úmluvy o práci na moři na 103. zasedání „Mezinárodní
konference práce“ ve dnech 28. května až 12. června 2014 a vstup v
platnost
Jakmile změny kodexu MLC přijme výbor,
budou schváleny na zasedání Mezinárodní konference práce
dvoutřetinovou většinou odevzdaných hlasů přítomných delegátů
a předloží se ke zvážení členům MOP, kteří MLC
ratifikovaly. Očekává se, tento úkol bude svěřen 103. zasedání
Mezinárodní konference práce, která se má konat ve dnech 28. května
až 12. června 2014.
Ve lhůtě, jež je obvykle dvouletá,
vstoupí změny schválené v rámci tohoto postupu v platnost, pokud
s nimi významný podíl ratifikujících členů[9] nevyjádří
oficiálně svůj nesouhlas.
1.3.        Obsah navrhovaných změn
kodexu Úmluvy o práci na moři, které se mají předložit na
zasedáních Mezinárodní organizace práce v roce 2014
Oba soubory návrhů změn kodexu MLC,
které se mají předložit na zasedání MOP v roce 2014, se týkají
standardů (část A) a pokynů (část B) kodexu MLC
ohledně nařízení 2.5 o repatriaci v hlavě 2 o podmínkách
zaměstnání a nařízení 4.2 o odpovědnosti majitelů lodí
v hlavě 4 o ochraně zdraví, zdravotní péči, sociálních službách
a sociálním zabezpečení[10].
Návrh podle nařízení 2.5 „Repatriace“ (viz
příloha) se zabývá opuštěním námořníků.
K opuštění dochází, když vlastník lodi neuhradí náklady na repatriaci
námořníka nebo jej ponechá bez nezbytného zajištění a podpory
nebo jinak jednostranně přeruší své vazby s ním, včetně
nevyplacení smluvní mzdy po dobu alespoň dvou měsíců. Navrhované
změny stanoví požadavky pro rychlý a účinný systém finanční
záruky, který má pomáhat námořníkům zaměstnaným, najatým nebo
pracujícím v jakékoli funkci na lodi plující pod vlajkou člena
v případě opuštění. Tento systém zahrnuje dlužné mzdy
a jiné nároky až do čtyř měsíců, náklady repatriace,
nezbytného zajištění včetně adekvátních potravin, ošacení,
ubytování, nezbytné lékařské péče a dalších
přiměřených nákladů nebo poplatků způsobených
opuštěním. Podle uvedeného návrhu bude každý člen dále vyžadovat, aby
všechny lodi, které plují pod jeho vlajkou, poskytly písemný doklad finanční
záruky vystavený poskytovatelem finanční záruky. Navrhované pokyny
pojednávají o okamžité pomoci v případě, že je
zapotřebí zkontrolovat platnost některých aspektů žádosti
námořníka, a podrobnostech dokladu finanční záruky.
Návrh v bodě 4.2 „Odpovědnost
vlastníků lodí“ (viz příloha) se zabývá odškodněním
v případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti
v důsledku pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo pracovního
rizika. Stanoví minimální požadavky pro systém finanční záruky poskytující
odškodnění, pokud jde o smluvní nároky, které jsou definovány jako nároky
týkající se onemocnění, úrazu nebo úmrtí, které vznikly v době,
kdy námořník vykonával službu na základě pracovní dohody
námořníka, nebo které ze zaměstnání na základě takové dohody
vyplývají. Mají být zavedena účinná opatření, aby bylo možné
prostřednictvím rychlých a spravedlivých postupů přijímat,
řešit a nestranně vypořádávat smluvní nároky týkající se
odškodnění. Nebude docházet k žádné prodlevě, žádnému nátlaku na
přijetí platby nedosahující dohodnuté výše a v případech, kdy je
obtížné posoudit konečné odškodnění, se uskuteční
průběžné platby. Dále nebudou dotčena žádná jiná práva
vyplývající z právních předpisů, avšak vyplácené částky budou
započítány proti náhradě škody. Podle uvedeného návrhu bude každý
člen dále vyžadovat, aby všechny lodi, které plují pod jeho vlajkou,
poskytly písemný doklad finanční záruky, nebo aby vlastník lodi stát
vlajky a námořníky informoval, pokud byla záruka zrušena. Navrhované
pokyny pojednávají o podrobnostech dokladu finanční záruky a obsahují vzor
potvrzení a formuláře pro zproštění pro platbu smluvních
nároků.
1.4.        Právní předpisy Unie v
oblasti změn kodexu Úmluvy o práci na moři, které mají být
předloženy na zasedáních Mezinárodní organizace práce v roce 2014
Na navrhované změny kodexu úmluvy se do
značné míry vztahují pravomoci svěřené Unii Smlouvami.
Kromě toho se mnoho částí změn týká oblastí práva Unie, ve
kterých již stupeň regulace na úrovni EU dosáhl pokročilé fáze.
Rozhodnutí Rady 2007/431/ES ze dne 7. června 2007 navíc zmocnilo
členské státy k ratifikaci MLC v zájmu Unie.
Navrhované změny MLC se zaměřují na
otázky, o nichž pojednává směrnice 2009/13/ES, kterou se provádí dohoda k
Úmluvě o práci na moři z roku 2006 uzavřená Svazem
provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA)
a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a kterou se mění
směrnice 1999/63/ES. Uvedená směrnice začleňuje
příslušná ustanovení MLC do práva EU tím, že stanovuje minimální
požadavky v příslušných oblastech na základě dohody mezi
evropskými sociálními partnery v daném odvětví podle ustanovení Smlouvy
v oblasti sociální politiky[11].
Třebaže „opuštěním“ námořníků
jako takovým se směrnice 2009/13/ES nezabývá, spadá pod její standard
A2.5, který stanoví, že „každý členský stát zajistí, aby
námořníci na lodích, které plují pod jeho vlajkou, měli
nárok na repatriaci (...), pokud již námořníci nejsou schopni plnit
své povinnosti podle své pracovní dohody nebo nelze očekávat, že budou
tyto povinnosti plnit za specifických okolností“. Podobně pokud jde o
odpovědnost majitelů lodí, standard A4.2 stanoví, že „každý
členský stát přijme právní předpisy vyžadující, aby majitelé
lodí, které plují pod jeho vlajkou, odpovídali za ochranu zdraví všech
námořníků pracujících na palubě lodí a zdravotní péči o
ně v souladu s těmito minimálními normami: (...) majitelé lodí
poskytnou finanční záruku, aby zajistili odškodnění v
případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti námořníků
v důsledku pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo pracovního rizika, jak
stanoví vnitrostátní právo, pracovní dohoda námořníka nebo kolektivní
smlouva“. V obou případech by změny MLC zavedly zvláštní
požadavky na systémy finanční záruky a předkládání písemných
dokladů v těchto oblastech.
Rovněž je třeba poznamenat, že v
závěrečných ustanoveních dohody uzavřené mezi Svazem
provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA)
a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) k Úmluvě
o práci na moři, jež byla provedena směrnicí 2009/13/ES, je
uvedeno, že po případné změně kteréhokoli ustanovení MLC
a pokud to požaduje kterákoli ze smluvních stran, se přezkoumá
uplatňování této dohody.
Prosazování navrhovaných změn MLC se týká
oblasti dopravy[12]:
směrnice 2009/16/ES „o státní přístavní inspekci“ ve znění
směrnice 2013/38/EU ze dne 12. srpna 2013 o zařazení MLC mezi úmluvy,
jako jsou SOLAS[13],
MARPOL[14]
a STCW[15]
a také směrnice 2013/54/EU „o státu vlajky“ ze dne 20. listopadu 2013,
kterou se prosazuje příloha směrnice 2009/13/ES. Směrnice
2009/16/ES se týká všech plavidel vplouvajících do přístavů EU,
a to bez ohledu na státní příslušnost námořníků,
a cílem směrnice 2013/54/EU je zajistit, aby členské státy EU
plnily své povinnosti jako státy vlajky podle směrnice 2009/13/ES, jakož
i její přílohy, a použije se pro všechny námořníky na lodích
plujících pod vlajkami členských států EU. Na
