title: Věc T-363/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2016 – Työhönvalmennus Valma v. OHIM (Tvar bedny na hru obsahující dřevěné herní součásti) „Ochranná známka Společenství — Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství — Tvar bedny na hru obsahující dřevěné herní součásti — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatečná rozlišovací způsobilost — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/42

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. března 2016 – Työhönvalmennus Valma v. OHIM (Tvar bedny na hru obsahující dřevěné herní součásti)
   (Věc T-363/15) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar bedny na hru obsahující dřevěné herní součásti - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatečná rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“)
   (2016/C 156/55)
   Jednací jazyk: finština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Työhönvalmennus Valma Oy (Lahti, Finsko) (zástupci: S. Salonen a K. Parviainen, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Rajh, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2015 (věc R 1690/2014-2) týkajícímu se přihlášky zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem bedny na hru obsahující dřevěné herní součásti jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Työhönvalmennus Valma Oy se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 337, 12. 10. 2015.


title: Věc C-285/04: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne  4. května 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Oristano, Itálie) – Ignazio Medda v. Banco di Napoli SpA, Regione autonoma della Sardegna

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 4. května 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale civile di Oristano, Itálie) – Ignazio Medda v. Banco di Napoli SpA, Regione autonoma della Sardegna
   (Věc C-285/04) (1)

   (2006/C 178/49)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


title: Věc T-464/10: Žaloba podaná dne 27. září 2010 — Fitzpatrick v. Komise

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/45

         Žaloba podaná dne 27. září 2010 — Fitzpatrick v. Komise
   (Věc T-464/10)
   ()
   2010/C 328/73
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Patrick Fitzpatrick (Kileany, Irsko) (zástupci: A. Collins SC, N. Travers, barrister a D. Barry, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise oznámené Irsku dopisem ze dne 13. července 2010 pod spisovou značkou K(2010) 4761, které bylo oznámeno žalobkyni dne 16. července 2010, jímž byla zamítnuta žádost týkající se bezpečnostní kapacity pro navrhovaný nový trawler pro pelagický rybolov, který by nahradil motorové rybářské plavidlo (Motor Fishing Vessel, dále jen „MFV“) Shauna Ann, jež bylo vydáno k nahrazení rozhodnutí ohledně zmíněné žádosti obsaženého v rozhodnutí Komise č. 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech, jež obdržela Komise, o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zohlednění zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů, (Úř. věst. L 90, s. 48), které bylo co se týče žalobkyně zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně vydaného dne 13. června 2006 ve spojených věcech T-218/03 až T-240/03, Boyle a další v. Komise, Sb. rozh. II-1699; a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá podle článku 263 SFEU zrušení rozhodnutí Komise oznámeného Irsku dopisem ze dne 13. července 2010 pod spisovou značkou K(2010) 4761, které bylo žalobkyni oznámeno dne 16. července 2010, jímž byla zamítnuta žádost týkající se bezpečnostní kapacity pro navrhovaný nový trawler pro pelagický rybolov, který by nahradil MFV Shauna Ann, jež bylo vydáno k nahrazení rozhodnutí ohledně zmíněné žádosti obsaženého v rozhodnutí Komise č. 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech, jež obdržela Komise, o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zohlednění zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů (Úř. věst. L 90, s. 48), které bylo zrušeno, co se týče žalobkyně, rozsudkem Soudu prvního stupně vydaným dne 13. června 2006 ve spojených věcech T-218/03 až T-240/03, Boyle a další v. Komise, Sb. rozh. II-1699.
   Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně následující důvody:

               Zaprvé žalobkyně uvádí, že žalovaná jednala bez právního základu. Článek 4 odst. 2 rozhodnutí 97/413 o cílech a pravidlech restrukturalizace rybolovu Společenství v průběhu období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001 k vytvoření trvalé rovnováhy mezi zdroji a jejich využíváním (Úř. věst. L 175, s. 27) poskytuje i nadále vhodný právní základ pro napadené rozhodnutí, a Komise tedy postrádala právní základ k tomu, aby údajně vydala rozhodnutí jakožto rozhodnutí ad hoc.

               Zadruhé žalobkyně uvádí, že Komise porušila zásadní procesní požadavek. Žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí mělo být v souladu s rozhodnutím Rady č. 97/413/ES přijato podle postupu řídícího výboru a Komise tím, že se rozhodla přijmout rozhodnutí ad hoc, jednala s porušením zásadních procesních požadavků.

               Zatřetí žalobkyně uvádí, že Komise nesprávným výkladem čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Rady překročila své pravomoci, zejména tím, že se opírala o irelevantní kritéria a nevzala na zřetel definici výrazu „intenzita rybolovu“ obsaženou v rozhodnutí Rady č. 97/413/ES a v právních předpisech Společenství upravujících odvětví rybolovu relevantních v době, kdy žalobkyně podala žádost ohledně bezpečnostní tonáže v prosinci 2001.

               Dále je uváděno, že napadené rozhodnutí obsahuje řadu zjevných nesprávností v posouzení žádosti žalobkyně týkající se bezpečnostní tonáže. Žalobkyně zejména tvrdí, že rozhodnutí Komise zamítnout žádost žalobkyně na tomto základě je neopodstatněné, neboť užití kapacity určitého počtu menších plavidel náhradou za Shauna Ann znamenalo, že nedošlo ke zvýšení celkové kapacity víceúčelového úseku irského loďstva v době zápisu tohoto plavidla do rejstříku.

               Konečně žalobkyně tvrdí že Komise porušila právo žalobkyně na řádnou správu. Je uváděno, že odmítnutí Komise posoudit věcný obsah její žádosti se rovná porušení povinností, které jí ukládá článek 41 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2010 C 83, p. 389), a zejména pak jejího práva, aby byla její žádost podle čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Rady č. 97/413/ES posouzena „spravedlivě a v přiměřené lhůtě“.


title: Věc C-536/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovinská republika) dne 21. prosince 2009 — Marija Omejc v. Slovinská republika

text:
               13.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upravno sodišče Republike Slovenije (Slovinská republika) dne 21. prosince 2009 — Marija Omejc v. Slovinská republika
   (Věc C-536/09)
   2010/C 63/47
   Jednací jazyk: slovinština

      Předkládající soud

   Upravno sodišče Republike Slovenije

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Marija Omejc

      Žalovaná: Slovinská republika

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba výraz „pokud […] zabrání provedení kontroly na místě“ vykládat na základě vnitrostátního práva, které spojuje pojem zabránění s úmyslným jednáním určitého subjektu nebo s jeho nedbalostí?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, je třeba výraz „pokud […] zabrání provedení kontroly na místě“ vykládat tak, že zahrnuje kromě úmyslných činů nebo úmyslně způsobených okolností, které znemožňují průběh kontroly na místě, i jakékoliv jiné konání nebo jakékoliv jiné opomenutí, které může být přičítáno nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce, pokud v důsledku toho nebylo možno provést úplnou kontrolu na místě?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku, závisí uložení sankce podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004/ES (1) na tom, zda byl zemědělec řádně informován o kontrole, která vyžaduje jeho součinnost?

               4)

               V případě, že majitel zemědělského podniku nebydlí v tomto podniku, musí být otázka definice zástupce podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004/ES posuzována na základě vnitrostátního práva nebo práva Společenství/Unie?

               5)

               V případě, že otázka uvedená v předchozím bodě musí být posuzována na základě práva Společenství/Unie, musí být čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004/ES vykládán tak, že za zástupce zemědělce při kontrolách na místě je třeba považovat jakoukoliv dospělou osobu, která je způsobilá konat, bydlí v podniku a je jí svěřena alespoň část řízení tohoto zemědělského podniku?

               6)

               V případě, že je třeba otázku v bodě 4 posuzovat na základě práva Společenství/Unie a odpověď na otázku v bodě 5 je záporná, je majitel zemědělského podniku (zemědělec ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004/ES), který nebydlí v tomto podniku, povinen jmenovat zástupce, který je zpravidla dosažitelný kdykoli v podniku?

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s. 243).


title: Věc T-462/14: Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2015 – EEB v. Komise

text:
               13.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/26

         Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2015 – EEB v. Komise
   (Věc T-462/14) (1)

   (2015/C 228/37)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


title: Věc T-29/16: Žaloba podaná dne 25. ledna 2016 – Caffè Nero Group v. OHIM (CAFFÈ NERO)

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/39

         Žaloba podaná dne 25. ledna 2016 – Caffè Nero Group v. OHIM (CAFFÈ NERO)
   (Věc T-29/16)
   (2016/C 106/46)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Caffè Nero Group Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: L. Cassidy, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „CAFFÈ NERO“ – Přihláška č. 13 238 019

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. listopadu 2015, ve věci R 410/2015-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               připustil přihlášku ochranné známky Společenství č. 13 238 019 k zápisu;

               —

               upustil od námitek k přihlášce ochranné známky Společenství podle čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) a čl. 7 odst. 2;

               —

               povolil přihlášku ochranné známky Společenství k inzerci pro všechny druhy přihlašovaného zboží a služeb;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-157/16 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2016 Ingrid Fedtke proti usnesení vydanému dne 5. února 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-107/15, Fedtke v. EHSV

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/43

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. dubna 2016 Ingrid Fedtke proti usnesení vydanému dne 5. února 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-107/15, Fedtke v. EHSV
   (Věc T-157/16 P)
   (2016/C 191/57)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupce: M. A. Lucas, advokát)

      Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 5. února 2016 ve věci F-107/15;

               —

               vrátil věc Soudu pro veřejnou službu, aby rozhodl ve věci samé;

               —

               rozhodl o nákladech řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení nebo nedostatečného odůvodnění, jimiž trpí napadené usnesení, jelikož Soud pro veřejnou službu (SVS) měl v bodech 19 až 21 uvedeného usnesení za to, že jak v případě žádosti o přezkum rozhodnutí, které nebylo napadeno ve stanovených lhůtách, tak v případě žádosti, která takové rozhodnutí nepřímo zpochybňuje, je potřeba na jejich podporu uvést novou skutečnost, o níž ani navrhovatelka, ani administrativa nevěděli či nemohli vědět, při přijetí rozhodnutí, které se stalo konečným, přičemž SVS tuto zásadu uplatnil v bodech 27 až 32 uvedeného usnesení, přičemž z judikatury vyplývá, že v případě žádosti o přezkum se nevyžaduje, aby se o uplatňované skutečnosti v případě žádosti o přezkum nevědělo.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení nebo zkreslení údajů nebo nedostatečného odůvodnění, jimiž trpí napadené usnesení, jelikož SVS měl v bodě 32 uvedeného usnesení za to, že z důvodu, že žádná nová a podstatná skutečnost neodůvodňovala žádost o přezkum, že postup před zahájením soudního řízení neproběhl řádným způsobem a že návrhová žádání proti rozhodnutí ze dne 30. září 2014 a zamítnutí stížnosti ze dne 22. dubna 2015 byla nepřípustná, i když čistě potvrzující charakter těchto rozhodnutí nejenže předpokládal, že jim nepředcházel přezkum, ale rovněž to, že neuváděly žádnou novou skutečnost a že jak navrhovatelka tvrdila, rozhodnutí ze dne 30. září 2014 obsahovalo novou skutečnost ve vztahu k rozhodnutí ze dne 7. dubna 2014, jakož i rozhodnutí ze dne 22. dubna 2015 ve vztahu k rozhodnutí ze dne 30. září 2014.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení nebo zkreslení údajů nebo nevypořádání se s argumentací navrhovatelky v napadeném usnesení, jelikož SVS měl v bodě 26 uvedeného usnesení za to, že novou skutečností uplatněnou na podporu žádosti o přezkum je taková skutečnost, o níž účastníci řízení nevěděli nebo nemohli vědět a že navrhovatelka ve své žádosti neuvedla žádné nové a podstatné skutečnosti, které by mohly odůvodnit její předložení, ale namísto toho se dovolávala s odkazem na dopis svého vedoucího oddělení na změnu služebního řádu, i když neznalost uplatňované skutečnosti nebyla v projednávané věci požadována, že navrhovatelka dle svého tvrzení sama v žádosti o přezkum uvedla, že tato změna rozšířila právní základ, a, s odkazem na dopis vedoucího oddělení, že administrativa nevěnovala dostatečnou pozornost novému znění služebního řádu, což představovalo nové a podstatné skutečnosti.

               4.

               Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení pravidel dokazování a zásady objektivity, jelikož SVS měl v bodě 28 napadeného usnesení za to, že navrhovatelka neposkytla informace o datu, k němuž administrativa měla nebo mohla vědět o tom, že její kolegyně v budoucnu nastoupí na mateřskou a rodičovskou dovolenou, a dále v bodě 29 uvedeného usnesení, že nelze vyloučit, že by k tomu mohlo dojít už od 7. dubna 2014 vzhledem k předpisy stanovené délce těchto dovolených, dlouhodobé předvídatelnosti termínu porodu a zažité praxi co nejdříve sdělit příslušnému odboru dlouhodobou absenci, aby z toho v bodech 30 až 32 napadeného usnesení dovodil, že navrhovatelka neprokázala, že ani ona, ani administrativa nevěděli či nemohli vědět dne 7. dubna 2014 o budoucí absenci její kolegyně, a že její žádost o přezkum nebyla odůvodněna žádnou novou a podstatnou skutečností a že její návrhová žádání byla nepřípustná, i když důkaz na základě negativní skutečnosti a u třetí osoby není možný, že EHSV příslušelo, aby oznámil datum žádosti o dovolenou a že SVS nemohl své úvahy založit na navazujících domněnkách ani na pouhém předpokladu, aby obrátil důkazní břemeno a tím odůvodnil své závěry.


title: Věc C-103/08: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg — Rakousko) — Arthur Gottwald v. Bezirkshauptmannschaft Bregenz ( Volný pohyb osob — Občanství Evropské unie — Článek 12 ES — Bezplatné poskytnutí ročního silničního kupónu zdravotně postiženým osobám — Ustanovení omezující poskytnutí takového kupónu zdravotně postiženým osobám, které mají trvalé bydliště nebo místo obvyklého pobytu v tuzemsku )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/8

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg — Rakousko) — Arthur Gottwald v. Bezirkshauptmannschaft Bregenz
   (Věc C-103/08) (1)

   („Volný pohyb osob - Občanství Evropské unie - Článek 12 ES - Bezplatné poskytnutí ročního silničního kupónu zdravotně postiženým osobám - Ustanovení omezující poskytnutí takového kupónu zdravotně postiženým osobám, které mají trvalé bydliště nebo místo obvyklého pobytu v tuzemsku“)
   2009/C 282/13
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Arthur Gottwald

      Žalovaný: Bezirkshauptmannschaft Bregenz

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Rakousko) — Výklad článku 12 Smlouvy o ES — Diskriminace z důvodu státní příslušnosti — Vnitrostátní právní předpisy omezující bezplatné poskytnutí silničního kupónu pro postižené osoby pouze na osoby, které mají v tuzemsku své trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt

      Výrok

   Článek 12 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčená ve věci v původním řízení, která vyhrazuje bezplatné vydání ročního silničního kupónu postiženým osobám, které mají své trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt na území dotyčného členského státu, přičemž mezi ně zahrnuje i postižené osoby, které do tohoto státu pravidelně cestují z profesních nebo osobních důvodů.