poskytování písemných dokladů zahrnutých v návrzích změn se vztahuje
zejména směrnice 2009/16/ES ve znění pozdějších
předpisů.
Navrhované změny se dále týkají hledisek oblasti
sociální politiky[16],
kde směrnice 89/391/EHS o zavádění opatření pro zlepšení
bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci
stanoví minimální požadavky zejména v oblasti bezpečnosti
a ochrany zdraví při práci.
Kromě toho se plánované změny týkají
koordinace sociálního zabezpečení, o které pojednává nařízení (ES) č.
883/2004 a prováděcí nařízení (ES)
č. 987/2009, pokud jde o státní příslušníky EU, nařízení (EU) č.
1231/2010[17],
pokud jsou státní příslušníci třetích zemí, kteří legálně
pobývají v EU, jejich rodinní příslušníci a pozůstalí dotčeni
přeshraniční situací. Tato nařízení byla přijata
v oblasti volného pohybu pracovníků a oblasti
přistěhovalectví[18].
Navrhované změny se mohou týkat právních
předpisů EU v oblasti soudní spolupráce v občanských
věcech, a to zejména nařízení (EU) č. 1215/2012
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí
v občanských a obchodních věcech[19].
2.           VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE
ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ
Nevztahuje se na tento návrh.
3.           PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU
Je pravděpodobné, že 103. zasedání
Mezinárodní konference práce bude pověřeno schválením návrhů
změn kodexu Úmluvy o práci na moři. V souladu
s článkem XV MLC pro všechny smluvní strany, které nesdělí
do dvou let svůj formální nesouhlas[20],
vstoupí uvedené změny v platnost šest měsíců po skončení
uvedeného období, pokud více než 40 % stran, které zároveň
představují nejméně 40 % hrubé tonáže stran, nevyjádří
nesouhlas se změnami schválenými na Mezinárodní konferenci práce.
Z toho vyplývá, že plánované
změny kodexu Úmluvy o práci na moři budou představovat
akt subjektu zřízeného na základě mezinárodní dohody, který bude
mít právní účinky.
Členy Mezinárodní organizace práce jsou
pouze státy a ty mohou hlasovat o schválení kodexu MLC na Mezinárodní
konferenci práce, na níž je Unie přizvána se statusem pozorovatele.
Vzhledem k uvedeným informacím je v souladu s
čl. 218 odst. 9 SFEU nezbytné, aby Rada přijala rozhodnutí, jímž se
stanoví postoj, který se má jménem Unie zaujmout, přičemž se
zároveň členské státy pověří, aby jednaly
společně v zájmu Unie.
Navrhuje se podpořit schválení
plánovaných změn kodexu MLC.
Na základě návrhu společně
předloženého skupinou vlastníků lodí a skupinou
námořníků ve výboru se zdá, že není žádný rozpor mezi obecnými
zásadami, kterými se navrhované změny řídí, a právními
předpisy Unie, ani není žádný
rozpor mezi navrhovanými změnami a acquis Unie. Zejména
není žádný nesoulad v přístupu mezi navrhovanými změnami kodexu MLC
a minimálními požadavky podle acquis Unie v sociální oblasti.
To znamená, opatření Unie mohou být přísnější než normy MOP
a naopak[21],
jelikož z čl. 19 odst. 8 ústavy MOP vyplývá, že úmluvy MOP
jako například MLC obsahují minimální normy. Žádný nesoulad není ani mezi
navrhovanými změnami kodexu MLC a acquis Unie týkajícím se
koordinace sociálního zabezpečení nebo nařízeními v rámci acquis
Unie v oblasti dopravy.
Na základě zkušeností z minulosti
lze očekávat, že znění plánovaných změn kodexu MLC mezi
předlohou navrhovanou skupinou vlastníků lodí a skupinou
námořníků a jeho schválením na zasedání Mezinárodní konference práce
nedozná významných změn. Aby členské státy mohly v rámci
orgánů MOP jednat společně v zájmu Unie účinným
a efektivním způsobem, je nicméně nezbytné stanovit, že se
členské státy mohou dohodnout na znění změn kodexu, které se
neodlišuje podstatným způsobem od znění, na kterém se dohodla skupina
vlastníků lodí se skupinou námořníků.
2014/0088 (NLE)
Návrh
ROZHODNUTÍ RADY
o postoji, který se má zaujmout jménem
Evropské unie na 103. zasedání Mezinárodní konference práce, pokud jde o
změny kodexu Úmluvy o práci na moři
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské
unie, a zejména na článek 153 a čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)       Úmluva o práci na moři
Mezinárodní organizace práce (MOP) z roku 2006 (dále jen „úmluva“) stanoví
normy pro pracovní a životní podmínky pro všechny námořníky pracující
na lodích plujících pod vlajkami ratifikujících zemí.
(2)       Návrhy změn kodexu
úmluvy jsou na pořadu jednání prvního zasedání „zvláštního tripartitního
výboru“ zřízeného úmluvou (dále jen „výbor“), které se uskuteční
ve dnech 7.–11. dubna 2014 za účelem jejich zvážení a případného
přijetí. Přijaté změny se předloží ke schválení na 103.
zasedání Mezinárodní konference práce, které se uskuteční ve dnech 28.
května až 12. června 2014.
(3)       Návrhy změn se týkají
odpovědnosti vlastníků lodí, pokud jde o odškodnění týkající se
nároků v případě úmrtí a osobního zranění a také
opuštění námořníků. Tyto návrhy (dále jen „návrhy změn“)
byly společně předloženy skupinou vlastníků lodí a skupinou
námořníků ve výboru v říjnu 2013 v souladu
s čl. XV odst. 2 úmluvy.
(4)       Na pravidla podle úmluvy a
návrhy změn se do značné míry vztahují pravomoci
svěřené Unii Smlouvami. Kromě toho návrhy změn ovlivní
stávající acquis v oblasti sociální politiky[22], dopravy
a koordinace sociálního zabezpečení[23].
Zejména většina ustanovení úmluvy byla předmětem směrnice
2009/13/ES, kterou se provádí dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku
2006 uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského
společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě
(ETF) a kterou se mění směrnice 1999/63/ES. Provedení úmluvy v Unii
dále zajišťuje směrnice 2009/16/ES „o státní přístavní inspekci“
ze dne 23. dubna 2009 ve znění směrnice 2013/38/EU ze dne 12. srpna
2013 a směrnice 2013/54/EU „o státu vlajky“ ze dne 20. listopadu 2013,
kterou se prosazuje příloha směrnice 2009/13/ES ze dne 16. února
2009.
(5)       V souladu
s článkem XV úmluvy vstoupí změny kodexu schválené Mezinárodní
konferencí práce pro všechny smluvní strany, které nesdělí ve
lhůtě obvykle trvající dva roky svůj formální nesouhlas, v
platnost šest měsíců po skončení uvedeného období, pokud více
než 40 % stran, které zároveň představují nejméně 40 %
hrubé tonáže stran, nevyjádří nesouhlas s uvedenými změnami.
Z toho vyplývá, že plánované změny kodexu Úmluvy o práci
na moři budou představovat akt subjektu zřízeného
na základě mezinárodní dohody, který bude mít právní účinky.
(6)       Vzhledem k uvedeným
skutečnostem je v souladu s čl. 218 odst. 9 SFEU nezbytné, aby Rada
přijala rozhodnutí, kterým se stanoví postoj, který se má jménem Unie
zaujmout, přičemž se zároveň členské státy
pověří, aby jednaly společně v zájmu Unie, jež není
členem MOP[24].
(7)       Vzhledem k tomu, že s návrhy
změn dosud nevyjádřily souhlas všechny zúčastněné strany a
že před jejich schválením Mezinárodní konferencí práce ještě
může dojít k některým změnám, je nezbytné stanovit, že se členské
státy mohou dohodnout na znění změn, které se neodlišuje podstatným
způsobem od znění, na kterém se dohodla skupina vlastníků lodí
se skupinou námořníků.

PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1.           Postoj Unie na 103. zasedání
Mezinárodní konference práce je podporovat schválení plánovaných změn
kodexu úmluvy, které v současnosti společně překládají
skupina vlastníků lodí a skupina námořníků ve výboru (dále
jen „návrhy změn“). Znění návrhů změn je připojeno k
tomuto rozhodnutí.
2.           Postoj Unie uvedený
v odstavci 1 zaujmou členské státy jednající společně
v zájmu Unie při schvalování změn kodexu úmluvy na 103. zasedání
Mezinárodní konference práce.
3.           Na jiných než podstatných
změnách tohoto postoje se mohou dohodnout členské státy jednající
společně v zájmu Unie v rámci orgánů MOP, a to bez dalšího
rozhodnutí Rady.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským
státům.
V Bruselu dne
                                                                       Za
Radu
                                                                       předseda
[1]               http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm.
[2]               MLC je tvořena třemi hlavními částmi:
nejprve jsou v ní uvedeny články, které stanoví obecné zásady a
povinnosti. Po článcích následují nařízení a kodex, které se týkají
oblastí pracovních a životních podmínek námořníků, na které se
vztahuje uvedená úmluva, a inspekcemi a dodržováním. Nařízení, které jsou
formulována velmi obecně, jsou doplněna podrobnějším kodexem.
Kodex má dvě části: část A, která obsahuje standardy, a
část B s pokyny. Země, které MLC ratifikovaly, musí přijmout
vnitrostátní právní předpisy nebo přijmout jiná opatření, aby
bylo zajištěno, že zásady a práva stanovená v nařízeních
jsou uplatňována způsobem uvedeným ve standardech v části A kodexu
(nebo v zásadě rovnocenným způsobem). Při rozhodování o podrobnostech
svých právních předpisů nebo jiných prováděcích opatření
musí ratifikující země řádně přihlédnout
k pokynům uvedeným v části B kodexu.
[3]               Mezinárodní námořní organizace.
[4]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Final report, Joint
IMO/ILO Ad Hoc Expert Working Group on Liability and Compensation regarding
Claims for Death, Personal Injury and Abandonment of Seafarers, Ninth Session.
[5]               Resolution concerning the Joint IMO/ILO Ad Hoc Expert
Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for Death, Personal
Injury and Abandonment of Seafarers, International Labour Conference, Provisional
Record No. 3-1(Rev.), 94th Session (Maritime), Geneva, 2006, s. 3-1/16.
Viz: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[6]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, viz příloha k doporučenému rozhodnutí.
[7]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf.
[8]               Pozvánka k účasti ve výboru obsahovala odkaz na
internetové stránky http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm,
které byly aktualizovány v listopadu 2013.
[9]               40 % členů, kteří ratifikovali MLC a
kteří představují 40 % hrubé tonáže lodí členů, kteří
ratifikovaly MLC.
[10]             http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf.