      (1)  Úř. věst. C 142, 7.6.2008.


title: Věc T-555/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. listopadu 2012 — tesa v. OHIM — Superquímica (tesa TACK) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství tesa TACK — Starší národní obrazová ochranná známka TACK Ceys — Relativní důvod zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. listopadu 2012 — tesa v. OHIM — Superquímica (tesa TACK)
   (Věc T-555/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství tesa TACK - Starší národní obrazová ochranná známka TACK Ceys - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 399/37
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: tesa SE (Hamburk, Německo) (zástupce: F. Schwab, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral a O. Mondéjar Ortuño, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: La Superquímica, SA (L’Hospitalet de Llobregat, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. července 2011 (věc R 866/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi La Superquímica, SA a tesa SE

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti tesa SE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 6, 7.1.2012.


title: Věc T-372/10: Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Bolloré v. Komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/35

         Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Bolloré v. Komise
   (Věc T-372/10)
   ()
   2010/C 301/60
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bolloré (Ergué-Gabéric, Francie) (zástupci: P. Gassenbach, C. Lemaire a O. de Juvigny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit články 1 a 2 rozhodnutí Komise č. K(2010) 4160 v konečném znění ze dne 23. června 2010, které se týká řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Aff. COMP/36.212 — Samopropisovací papír);

               —

               podpůrně velmi podstatně snížit částku pokuty uložené společnosti Bolloré článkem 2 uvedeného rozhodnutí;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 4160 v konečném znění ze dne 23. června 2010, které se týká řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (Aff. COMP/36.212 — Samopropisovací papír) přijatého Komisí na základě rozsudku Soudního dvora vydaného ve věci C-327/07 P, Bolloré v. Komise, kterým Soudní dvůr rozhodl, že práva obhajoby společnosti Bolloré nebyla dodržena, neboť společnost Bolloré byla sankcionována nejen jakožto mateřská společnost Copigraph, ale rovněž jako přímý a osobní spolupachatel protiprávního jednání, zatímco oznámení námitek se týkalo pouze její odpovědnosti jakožto mateřské společnosti Copigraph.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně šest důvodů vycházejících z:

               —

               porušení článků 6 a 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“) a článků 41, 47 a 49 Listiny základních práv a svobod Evropské unie (dále jen „Listina“), jelikož sankce byla společnosti Bolloré uložena v rozporu se zásadami legality trestných činů a trestů, právní jistoty, osobní povahy sankcí a práva na spravedlivý proces, neboť:

                           —

                           sankce uložená společnosti Bolloré jakožto mateřské společnosti představuje porušení zásad legality trestných činů a trestů a právní jistoty uvedených v článcích 6 a 7 EÚLP a článcích 47 a 49 Listiny, jakož i zásady osobní povahy sankcí;

                           —

                           vyslechnutí zástupců společnosti Bolloré, na kterém se žádný z členů sboru Komise neúčastnil, představuje porušení práva na spravedlivý proces zakotveného v článku 6 EÚLP a v článcích 41 a 47 Listiny, neboť zástupci společnosti Bolloré nebyli vyslechnuti „svými soudci“;

                           —

                           podmínky „znovupřijetí“ původního rozhodnutí porušují z několika důvodů požadavek nestrannosti, který se váže k právu na spravedlivý proces zakotvenému v článku 6 EÚLP a článcích 41 a 47 Listiny;

               —

               porušení článku 101 SFEU a článku 25 nařízení č. 1/2003 (1), jelikož Komise uložila společnosti Bolloré pokutu za protiprávní jednání, která jsou dnes promlčena;

               —

               porušení zásady rovného zacházení tím, že ke dni skutkových okolností byla společnosti Bolloré uložena sankce jakožto mateřské společnosti Copigraph

               —

               porušení článku 101 SFEU, článku 6 EÚLP a článků 41 a 47 Listiny tím, že Komise doručila druhé oznámení námitek ve lhůtě zjevně nepřiměřené, čímž s konečnou platnosti zabránila společnosti Bolloré, aby se bránila proti námitkám týkajícím se jednak její odpovědnosti jakožto mateřské společnosti Copigraph a jednak její osobní účasti na protiprávním jednání;

               —

               podpůrně porušení pokynů z roku 1998 o metodě stanovování pokut (2), zásady individualizace trestů a přiměřenosti při stanovování výše pokuty a požadavku odůvodnění, jakož i

               —

               podpůrně porušení sdělení z roku 1996 o neuložení nebo snížení pokut (3) a zásad přiměřenosti a rovného zacházení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 SFEU] a [102 SFEU] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171).

      (3)  Sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. 1996, C 207, s. 4).


title: Věc C-370/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 3. srpna 2012 — Thomas Pringle v. Irská vláda, Irsko a Attorney General

text:
               6.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 303/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 3. srpna 2012 — Thomas Pringle v. Irská vláda, Irsko a Attorney General
   (Věc C-370/12)
   2012/C 303/31
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Supreme Court

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Thomas Pringle

      Žalovaní: Irská vláda, Irsko a Attorney General

      Předběžné otázky

               1)

               Je rozhodnutí Evropské rady 2011/199/EU ze dne 25. března 2011 (1) platné:

                           —

                           s ohledem na skutečnost, že byl použit zjednodušený postup pro přijímání změn podle čl. 48 odst. 6 SEU, a předpokládá navrhovaná změna článku 136 SFEU rozšíření pravomocí svěřených Unii ve Smlouvách?

                           —

                           s ohledem na obsah navrhované změny a vede k porušení Smluv nebo obecných zásad unijního práva?

               2)

               Je členský stát Evropské unie, jehož měnou je euro, s ohledem na

                           —

                           články 2 a 3 SEU a ustanovení hlavy VIII třetí části SFEU, a především články 119, 120, 121, 122, 123, 125, 126 a 127 SFEU;

                           —

                           výlučnou pravomoc Unie v oblasti měnové politiky, jak je stanovena v čl. 3 odst. 1 písm. c) SFEU, a v oblasti uzavírání mezinárodních smluv spadajících do působnosti čl. 3 odst. 2 SFEU;

                           —

                           pravomoc Unie při koordinaci hospodářské politiky v souladu s čl. 2 odst. 3 SFEU a hlavou VIII třetí části SFEU;

                           —

                           pravomoci a funkce unijních orgánů podle zásad stanovených v článku 13 SEU;

                           —

                           zásadu loajální spolupráce zakotvenou v čl. 4 odst. 3 SEU;

                           —

                           obecné zásady unijního práva, včetně obecné zásady účinné právní ochrany a práva na účinné prostředky nápravy před soudem podle článku 47 Listiny základních práv, a s ohledem na zásadu právní jistoty;

                     oprávněn uzavřít a ratifikovat takovou mezinárodní smlouvu, jako je Smlouva o ESM?

               3)

               Pokud bude rozhodnuto, že rozhodnutí Evropské rady je platné, závisí oprávnění členského státu uzavřít a ratifikovat takovou mezinárodní smlouvu, jako je Smlouva o ESM, na vstupu v platnost uvedeného rozhodnutí?

      (1)  Rozhodnutí Evropské rady ze dne 25. března 2011, kterým se mění článek 136 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o mechanismus stability pro členské státy, jejichž měnou je euro (Úř. věst. L 91, s. 1).


title: Věc T-5/10: Žaloba podaná dne 8. ledna 2010 — Komise v. Earthscan

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/33

         Žaloba podaná dne 8. ledna 2010 — Komise v. Earthscan
   (Věc T-5/10)
   2010/C 80/55
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A.-M. Rouchaud-Joët, S. Petrova, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Hermantem a G. van de Wallem de Ghelcke, advokáty)

      Žalovaná: Earthscan Ltd (Kent, Spojené království)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               uložit žalované, aby Komisi vrátila částku 44 903,22 eur, odpovídající jistině ve výši 45 835,44 eur, z níž již bylo zaplaceno 6 486,09 eur, a úroky do 30. září 2009 ve výši 5 556,87 eur;

               —

               uložit žalované, aby zaplatila úroky ve výši 3,84 eur denně od 1. října 2009 až do zaplacení celého dluhu;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení vynaložených Komisí.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Touto žalobou, která byla podána na základě rozhodčí doložky, se žalobkyně domáhá, aby bylo žalované uloženo vrátit část zálohy vyplacené žalobkyní, společně s úroky z prodlení, v důsledku neprovedení smlouvy č. 4.1030/Z/01-035/2001 uzavřené mezi žalobkyní a devíti dodavateli včetně žalované, týkající se vytvoření, uveřejnění a šíření příručky o obnovitelné energii (projekt „Guide for Renewable Energy installations to promote biomass, photovoltaics and solar thermal in the EU“ [Příručka pro zařízení na získávání obnovitelné energie k podpoře využívání biomasy, fotovoltaiky a slunečního tepla v EU]) v rámci programu ALTENER (1).
   Žalobkyně uvádí jediný žalobní důvod.
   Vzhledem k tomu, že žalovaná neprovedla smluvní činnosti pro fáze 6 a 7 (návrh, sazba, tisk a šíření), žalobkyně uvádí, že žalovaná porušila své smluvní povinnosti tím, že nevrátila svou část zálohy, která byla přeplacena při uplatnění smlouvy. Žalobkyně tvrdí, že žalované je proto nutno uložit vrácení přeplatku spolu s úroky z prodlení podle výpočtu stanoveného ve smlouvě.

      (1)  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 646/2000/ES ze dne 28. února 2000, kterým se přijímá víceletý program na podporu obnovitelných zdrojů energie ve Společenství (Altener) (1998–2002) (Úř. věst. L 79, s. 1).


title: Věc C-486/06: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen – Belgie) – BVBA Van Landeghem v. Belgische Staat (Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Sazební zařazení zboží — Čísla 8703 a 8704 — Motorové vozidlo typu pick-up )

text:
               26.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen – Belgie) – BVBA Van Landeghem v. Belgische Staat
   (Věc C-486/06) (1)

   (Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Čísla 8703 a 8704 - Motorové vozidlo typu „pick-up“)
   (2008/C 22/22)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hof van beroep te Antwerpen
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: BVBA Van Landeghem

      Žalovaný: Belgische Staat
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van beroep te Antwerpen – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1) – Čísla 8703 a 8704 – Zařazení motorového vozidla typu „pick-up“ tvořeného uzavřenou kabinou, která slouží jako prostor pro cestující a nákladovým prostorem nižším než 50 cm, vybaveného luxusním interiérem, brzdovým systémem ABS, benzínovým motorem od 4 do 8 litrů, pohonem 4 x 4 a luxusními sportovními koly
   Výrok
   Taková vozidla typu „pick-up“, jako jsou vozidla dotčená v původním řízení, která se skládají jednak z uzavřené kabiny, která slouží jako prostor pro cestující, v níž se za sedadlem nebo sedací lavicí řidiče nacházejí sklápěcí nebo odnímatelná sedadla s trojbodovými bezpečnostními pásy, a jednak z nákladního prostoru odděleného od kabiny, který není vyšší než 50 cm, může být otevřen jen ze zadní strany a nemá žádné zařízení k upevnění nákladu, která mají velmi luxusní interiér s rozsáhlým vybavením (zejména elektricky nastavitelná kožená sedadla, elektricky ovládaná zrcátka a okna, jakož i stereo zařízení s CD přehrávačem) a která jsou vybavena protiblokovacím brzdovým systémem (ABS), benzínovým motorem o objemu válců od 4 do 8 litrů s automatickou převodovkou a velmi vysokou spotřebou paliva, náhonem na čtyři kola, jakož i luxusními „sportovními“ koly, je nutno podle jejich obecného vzhledu a všech jejich charakteristických znaků zařadit do čísla 8703 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění příloh nařízení Komise (ES) č. 3115/94 ze dne 20. prosince 1994, nařízení Komise (ES) č. 3009/95 ze dne 22. prosince 1995 a nařízení Komise (ES) č. 1734/96 ze dne 9. září 1996.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. září 2004 ve věci C-456/02 (žádost Tribunal du travail de Bruxelles o rozhodnutí o předběžné otázce): Michel Trojani proti Centre public d'aide sociale de Bruxelles (CPAS) (Volný pohyb osob — Občanství Evropské unie — Právo pobytu — Směrnice 90/364/EHS — Omezení a podmínky — Osoba pracující v ubytovně za odměnu vyplácenou v naturáliích — Právo na dávky sociální péče)

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/7

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 7. září 2004
   ve věci C-456/02 (žádost Tribunal du travail de Bruxelles o rozhodnutí o předběžné otázce): Michel Trojani proti Centre public d'aide sociale de Bruxelles (CPAS) (1)

   (Volný pohyb osob - Občanství Evropské unie - Právo pobytu - Směrnice 90/364/EHS - Omezení a podmínky - Osoba pracující v ubytovně za odměnu vyplácenou v naturáliích - Právo na dávky sociální péče)
   (2004/C 262/14)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-456/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, předložená Tribunal du travail de Bruxelles (Belgie) rozhodnutím ze dne 21. listopadu 2002 doručeným dne 18. prosince 2002, v řízení Michel Trojani proti Centre public d'aide sociale de Bruxelles (CPAS) Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), předsedové senátů, R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric, S. von Bahr a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vydal dne 7. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Na osobu nacházející se v takovém postavení, v jakém se nachází žalobce v hlavním řízení, se jednak nevztahují články 43 a 49 ES a jednak se může domáhat práva pobytu jakožto pracovník ve smyslu 39 ES pouze tehdy, je-li činnost, kterou vykonává v zaměstnaneckém poměru, skutečná a efektivní. Přísluší postupujícímu soudu, aby potřebným způsobem přezkoumal skutkový základ, aby posoudil, zda tomu tak je ve věci, která mu byla předložena.

               2)

               Občan Evropské Unie, který nemá v hostitelském členském státu právo pobytu na základě článků 39, 43 nebo 49 ES, v něm může mít právo pobytu na základě přímé použitelnosti čl. 18 odst. 1 ES. Výkon tohoto práva je podroben omezením a podmínkám upraveným v tomto ustanovení, ale příslušné orgány musí dbát na to, aby byly při použití těchto omezení a podmínek dodrženy základní zásady práva Společenství a zejména zásada proporcionality. Avšak jakmile je ověřeno, že osoba nacházející se v takovém postavení, v jakém se nachází žalobce v hlavním řízení, má povolení k pobytu, může se tato osoba dovolávat článku 12 ES za tím účelem, aby jí byla přiznána dávka sociální péče, jako je minimex.

      (1)  Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


title: Věc C-279/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Madrid (Španělsko) dne 27. června 2006 – CEPSA, Estaciones de Servicio SA v. LV Tobar e Hijos SL

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Madrid (Španělsko) dne 27. června 2006 – CEPSA, Estaciones de Servicio SA v. LV Tobar e Hijos SL
   (Věc C-279/06)
   (2006/C 212/36)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Audiencia Provincial de Madrid.
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: CEPSA, Estaciones de Servicio SA

      Žalovaný: LV Tobar e Hijos SL
   Předběžné otázky
   Zaprvé

               A)

               Má být čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES vykládán v tom smyslu, že „contrato de abanderamiento“ (smlouva o výhradním odběru a prodeji pod značkou dodavatele), uzavřená v roce 1996 mezi distributorem ropných produktů a podnikem vlastnícím čerpací stanici, která zavazuje tento podnik prodávat po určenou dobu výlučně paliva a pohonné hmoty dodavatele a neprodávat takové produkty dodané jinými distributory, spadá do působnosti uvedeného ustanovení, jestliže takový závazek zahrnuje zákaz soutěžit, ačkoli by tato smlouva mohla být vzhledem ke svému hospodářskému významu považována za smlouvu o zastoupení?

               B)

               Pokud tato smlouva spadá do působnosti uvedeného ustanovení, může se na ni vztahovat výjimka ze zákazu, splňuje-li podmínky stanovené nařízením 1984/1983 (1), zvláště podmínky týkající se doby trvání?

               C)

               Pokud by tomu tak bylo, vyžadují ustanovení článků 10 a 12 uvedeného nařízení, v tom smyslu, že umožňují, aby doba trvání zákazu soutěžit překročila 5 let jakožto protiváha poskytnutí obchodních nebo finančních výhod vlastníku čerpací stanice ze strany dodavatele, aby tyto obchodní nebo finanční výhody byly zásadní, nebo stačí, nebudou-li bezvýznamné? Mohou být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že tyto obchodní nebo finanční výhody byly poskytnuty v „contratos de abanderamiento“, v nichž dodavatel ropných produktů nese náklady na umístění své značky a udržování její hodnoty na čerpací stanici, nebo dává k dispozici nádrže a pumpy na pohonné hmoty, které vlastník čerpací stanice nemůže bez písemného povolení výhradního dodavatele používat na produkty, které nebyly dodány uvedeným dodavatelem, a které musí vrátit po ukončení jejich povoleného používání, a jejichž hodnota je kryta bankovní zárukou na první požádání, kterou vlastník čerpací stanice poskytl ve prospěch dodavatele?

               D)

               Pokud by nebyla tato výjimka opodstatněná, týká se absolutní neplatnost, stanovená v čl. 81 odst. 2 Smlouvy ES, celé smlouvy?