[11]             Ustanovení čl. 153 a 155 SFEU.
[12]             Článek 100 SFEU.
[13]             Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na
moři
[14]             Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování
z lodí.
[15]             Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a
strážní služby námořníků.
[16]             Ustanovení čl. 153 a 155 SFEU.
[17]             Nebo nařízení (ES) č. 859/2003
v případě Dánska či Spojeného království.
[18]             Článek 48 a čl. 79 odst. 2 písm. b) SFEU.
[19]             Ustanovení čl. 67 odst. 4, písm. a),
c) a e), čl. 81 odst. 2 SFEU.
[20]             Nebo v jiné lhůtě stanovené konferencí, poté, co
je generální ředitel MOP oznámil členům, kteří úmluvu
ratifikovali.
[21]             Posudek ESD 2/91, bod 18.
[22]               Včetně rámcové směrnice o
bezpečnosti a ochraně zdraví 89/391/EHS.
[23]               Včetně nařízení (ES) č.
883/2004 a prováděcího nařízení
(ES) č. 987/2009 pro státní příslušníky EU, nařízení (EU) č.
1231/2010 nebo nařízení (ES) č. 859/2003
pro státní příslušníky třetích zemí legálně pobývající v EU a v
přeshraniční situaci a jejich rodinné příslušníky a
pozůstalé.
[24]               Posudek Evropského soudního dvora č. 2/91 ze dne
19. března 1993, Sb. rozh. 1993-I, s. 1061, bod 26.
PŘÍLOHA
I – první soubor společných
návrhů: Návrh změn kodexu týkající se nařízení 2.5 Úmluvy o
práci na moři z roku 2006