         Zadruhé

               A)

               Má být čl. 81 odst. 1 Smlouvy ES vykládán v tom smyslu, že taková smlouva „de abanderamiento“, která stanoví, že podnik vlastnící čerpací stanici musí prodávat paliva a pohonné hmoty, které odebral od výhradního dodavatele, za prodejní ceny pro veřejnost určené tímto dodavatelem, porušuje v zásadě zákaz omezení hospodářské soutěže prostřednictvím určování prodejních cen, s ohledem na hospodářský význam této smlouvy a konkrétně na rizika, která nese vlastník čerpací stanice, a na jeho podíl na nákladech spojených s dodáním zboží, které je předmětem smlouvy, a s podporou jeho prodeje, vzhledem k následujícím relevantním bodům:

                           1)

                           Vlastník čerpací stanice se zavazuje k výhradnímu prodeji maziv, pomůcek pro autodopravu, paliv a pohonných hmot získaných od dodavatele, a to v souladu s prodejními cenami pro veřejnost, podmínkami a způsoby prodeje a využití, které stanovil tento dodavatel, po dobu 10 let, s možností prodloužení o další pětiletá období na základě výslovné písemné dohody, s výzvou nejméně 6 měsíců předem.

                           2)

                           Vlastník čerpací stanice nese nebezpečí škody na palivech a pohonných hmotách od okamžiku, kdy je dodavatel dodá do zásobních nádrží čerpací stanice, včetně rizika rozdílu v objemech. Převzetím produktů na sebe vlastník bere povinnost uchovávat je v podmínkách nezbytných k tomu, aby bylo zabráněno jakékoliv jejich ztrátě nebo zhoršení, a odpovídá případně, jak dodavateli, tak třetím osobám, za jakoukoliv ztrátu, znečištění nebo smísení těchto produktů, a za případnou škodu tím způsobenou.

                           3)

                           Vlastník čerpací stanice je povinen zaplatit dodavateli cenu za pohonné hmoty nebo paliva ve lhůtě devíti dnů od data jejich dodání na čerpací stanici, přičemž ke dni prvního dodání poskytne bankovní záruku za celou výši dodávky odpovídající 15 dnům. V případě nezaplacení, kromě možnosti, že dodavatel uplatní bankovní záruku poskytnutou vlastníkem čerpací stanice, je vlastník čerpací stanice povinen uhradit dodávky před jejich dodáním na čerpací stanici. Částka, kterou má vlastník čerpací stanice uhradit dodavateli, se vypočte tím způsobem, že od prodejní ceny pro veřejnost stanovené distributorem, včetně DPH, se odečte částka „provize“, která přísluší vlastníku čerpací stanice, navýšená o příslušnou DPH. Dodané pohonné hmoty jsou v průměru prodány v době značně kratší než 9 dní od dodání, což je lhůta pro zaplacení, kterou navrhovatel určil odpůrci. Distributor vykazuje čerpací stanici měsíčně úhradu nebo dluh v závislosti na tom, zda se ceny dodávaných pohonných hmot zvyšují nebo snižují. Náklady na dopravu nese dodavatelský podnik.

                           4)

                           Vlastník čerpací stanice ručí a odpovídá za zákazníky, které začlenil do systému používání kreditní karty zřízené a vedené skupinou společností, do níž patří dodavatel, zisk z veškerých prodejů uskutečněných prostřednictvím uvedené kreditní karty obdrží za měsíc po uskutečnění prodeje, hradí malou část nákladů, které jsou spojeny s užíváním věrnostní karty dodavatele ropných produktů ze strany zákazníků, a nese nebezpečí nezaplacení ze strany zákazníků, jimž poskytl přímý úvěr.

                           5)

                           Podnik dodávající ropné produkty nese náklady na umístění své značky a udržování její hodnoty na čerpací stanici, a rovněž dává k dispozici nádrže a pumpy na pohonné hmoty, které vlastník čerpací stanice nemůže bez písemného povolení dodavatele používat na produkty, které nebyly dodány uvedeným dodavatelem, a jejichž hodnota přesně odpovídá výši bankovní záruky, kterou vlastník čerpací stanice poskytl ve prospěch dodavatele.

               B)

               Pokud by tomu tak bylo, má se nařízení Komise (EHS) 1984/83 ze dne 22. června 1983, a zejména jeho články 10 až 13, vykládat v tom smyslu, že smlouva takové povahy spadá do jeho působnosti, takže zákaz, obsažený v čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES, není použitelný, jestliže tato smlouva splňuje podmínky pro výjimku, které jsou stanoveny v uvedených článcích nařízení?

               C)

               Má být v takovém případě článek 11 tohoto nařízení vykládán v tom smyslu, že pokud je ve smlouvě stanoveno více než jedno omezení hospodářské soutěže, tedy kromě toho, že stanovením výhradního odběru od dodavatelského podniku je dán zákaz soutěžit, určuje prodejní ceny dodavatel, lze tuto smlouvu považovat za platnou na základě povolení vydaného v listopadu 2001, jímž distributorský podnik umožňuje čerpací stanici, aby snížila prodejní cenu, bez omezení zisku distributorského podniku?

      (1)  Nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5)


title: Věc C-482/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgerichts Innsbruck (Rakousko) dne 7. září 2016 – Georg Stollwitzer v. ÖBB Personenverkehr AG

text:
               21.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 428/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgerichts Innsbruck (Rakousko) dne 7. září 2016 – Georg Stollwitzer v. ÖBB Personenverkehr AG
   (Věc C-482/16)
   (2016/C 428/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgerichts Innsbruck

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Georg Stollwitzer

      Žalovaná: ÖBB Personenverkehr AG

      Předběžné otázky

               1)

               Má být současné unijní právo, především obecné právní zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace na základě věku ve smyslu čl. 6 odst. 3 Smlouvy o EU a článku 21 Listiny základních práv Evropské unie a zákazu diskriminace při volném pohybu pracovníků podle článku 45 SFEU a směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1), vykládáno tak, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která sice za účelem odstranění diskriminace na základě věku konstatované Soudním dvorem Evropské unie v rozsudku Gotthard Starjakob (2) (nezohledněním doby odsloužené před dovršením 18. roku věku pro zaměstnance ÖBB (rakouské státní dráhy)) zohledňuje malou část doby odsloužené před 18. rokem věku u zaměstnanců ÖBB diskriminovaných starou úpravou (avšak pouze u těch, kteří zrovna pracují u ÖBB, u obdobných veřejnoprávních podniků činných v železniční infrastruktuře nebo železniční dopravě v EU, EHP a státech, které s EU uzavřely asociační dohody nebo dohody o volném pohybu), u převažující části původně diskriminovaných zaměstnanců ÖBB ale nezohledňuje všechny ostatní doby služby dosažené před 18. rokem věku, především pak nezohledňuje ty, které dotčeným zaměstnancům ÖBB poskytly možnost lépe plnit jejich úkoly, jako například doby služby u soukromých a jiných veřejných provozovatelů dopravy nebo infrastrukturních společností, které vyrábí, provozují nebo udržují infrastrukturu používanou zaměstnavatelem (vozový park, koleje, vedení, elektrická a elektronická zařízení, stavědla, nádraží a obdobné), nebo u podniků s nimi srovnatelných, a tím ve skutečnosti pro vysoce převažující část zaměstnanců ÖBB dotčených starou diskriminační úpravou zachovává nerovné zacházení na základě věku?

               2)

               Splňuje jednání členského státu, který je 100 % vlastníkem podniku železniční dopravy a fakticky zaměstnavatelem zaměstnanců tohoto podniku, jímž se tento pokouší unijněprávní nároky těchto zaměstnanců na doplacení odměn kvůli diskriminaci na základě mj. věku, konstatované v několika rozsudcích Soudního dvora Evropské unie (David Hütter, Siegfried Pohl, Gotthard Starjakob), jakož i v četných vnitrostátních soudních rozhodnutích, mj. Oberster Gerichtshof (rakouský nejvyšší soudní dvůr, 8 ObA 11/15y), z čistě fiskálních důvodů eliminovat změnou zákona uskutečněnou se zpětnou účinností v letech 2011 až 2015, podmínky odpovědnosti členského státu podle unijního práva stanovené Soudním dvorem v jeho judikatuře, především pak dostatečně závažné porušení unijního práva, např. ustanovení čl. 2 odst. 1 ve spojení s článkem 1 směrnice 2000/78/ES, vyložených Soudním dvorem v několika rozsudcích (David Hütter, Siegfried Pohl, Gotthard Starjakob)?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16).

      (2)  Rozsudek C-417/13, EU:C:2015:38.


title: Věc T-466/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. dubna 2011 — Lancôme v. OHIM — Focus Magazin Verlag (ACNO FOCUS) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ACNO FOCUS — Starší národní slovní ochranná známka FOCUS — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) — Skutečné užívání starší ochranné známky — Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009)“ )

text:
               28.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 160/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. dubna 2011 — Lancôme v. OHIM — Focus Magazin Verlag (ACNO FOCUS)
   (Věc T-466/08) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ACNO FOCUS - Starší národní slovní ochranná známka FOCUS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009))
   2011/C 160/20
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lancôme parfums et beauté & Cie (Paříž, Francie) (zástupci: A. von Mühlendahl a J. Pagenberg, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Focus Magazin Verlag GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: R. Schweizer a J. Berlinger, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. července 2008 (věc R 1796/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Focus Magazin Verlag GmbH a Lancôme parfums et beauté & Cie.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Lancôme parfums et beauté & Cie se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


title: Věc C-409/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága „Řízení o předběžné otázce — Společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Zařazení zboží — Výklad podpoložky kombinované nomenklatury — Směrnice 2008/118/ES — Dovoz zboží podléhajícího spotřební dani — Režimy s podmíněným osvobozením od cla — Důsledky celního prohlášení, v němž je uvedena nesprávná podpoložka kombinované nomenklatury — Nesrovnalosti během přepravy zboží podléhajícího spotřební dani“

text:
               31.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 402/3

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
   (Věc C-409/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Zařazení zboží - Výklad podpoložky kombinované nomenklatury - Směrnice 2008/118/ES - Dovoz zboží podléhajícího spotřební dani - Režimy s podmíněným osvobozením od cla - Důsledky celního prohlášení, v němž je uvedena nesprávná podpoložka kombinované nomenklatury - Nesrovnalosti během přepravy zboží podléhajícího spotřební dani“)
   (2016/C 402/03)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Schenker Nemzetközi Szállítmányozási és Logisztikai Kft.

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

      Výrok

               1)

               Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010 musí být vykládáno v tom smyslu, že takové zboží, jako je zboží dotčené v původním řízení, tvořené tabákem ke kouření, nespadá navzdory přítomnosti tabákového odpadu do čísla 2401 kombinované nomenklatury, která je obsahem přílohy I nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 861/2010, jelikož tento odpad nebrání v tom, aby měl dotčený výrobek uvedené určení. Takové zboží, je-li nebalené, stlačené v krabicích přetažených PVC folií o čisté hmotnosti 30 kg, však může spadat pod číslo 2403 kombinované nomenklatury, a konkrétněji do podpoložky 2403 10 90 uvedené nomenklatury.

               2)

               Pojem „režim s podmíněným osvobozením od cla“ uvedený v čl. 4 bodě 6 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že uplatnění režimu s podmíněným osvobozením od cla na dané zboží nemůže být zpochybněno, pokud je kapitola společného celního sazebníku, do níž toto zboží náleží, uvedena v průvodních dokumentech správně, ale konkrétní podpoložka je uvedena chybně. V takovém případě musí být čl. 2 písm. b) a čl. 4 bod 8 směrnice 2008/118 vykládány v tom smyslu, že nedošlo k dovozu uvedeného zboží a že toto nepodléhá spotřební dani.

               3)

               V takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, musí být pojem „nesrovnalost“ ve smyslu článku 38 směrnice 2008/118 vykládán tak, že se netýká zboží propuštěného do režimu s podmíněným osvobozením od cla, jež má v průvodním dokumentu chybně uvedeno sazební zařazení.

      (1)  Úř. věst. C 439, 8.12.2014.


title: Věc C-206/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Groningen (Nizozemsko) dne  2. května 2006  – Essent Netwerk Noord B.V. v. Aluminium Delfzijl B.V., B.V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor a Essent Netwerk Noord B.V. v. 1. Saranne B.V. a 2. B.V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor a Aluminium Delfzijl B.V. v. Staat der Nederlanden (Ministerie van Economische Zaken)

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Groningen (Nizozemsko) dne 2. května 2006 – Essent Netwerk Noord B.V. v. Aluminium Delfzijl B.V., B.V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor a Essent Netwerk Noord B.V. v. 1. Saranne B.V. a 2. B.V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor a Aluminium Delfzijl B.V. v. Staat der Nederlanden (Ministerie van Economische Zaken)
   (Věc C-206/06)
   (2006/C 178/28)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank Groningen
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Essent Netwerk Noord B.V.

      Žalovaná: Aluminium Delfzijl B.V.

      Další účastníci řízení: B.V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor, Saranne B.V., B. V. Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor, Staat der Nederlanden (Ministerie van Economische Zaken)
   Předběžné otázky

               1.

               Musí být články 25 a 90 Smlouvy o ES vykládány v tom smyslu, že brání zákonnému opatření, podle kterého jsou vnitrostátní odběratelé elektřiny povinni během přechodného období (ode dne 31. srpna 2000 až do dne 31. prosince 2000) zaplatit svému provozovateli sítě tarifní příplatek za množství elektřiny dodané pro svou potřebu, přičemž tento příplatek musí být provozovatelem sítě převeden na zákonodárcem určenou společnost k úhradě jejích nákladů, které nejsou slučitelné s trhem a které vznikly v důsledku povinností nebo investic, jež tato společnost přijala, respektive učinila, před liberalizací trhu s elektřinou a tato společnost

                           —

                           je společnou dceřinou společností čtyř vnitrostátních výrobců elektřiny,

                           —

                           v dotčeném období (rok 2000) byla jedinou osobou, která odpovídala za s trhem neslučitelné náklady, které v tomto roce vznikly,

                           —

                           k pokrytí těchto nákladů v tomto roce prokazatelně potřebuje částku ve výši 400 milionů NLG (181 512 086,40 EUR),

                           —

                           pokud příjem z tohoto tarifního příplatku překračuje uvedenou částku, musí přebytek odvést ministrovi?

               2.

               Splňuje právní úprava uvedená v první otázce předpoklady čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES?


title: Věc C-357/07: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — TNT Post UK Ltd, The Queen v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs ( Šestá směrnice o DPH — Osvobození — Článek 13 část A odst. 1 písm. a) — Poskytování služeb veřejnými poštami )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — TNT Post UK Ltd, The Queen v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-357/07) (1)

   („Šestá směrnice o DPH - Osvobození - Článek 13 část A odst. 1 písm. a) - Poskytování služeb veřejnými poštami“)
   2009/C 141/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: TNT Post UK Ltd, The Queen

      Žalovaný: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

      Za přítomnosti: Royal Mail Group Ltd

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Výklad článku 13 části A odst. 1 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození některých činností ve veřejném zájmu od daně — Poskytování služeb veřejnými poštami — Pojem „veřejné pošty“ — Otázka zahrnutí obchodní společnosti poskytující poštovní služby

      Výrok

               1)

               Pojem „veřejné pošty“ uvedený v čl. 13 části A odst. 1 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že se týká veřejných nebo soukromých provozovatelů, kteří se zavázali poskytovat v členském státě všeobecné poštovní služby nebo jejich část, tak jak jsou definovány v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002.

               2)

               Osvobození stanovené v čl. 13 části A odst. 1 písm. a) šesté směrnice 77/388 se uplatní na poskytování služeb a dodání zboží, která s těmito službami souvisejí, mimo přepravu cestujících a telekomunikační služby, která veřejné pošty uskutečňují jako taková, to znamená na základě svého postavení provozovatele, který se zavázal poskytovat v členském státě všeobecné poštovní služby nebo jejich část. Neuplatní se na poskytování služeb nebo dodání zboží, která s těmito službami souvisejí, jejichž podmínky byly sjednány individuálně.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


title: Věc T-286/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. října 2012 — Fondation IDIAP v. Komise ( „Rozhodčí doložka — 6. rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrační činnosti — Smlouvy týkající se projektů Amida, Bacs a Dirac — Způsobilé náklady — Vzor dodatečných nákladů — Plat výzkumníků, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu neurčitou — Nedostatek vlastních zdrojů smluvní strany“ )

text:
               1.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 373/5

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. října 2012 — Fondation IDIAP v. Komise
   (Věc T-286/10) (1)