Tento návrh odráží zásady, které byly přijaty na
devátém zasedání (2.–6. března 2009) společné ad hoc pracovní skupiny
odborníků Mezinárodní námořní organizace / MOP pro odpovědnost a
odškodnění týkající se nároků za úmrtí a osobní úraz a opuštění
námořníků[1].
Poznámky pod čarou v tomto návrhu jsou pouze pro informaci
a nejsou součástí tohoto návrhu znění změn.

A. Návrhy týkající se standardu A2.5
1. V současném
nadpisu „Standard A2.5 – Repatriace“, se text „A2.5“ nahrazuje textem „A2.5.1“.

2. Za odstavec 9
současného standardu A2.5 se doplňuje následující nadpis a text:

Standard A2.5.2 – Finanční záruka[2]
1. V rámci provádění nařízení 2.5
odst. 2 tato norma stanoví požadavky k zajištění poskytnutí rychlého
a účinného systému finanční záruky, který pomáhá
námořníkům v případě opuštění
námořníků.
2. Pro účely tohoto standardu se
námořník považuje za opuštěného, pokud vlastník lodi v rozporu s
požadavky této úmluvy nebo podmínkami pracovní dohody námořníka:
a) neuhradil náklady na repatriaci
námořníka, nebo
b) opustil námořníka bez nezbytného
zajištění a podpory, nebo
c) jinak jednostranně přerušil své vazby
s ním, včetně nevyplacení smluvní mzdy po dobu alespoň dvou
měsíců.
3. Každý člen zajistí, aby pro lodi plující
pod jeho vlajkou existoval systém finanční záruky splňující
požadavky tohoto standardu. Systém finanční záruky může mít podobu
systému sociálního zabezpečení nebo pojištění nebo vnitrostátního
fondu nebo jiných podobných opatření. Jeho podobu určují členové
po konzultaci s dotčenými organizacemi vlastníků lodí
a námořníků.
4. Systém finanční záruky poskytuje
přímý přístup, dostatečné krytí a urychlenou finanční
pomoc v souladu s tímto standardem jakémukoli opuštěnému
námořníkovi, který byl zaměstnán nebo najat nebo pracoval v jakékoliv
funkci na lodi plující pod vlajkou člena.
5. Pro účely tohoto standardu nezbytné
zajištění a podpora námořníků zahrnují adekvátní potraviny,
ošacení, ubytování, nezbytnou lékařskou péči a další
přiměřené náklady nebo poplatky vyplývající z opuštění.
6. Každý člen vyžaduje, aby lodě plující
pod jeho vlajkou, pro které se použije nařízení 5.1.3 odst. 1 nebo 2,
předložily písemný doklad finanční záruky vydaný poskytovatelem
finanční záruky[3].
Písemný doklad musí být vyvěšen na nápadném místě v prostorách, kde
jsou námořníci ubytováni. Pokud poskytuje krytí více poskytovatelů
finanční záruky, musí být na palubě k dispozici doklad poskytnutý
každým z poskytovatelů.
7. Písemný doklad finanční záruky obsahuje
informace požadované v příloze A2-I. Je vystaven
v angličtině nebo doprovázen anglickým překladem.
8. Pomoc poskytovaná systémem finanční záruky
se udělí neprodleně na žádost podanou dotčeným námořníkem
nebo jeho jménem, která se opírá o nezbytné odůvodnění nároku
v souladu s odstavcem 2 výše.
9. S ohledem na nařízení 2.2 a 2.5
musí být pomoc poskytovaná systémem finanční záruky dostatečná
na pokrytí:
a) dlužné mzdy a jiných nároků, které má
vlastník lodi uhradit námořníkovi na základě jejich pracovní dohody,
příslušné kolektivní smlouvy nebo vnitrostátního právního předpisu
státu vlajky, omezené na čtyři měsíce uvedených dlužných
mezd a čtyři měsíce kteréhokoli z uvedených dlužných nároků;

b) všech nákladů, které
odůvodněně vznikly námořníkovi, včetně
nákladů repatriace uvedených v odstavci 10, a dále
c) nákladů na potřebné
zajištění a podporu od jednání nebo opomenutí, které představuje
opuštění, do okamžiku, kdy námořník dorazí domů.
10. Náklady repatriace zahrnují cestování vhodnými
a rychlými prostředky, obvykle letecky, a zajišťují
poskytnutí stravy a ubytování námořníkovi, a to od okamžiku, kdy
námořník opustil loď, do okamžiku, kdy námořník dorazí
domů, nezbytnou lékařskou péči, přepravu osobních věcí
a jakékoli jiné přiměřené náklady nebo poplatky vyplývající z
opuštění.
11. Pokud poskytovatel pojištění nebo jiné
finanční záruky zaplatil v souladu s tímto standardem
kterémukoli námořníkovi jakoukoli platbu, získá uvedený poskytovatel, až
do výše částky, kterou uhradil, prostřednictvím subrogace,
postoupení pohledávky nebo jiným způsobem práva, která by měl
námořník.
12. Ničím, co je v tomto standardu uvedeno,
není dotčeno právo pojistitele nebo poskytovatele finanční záruky na náhradu
škody vůči třetím stranám.
13. Ustanovení tohoto standardu nejsou zamýšlena
jako výlučná ani jimi nejsou dotčena jiná práva, nároky nebo opravné
prostředky, které mohou být také k dispozici na odškodnění
námořníků, kteří byli opuštěni. Vnitrostátní právní
předpisy mohou stanovit, že jakékoli částky splatné podle tohoto
standardu lze započítat proti částkám obdrženým z jiných zdrojů
vyplývajících z jakýchkoli práv, nároků nebo opravných
prostředků, které mohou být předmětem odškodnění podle
tohoto standardu.