   (Rozhodčí doložka - 6. rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrační činnosti - Smlouvy týkající se projektů Amida, Bacs a Dirac - Způsobilé náklady - Vzor dodatečných nákladů - Plat výzkumníků, kteří uzavřeli pracovní smlouvu na dobu neurčitou - Nedostatek vlastních zdrojů smluvní strany)
   2012/C 373/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fondation de l’Institut de recherche IDIAP (Martigny, Švýcarsko) (zástupci: G. Chapus-Rapin a G. Couchepin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a A. Sauka, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný zejména podle článku 272 SFEU, aby Tribunál určil, že některé náklady žalobkyně v rámci výkonu smlouvy č. 33812, týkající se projektu Amida, č. 271140 týkající se projektu Bacs a č. 27787 týkající se projektu Dirac, uzavřených s Evropskou komisí v rámci 6. rámcového programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrační činnosti přispívající k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovaci (2002 až 2006), zřízeného rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES ze dne 27. června 2002 (Úř. v. ES L 232, s. 1; Mim. vyd. 13/029, s. 576), lze nahradit a že žalobkyně v důsledku toho není povinna nahradit částku 98 042,45 eur z titulu smlouvy týkající se projektu Dirac a částku 251 505,76 eur z titulu smlouvy týkající se projektu Amida, jakož i podpůrně návrh na základe článku 263 SFEU, směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, kterým tento orgán potvrdil závěry auditu, který prohlásil sporné náklady za neoprávněné, a k uložení povinnosti Komisi, aby iniciovala audit projektů, které se mají uskutečnit prostřednictvím jiné společnosti než společností, která provedla původní audit

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Fondation de l’Institut de recherche IDIAP ponese krom vlastních nákladů řízení i náklady řízení Evropské komise včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

      (1)  Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


title: Věc C-447/10: Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 24. října 2012 — Grain Millers, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Grain Millers GmbH & Co. KG

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/14

         Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 24. října 2012 — Grain Millers, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Grain Millers GmbH & Co. KG
   (Věc C-447/10) (1)

   2013/C 101/28
   Jednací jazyk: angličtina
   Předseda čtvrtého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


title: Věc T-796/14: Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Philip Morris v. Komise

text:
               16.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/24

         Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Philip Morris v. Komise
   (Věc T-796/14)
   (2015/C 056/35)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Philip Morris Ltd (Richmond, Spojené království) (zástupci: K. Nordlander a M. Abenhaïm, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou;

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise Ares (2014) 3142109 ze dne 24. září 2014 v rozsahu, v němž odepírá žalobkyni plný přístup k požadovaným dokumentům, s výjimkou v nich obsažených redigovaných osobních údajů, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Ares (2014) 3142109 ze dne 24. září 2014, kterým Komise odepřela žalobkyni plný přístup k šesti interním dokumentům vypracovaným v rámci přípravných prací, které vedly k přijetí směrnice 2014/40/EU týkající se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků (1) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila svou povinnost uvést odůvodnění tím, že u jednotlivých dokumentů nevysvětlila, kterou příslušnou výjimku z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise („nařízení o transparentnosti“) uplatnila a na základě kterých skutkových okolností a úvah. Komise tím, že se na podporu jednotlivých důvodů pro odepření opírala o stejné celkové obecné argumenty (ochrana soudního řízení, právního poradenství a rozhodovacího procesu), neuvedla důvody, proč by zpřístupnění požadovaných dokumentů „konkrétně a skutečně“ ohrožovalo tyto zájmy. Přesněji řečeno, napadené rozhodnutí nevysvětluje, zda důvodem pro všechna odepření je „soudní řízení“ nebo „právní poradenství“.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila čl. 4 odst. 2 druhou odrážku nařízení o transparentnosti tím, že neprokázala, jak by zpřístupnění v každém případě mohlo „konkrétně a skutečně“ porušit ochranu „právního poradenství“ nebo „soudního řízení“. Pokud jde o ochranu „právního poradenství“, judikatura odmítá všechna abstraktní odůvodnění uvedená Komisí a Komise neposkytla žádné konkrétní vysvětlení, proč by plné zpřístupnění požadovaných dokumentů v tomto případě konkrétně a skutečně porušilo ochranu právního poradenství. Pokud jde o „soudní řízení“, Komise opět konkrétně nevysvětlila, proč by zpřístupnění „konkrétně a skutečně“ porušilo ochranu „soudního řízení“.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila oba pododstavce čl. 4 odst. 3 nařízení o transparentnosti tím, že nevysvětlila, jak by zpřístupnění konkrétně a skutečně porušilo ochranu „rozhodovacího procesu“. Co se týče prvního pododstavce čl. 4 odst. 3 nařízení o transparentnosti, Komise neuvedla, který „rozhodovací proces“ by bylo možné považovat za „probíhající“, a neprokázala, jak by zpřístupnění konkrétně a skutečně ohrozilo rozhodovací proces. Co se týče druhého pododstavce tohoto ustanovení, Komise neprokázala, že požadované dokumenty byly „stanovisky“ ve smyslu tohoto pododstavce, a ani to, že by riziko, že zpřístupnění by konkrétně a skutečně ohrozilo rozhodovací proces, bylo vážné ve striktním smyslu tohoto pododstavce.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES (Úř. věst. L 127, s. 1).


title: Věc T-144/16: Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Mundipharma v. EUIPO – Multipharma (MULTIPHARMA)

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/40

         Žaloba podaná dne 4. dubna 2016 – Mundipharma v. EUIPO – Multipharma (MULTIPHARMA)
   (Věc T-144/16)
   (2016/C 191/53)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Mundipharma AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: F. Nielsen, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Multipharma SA (Lucemburk, Lucembursko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MULTIPHARMA“ – přihláška č. 9 537 887

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. ledna 2016, ve věci R 2950/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které byly vynaloženy na řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-430/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Rovigo — Itálie) — trestní řízení proti Md Sagorovi ( „Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví možnost nahrazení peněžitého trestu trestem vyhoštění či trestem domácího vězení“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/13

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Rovigo — Itálie) — trestní řízení proti Md Sagorovi
   (Věc C-430/11) (1)

   (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví možnost nahrazení peněžitého trestu trestem vyhoštění či trestem domácího vězení)
   2013/C 26/23
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Rovigo

      Účastník původního trestního řízení

   Md Sagor

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Rovigo — Výklad článků 2, 4, 6, 7, 8, 15 a 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98), jakož i čl. 4 odst. 3 SEU — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví pokutu od 5 000 do 10 000 eur cizinci, který neoprávněně vstoupil na vnitrostátní území nebo na něm neoprávněně pobývá — Přípustnost trestného činu neoprávněného pobytu — Přípustnost okamžitého vyhoštění na období přinejmenším pěti let nebo trestu omezujícího svobodu („permanenza domiciliare“) jakožto náhrady za peněžitý trest — Povinnosti členských států během lhůty pro provedení směrnice

      Výrok

   Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládána v tom smyslu, že

               —

               nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, jež postihuje neoprávněný pobyt státních příslušníků třetích zemí peněžitým trestem, který může být nahrazen trestem vyhoštění, a

               —

               brání právní úpravě členského státu, která umožňuje postihovat neoprávněný pobyt státních příslušníků třetích zemí trestem domácího vězení, aniž zaručuje, že výkon tohoto trestu bude ukončen, jakmile bude možný fyzický přesun dotyčné osoby mimo uvedený členský stát.

      (1)  Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


title: Věc T-17/07: Žaloba podaná dne 16. ledna 2007 – Torres v. OHIM – Bodegas Navarro López (CITA DEL SOL)

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/39

         Žaloba podaná dne 16. ledna 2007 – Torres v. OHIM – Bodegas Navarro López (CITA DEL SOL)
   (Věc T-17/07)
   (2007/C 82/87)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Miguel Torres S. A. (Barcelona, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, M. Baz de San Ceferino a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bodegas Navarro López S. L.
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2006 ve věci č. R 1407/2005-1 a výslovně uložit OHIM náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bodegas Navarro López S. L.