B. Návrh týkající se pokynu B2.5
Na konec současného pokynu B2.5 se
doplňuje následující nadpis a text:

Pokyn B2.5.3 – Finanční záruka
1. Pokud je při provádění odstavce 8
standardu A2.5.2 ke kontrole platnosti některých aspektů žádosti
námořníka zapotřebí určitý čas, neměla by tato
skutečnost bránit v tom, aby námořník nebo jeho zástupce
bezprostředně obdržel takovou část pomoci, která je uznána za
oprávněnou.

C. Návrh nové přílohy
Před přílohu A5-I se vkládá tato
příloha:

PŘÍLOHA A2-I
Doklad finanční záruky podle nařízení
2.5 odst. 2
Osvědčení nebo[4] jiný písemný doklad
uvedený ve standardu A2.5.2 odst. 7 obsahuje tyto informace:
a) jméno lodě;
b) rejstříkový přístav lodě;
c) volací značku lodě;
d) číslo IMO lodě;
e) jméno a adresu poskytovatele finanční
záruky;
f) kontaktní údaje osob nebo subjektu, které jsou
odpovědné za zpracování žádosti námořníků o pomoc;
g) jméno vlastníka lodi;
h) dobu platnosti finanční záruky a dále
i) potvrzení, že finanční záruka splňuje
požadavky standardu A2.5.2.

D. Návrhy týkající se příloh A5-I,
A5-II a A5-III[5]

1. Na konci
přílohy A5-I se doplňuje tato položka:

Finanční záruka pro repatriaci.

2. V příloze
A5-II se za položku 14 pod nadpisem Prohlášení o dodržení podmínek práce na
moři – část I doplňuje nová položka, která zní:

15. Finanční záruka pro repatriaci
(nařízení 2.5).

3. V příloze
A5-II se za položku 14 pod nadpisem Prohlášení o dodržení podmínek práce na
moři – část II doplňuje nová položka, která zní:

15. Finanční záruka pro repatriaci
(nařízení 2.5).

4. Na konci
přílohy A5-III se doplňuje tato oblast:

Finanční záruka pro repatriaci.

II – druhý soubor společných
návrhů: Návrh změn kodexu týkající se nařízení 4.2 MLC z roku
2006
Tento návrh odráží zásady, které byly přijaty
na devátém zasedání (2.–6. března 2009) společné ad hoc pracovní
skupiny odborníků Mezinárodní námořní organizace/ MOP pro
odpovědnost a odškodnění týkající se nároků za úmrtí a osobní
úraz a opuštění námořníků[6].
Poznámky pod čarou v tomto návrhu jsou pouze pro informaci
a nejsou součástí tohoto návrhu znění změn.

A. Návrhy týkající se standardu A4.2
1. V
současném nadpisu „Standard A4.2 – Odpovědnost vlastníků lodí“
se text „A4.2“ nahrazuje textem „A4.2.1“.
2. Za odstavec 7
současného standardu A4.2 se doplňuje následující nadpis a text:

8. Vnitrostátní právní předpisy stanoví, že
systém finanční záruky, který zajistí odškodnění podle odst. 1
písm. b) tohoto standardu pro smluvní nároky, jak jsou definovány ve
standardu A4.2.2, splňuje tyto minimální požadavky:
a) smluvní odškodnění, je-li stanoveno v
pracovní dohodě námořníka, a aniž je dotčeno písmeno c) níže, se
vyplatí v plné výši a bez prodlení;
b) neexistuje žádný tlak na přijetí platby v
nižší než smluvní výši;
c) pokud je v důsledku povahy dlouhodobé
pracovní neschopnosti námořníka obtížné posoudit plné odškodnění, na
které může mít námořník nárok, zašle se uvedenému námořníkovi
průběžná platba nebo platby, aby se předešlo nepřiměřené
zátěži;
d) v souladu s nařízením 4.2
odst. 2 obdrží námořník platbu, aniž by tím byla dotčena ostatní
práva vyplývající z právních předpisů, avšak uvedenou platbu
může vlastník lodi započítat proti jakémukoli odškodnění
vyplývajícímu z jakéhokoli jiného nároku, který vznesl námořník
vůči vlastníkovi lodi a který vyplývá ze stejné události;
e) nárok na smluvní odškodnění může
vznést přímo dotčený námořník, nebo jeho nejbližší příbuzný
nebo zástupce námořníka nebo určený příjemce[7].
9. Právní předpisy každého člena
zajistí, aby námořníci byli předem informováni, pokud má být
finanční záruka vlastníka lodi zrušena, a aby byli okamžitě
informováni, pokud nemá být obnovena.
10. Právní každého člena zajistí, aby
poskytovatel pojištění informoval stát vlajky, pokud má být finanční
záruka vlastníka lodi zrušena, při jejím zrušení a při jejím
neobnovení.
11. Každý člen vyžaduje, aby lodě, které
plují pod jeho vlajkou, poskytly písemný doklad finanční záruky vydaný
poskytovatelem finanční záruky. Písemný doklad musí být vyvěšen na
nápadném místě v prostorách, kde jsou námořníci ubytováni. Pokud
poskytuje krytí více poskytovatelů finanční záruky, musí být na
palubě k dispozici doklad poskytnutý každým z poskytovatelů.
12. Prostřednictvím finanční záruky se
hradí všechny smluvní nároky, na které se záruka vztahuje a které vyvstanou
během doby platnosti uvedeného dokladu.
13. Písemný doklad finanční záruky obsahuje
informace požadované v příloze A4-I. Je vystaven
v angličtině nebo doprovázen anglickým překladem.
Do současného standardu A4.2 se
doplňuje následující nadpis a text:

Standard A4.2.2 – Nakládání se smluvními nároky[8]
1. Pro účely standardu A4.2.1 a tohoto
standardu se „smluvním nárokem“ rozumí jakýkoli nárok týkající se
onemocnění, úrazu nebo úmrtí, které vznikl v době, kdy
námořník vykonával službu na základě pracovní smlouvy námořníka,
nebo který ze zaměstnání na základě takové smlouvy vyplývá.
2. Právní předpisy každého člena
zajistí, aby byla zavedena účinná opatření, aby bylo možné
prostřednictvím rychlých a spravedlivých postupů přijímat,
řešit a nestranně vypořádávat smluvní nároky týkající se
odškodnění podle standardu A4.2.1.

B. Návrhy týkající se pokynu B4.2
1. V
současném nadpisu „Pokyn B4.2 – Odpovědnost vlastníků lodí“ se
text „B4.2“ nahrazuje textem „B4.2.1“.
2. V odstavci
1 současného pokynu B4.2 se text „Standard A4.2“ nahrazuje textem
„Standard A4.2.1“.

3. Za odstavec 3
současného pokynu B4.2 se doplňuje následující nadpis a text:

Pokyn B4.2.2 – Nakládání se smluvními nároky
1. Vnitrostátní právní a správní předpisy by
měly stanovovat, že strany platby smluvního nároku mohou využívat vzor
potvrzení a formuláře pro zproštění uvedený v příloze
B4-I.

C. Návrhy nových příloh
1. Za přílohu
A2-I se vkládá se tato příloha:

PŘÍLOHA A4-I
Doklad finanční záruky podle nařízení
2.5 odst. 2
Písemný doklad finanční záruky požadovaný
podle standardu A4.2.1 odst. 13 musí obsahovat tyto informace:
a) jméno lodě;
b) rejstříkový přístav lodě;
c) volací značku lodě;
d) číslo IMO lodě;
e) kontaktní údaje poskytovatele/poskytovatelů
finanční záruky;
e) místo obchodní činnosti
poskytovatele/poskytovatelů finanční záruky;
g) jméno vlastníka lodi;
h) dobu platnosti finanční záruky
i) potvrzení, že finanční záruka splňuje
požadavky tohoto standardu, vydané příslušným orgánem.

2. Za přílohu
A4-I se vkládá se tato příloha:

PŘÍLOHA B4-I
Vzor potvrzení a formuláře pro
zproštění podle pokynu B 4.2.2
Loď: ………………………………………………………………………………………….
Událost: ……………………….…………………………………………………………………
Námořník / zákonný dědic a/nebo závislá
osoba:
………………………….……………….………….....................................................
Vlastník lodi: ………………………………………………………………………………………….
Já [námořník] [zákonný dědic
námořníka a/nebo osoba závislá na námořníkovi]* tímto potvrzuji
přijetí částky [měna a částka] v rámci plnění
povinnosti vlastníka lodi vyplatit smluvní odškodnění za osobní úraz
a/nebo úmrtí na základě podmínek mého zaměstnání / zaměstnání
uvedeného námořníka, a tím zprošťuji vlastníka lodi povinností
vyplývajících z uvedených podmínek.
Platba se provádí bez přiznání
odpovědnosti za případné nároky a přijímá se, aniž je tím
dotčeno mé právo / právo zákonného dědice námořníka a/nebo osoby
závislé na námořníkovi uplatňovat jakýkoli právní nárok, pokud jde o
nedbalost, protiprávní jednání nebo jiný právní opravný prostředek, který
je k dispozici a vyplývá z výše uvedené události.
Datum: ………………………………………………………………………………………….
Námořník / zákonný dědic a/nebo závislá
osoba: ………………………………………………………………………………………….
Podpis: …………………..……………………….………………………………………..........
Pro potvrzení:
Vlastník lodi / zástupce vlastníka lodi:
Podpis:
..........................................................................................................
Pojistitel / zástupce pojistitele:
Podpis: ……………………….…………………………………………………………............___________________

* Nehodící se škrtněte.

D. Návrhy týkající se příloh A5-I,
A5-II a A5-III[9]

1. Na konci
přílohy A5-I se doplňuje tato položka:

Finanční záruka týkající se odpovědnosti
vlastníků lodí.

2. V příloze
A5-II se za položku 15 pod nadpisem Prohlášení o dodržení podmínek práce na
moři – část I doplňuje nová položka, která zní:

16. Finanční záruka týkající se
odpovědnosti vlastníků lodí (nařízení 4.2).

3. V příloze
A5-II se za položku 15 pod nadpisem Prohlášení o dodržení podmínek práce na
moři – část II doplňuje nová položka, která zní:

16. Finanční záruka týkající se
odpovědnosti vlastníků lodí (nařízení 4.2).

4. Na konci
přílohy A5-III se doplňuje tato oblast:

Finanční záruka týkající se odpovědnosti
vlastníků lodí.
[1]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Final report, Joint IMO/ILO Ad
Hoc Expert Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for
Death, Personal Injury and Abandonment of Seafarers, Ninth Session. Viz:
http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_
161446/lang--en/index.htm. Význam této pracovní skupiny jako součásti
navazující na přijetí Úmluvy o práci na moři z roku
2006 byla také uznána v usnesení přijatém na 94. zasedání Mezinárodní
konference práce, když byla přijata Úmluva o práci na moři
z roku 2006. Viz: Resolution concerning the Joint IMO/ILO Ad Hoc Expert
Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for Death,
Personal Injury and Abandonment of Seafarers, International Labour Conference,
Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94th Session (Maritime), Geneva, 2006, s.
3-1/16. Viz:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.

[2]               Navrhovaná hlava stanoví vztah mezi poskytnutím
finanční záruky pro repatriaci v nařízení 2.5 odst. 2
a pojmem opuštění, jak je definován v navrhovaném novém
standardu A2.5.2 odst. 2 (dříve odst. 5 „zásady“ ad hoc pracovní skupiny
odborníků Mezinárodní námořní organizace / MOP – „zásady“).
[3]               Společná ad hoc pracovní skupina odborníků
Mezinárodní námořní organizace / MOP se v roce 2009 dohodla na tom,
že by tato položka měla být přidána na seznam oblastí podléhajících
státní přístavní inspekci, a proto by měla být certifikována pro
lodě, které podléhají povinné inspekci i certifikaci. Viz
závěrečná zpráva uvedená výše v poznámce 1, v odstavci 106. Pojem
písemný doklad byl použit k vyřešení rozdílných názorů na
přesný formát tohoto dokladu, kterým se prokazuje existence finanční
záruky. Tato formulace je také v souladu s přístupem přijatým
v rámci pokynů MOP o inspekcích prováděných státem
vlajky, které v roce 2008 vypracovalo mezinárodní třístranné
setkání odborníků.
[4]               Jak již bylo uvedeno výše, ve
společné ad hoc pracovní skupině odborníků Mezinárodní
námořní organizace / MOP byly na formát tohoto dokladu rozdílné názory.
Slovo „nebo“ bylo navrženo s cílem zajistit flexibilitu
[5]               Jak je uvedeno v poznámce
3, společná ad hoc pracovní skupina odborníků Mezinárodní
námořní organizace / MOP se dohodla, že budou uvedené požadavky zahrnuty do
systému certifikace lodí
[6]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Final
report, Joint IMO/ILO Ad Hoc Expert Working Group on Liability and
Compensation regarding Claims for Death, Personal Injury and Abandonment of
Seafarers, Ninth Session. Význam této pracovní skupiny jako součásti
navazující na přijetí Úmluvy o práci na moři z roku
2006 byla také uznána v usnesení přijatém na 94. zasedání Mezinárodní
konference práce, když byla přijata Úmluva o práci na moři
z roku 2006. Viz Resolution concerning the Joint IMO/ILO Ad Hoc Expert
Working Group on Liability and Compensation regarding Claims for Death,
Personal Injury and Abandonment of Seafarers, International Labour Conference, Provisional
Record No. 3-1(Rev.), 94th Session (Maritime), Geneva, 2006, s. 3-1/16.
Viz: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[7]               Znění, které bylo
obsaženo v zásadách, jež navrhla společná ad hoc pracovní skupina
odborníků Mezinárodní námořní organizace / MOP (viz
závěrečná zpráva uvedené výše v poznámce 6, v odstavcích 149–152
a příloze II „zásady“ v odstavci 4), bylo upraveno pro účely
vypracování návrhu právních předpisů. Ačkoliv se zdá, že uvedené
znění bylo předmětem dohody (viz odstavec 152), mluvčí
skupiny námořníků vyžadoval, aby byl odstavec uveden v hranatých
závorkách (viz odstavec 151). Poznamenává se, že tento návrh hranaté závorky
neobsahuje.
[8]               Zásady navržené společnou
ad hoc pracovní skupinou odborníků Mezinárodní námořní organizace /
MOP zahrnují dvě otázky. Viz závěrečná zpráva uvedená výše v
poznámce 6, v odstavcích 133–134.
[9]               Ad hoc pracovní skupina
odborníků Mezinárodní námořní organizace / MOP se v roce 2009
dohodla na tom, že by tato položka měla být přidána na seznam oblastí
podléhajících státní přístavní inspekci, a proto by měla být
certifikována pro lodě, které podléhají povinné inspekci i certifikaci.
Viz závěrečná zpráva uvedená výše v poznámce 1, v odstavci 126. Tato
formulace je také v souladu s přístupem přijatým v rámci
pokynů MOP o inspekcích prováděných státem vlajky, které
v roce 2008 vypracovalo mezinárodní třístranné setkání
odborníků. Viz:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/
index.htm