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „CITA DEL SOL “pro výrobky a služby náležející do tříd 33 a 39 (přihláška č. 2.712.982)

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „VIÑA SOL“(ochranná známka č. 462.523) a národní slovní ochranné známky „VIÑA SOL “pro výrobky náležející do třídy 33, etiketa „TORRES VIÑA SOL “pro výrobky náležející do třídy 33, národní slovní ochranná známka „SOL “pro výrobky náležející do třídy 33

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-416/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Eesti Autorite Ühing v. Komise ( „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Autorská práva k veřejnému provádění hudebních děl prostřednictvím internetu, satelitu a kabelového vysílání — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES — Rozdělení zeměpisného trhu — Dvojstranné dohody mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu — Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit multiteritoriální a multirepertoárové licence — Důkaz — Presumpce neviny“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Eesti Autorite Ühing v. Komise
   (Věc T-416/08) (1)

   (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provádění hudebních děl prostřednictvím internetu, satelitu a kabelového vysílání - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvojstranné dohody mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit multiteritoriální a multirepertoárové licence - Důkaz - Presumpce neviny)
   2013/C 156/52
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Eesti Autorite Ühing (Tallinn, Estonsko) (zástupce: M. Favart, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a A. Biolan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalobce: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: J. F. Bellis a K. Van Hove, advokáti); a European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupci: D. Waelbroeck a D. Slater, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).

      Výrok rozsudku

               1)

               Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Eesti Autorite Ühing.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


title: Věc T-152/04: Žaloba podaná dne 26. dubna 2004 GRAFTECH INTERNATIONAL LTD. proti Komisi Evropských společenství

text:
               10.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/11

         Žaloba podaná dne 26. dubna 2004 GRAFTECH INTERNATIONAL LTD. proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-152/04)
   (2004/C 179/22)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 26. dubna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství GRAFTECH INTERNATIONAL LTD., se sídlem ve Wilmingtonu, Delaware (Spojené státy americké), zastoupenou K.P.E. Lasokem QC a Brianem Hartnettem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               podpůrně, změnil napadené rozhodnutí při výkonu své neomezené soudní pravomoci tak, že úroky ve výši 8,04 % poběží až ode dne 30. září 2003, nebo, aby snížil úrokovou sazbu;

               —

               uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Předmětem této žaloby je rozhodnutí Komise, obsažené v dopise ze dne 17. února 2004, kterým Komise uložila žalobkyni zaplatit úroky z pokuty uložené Komisí rozhodnutím ze dne 18. července 2001 (1) ve výši 8,04 %, namísto 6,04 %.
   Na podporu své žaloby žalobkyně vytýká Komisi, že jednala nelegálně, když se snažila uložit jí nejvyšší ze dvou možných úrokových sazeb. Podle žalobkyně, bylo zpoždění platby pokuty nebo poskytnutí dostatečné finanční jistoty způsobeno skutečností, že Komise uznala, že žalobkyně není schopna zaplatit pokutu, a tím, že oba účastníci řízení se snažili dosáhnout dohody o tom, co by mohlo tvořit dostatečnou finanční jistotu. Žalobkyně má za to, že s ní nemá být zacházeno jako s účastníkem řízení, který je v prodlení, vzhledem k jejímu rozhodnutí podat žalobu proti rozhodnutí o uložení pokuty a vzhledem k povaze a obsahu jednání vedených v dobré víře.
   Žalobkyně dále Komisi vytýká, že jednala v rozporu s čl. 86 odst. 5 nařízení 2342/2002 (2).
   Žalobkyně má také za to, že postoj Komise umožňoval žalobkyni oprávněně očekávat, že jí bude uložena úroková sazba ve výši 6,04 %.
   Žalobkyně se dovolává porušení zásady řádné správy, neboť Komise nesouhlasila s uspokojující formou finanční jistoty. Navíc, žalobkyně vytýká Komisi, že jí během jednání jasně nesdělila, že použije nejvyšší úrokovou sazbu.
   Na závěr má žalobkyně za to, že napadené rozhodnutí je nepřiměřené. Dle žalobkyně je účelem sazby úroků z prodlení předcházet liknavému chování a ne trestat jednání podniků v dobré víře, do kterých Komise dobrovolně vstoupila a pokračovala v nich dle svého vlastního uvážení.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2002/271/ES ze dne 18. července 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP – Věc COMP/E-1/36.490 – Uhlíkové elektrody (Úř. věst. L 100, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2345/2003 ze dne 23. prosince 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1).


title: Věc C-79/09: Žaloba podaná dne 23. února 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/3

         Žaloba podaná dne 23. února 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
   (Věc C-79/09)
   2009/C 129/05
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a W. Roels, zmocněnci)

      Žalované: Nizozemské království

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Nizozemské království tím, že od daně z přidané hodnoty osvobodilo poskytnutí pracovníků v sociokulturním odvětví, v odvětví zdravotnictví a vzdělávání takzvaným Euroregionům a poskytnutí pracovníků za účelem, který podporuje pracovní mobilitu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. c), článku 13, čl. 24 odst. 1 a článku 132 směrnice 2006/112/ES (1),

               —

               uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise má za to, že poskytnutí pracovníků v sociokulturním odvětví, v odvětví zdravotnictví a vzdělávání je nutno podle článků 2, 9 a 24 směrnice 2006/112/ES zdanit. Na tuto službu se nevztahuje ani osvobození podle čl. 132 odst. 1 písm. b), c), g) a i), ani osvobození podle čl. 132 odst. 1 písm. n).

      (1)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


title: Věc C-516/10: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. ledna 2012 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/8

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. ledna 2012 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-516/10) (1)

   2012/C 109/16
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


title: Věc C-203/10: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad — Bulharsko) — Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna v. „Auto Nikolovi“ OOD ( „Směrnice 2006/112/ES — Daň z přidané hodnoty — Použité díly pro motorová vozidla — Dovoz do Unie obchodníkem povinným k dani — Režim ziskové přirážky nebo běžný režim DPH — Vznik nároku na odpočet — Přímý účinek“ )

text:
               30.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 130/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad — Bulharsko) — Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna v. „Auto Nikolovi“ OOD
   (Věc C-203/10) (1)

   (Směrnice 2006/112/ES - Daň z přidané hodnoty - Použité díly pro motorová vozidla - Dovoz do Unie obchodníkem povinným k dani - Režim ziskové přirážky nebo běžný režim DPH - Vznik nároku na odpočet - Přímý účinek)
   2011/C 130/13
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven administrativen sad

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“- Varna

      Žalovaná:„Auto Nikolovi“ OOD

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Varhoven administrativen sad — Výklad čl. 311 odst. 1 bodu 1, článku 314 a čl. 320 odst. 1 prvního a druhého pododstavce směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Režim ziskové přirážky u obchodníka povinného k dani, který použité zboží sám dovezl do Společenství — Pojem „použité zboží“ a relevance možnosti individuálně identifikovat dotčené zboží pro tento pojem — Okamžik, kdy vzniká právo obchodníka povinného k dani na odpočet DPH na vstupu — Přímý účinek článku 314 uvedené směrnice.

      Výrok

               1)

               Článek 314 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že režim ziskové přirážky není použitelný na dodání zboží, jako jsou použité díly pro motorová vozidla, které jako zboží podléhající běžnému režimu daně z přidané hodnoty do Unie dovezl sám obchodník povinný k dani.

               2)

               Článek 320 odst. 1 první pododstavec a odst. 2 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které stanoví odklad nároku obchodníka povinného k dani na odpočet daně z přidané hodnoty odvedené na základě uvedeného režimu při dovozu jiného zboží než uměleckých děl, sběratelských předmětů nebo starožitností až do následného dodání podléhajícího běžnému režimu daně z přidané hodnoty.

               3)

               Článek 314 a čl. 320 odst. 1 první pododstavec a odst. 2 směrnice 2006/112 mají přímý účinek, který opravňuje jednotlivce dovolávat se těchto ustanovení před vnitrostátním soudem, aby zabránil použití vnitrostátní právní úpravy, která je s těmito ustanoveními neslučitelná.

      (1)  Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 10. prosince 2004 ve věci T-196/03, European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (Zjevná nepřípustnost — Pojem osobně dotčeného žalobce — EHZS — Platné smlouvy — Práva duševního vlastnictví)

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/15

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 10. prosince 2004
   ve věci T-196/03, European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI) proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (1)

   (Zjevná nepřípustnost - Pojem osobně dotčeného žalobce - EHZS - Platné smlouvy - Práva duševního vlastnictví)
   (2005/C 69/29)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci T-196/03, European Federation for Cosmetic Ingredients (EFfCI), se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupená K. Van Maldegem a C. Mereuem, advokáty, proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (zmocněnci: E. Karlsson a C. Ciorgi Fort), jejímž předmětem je zrušení:

               —

               článku 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/15/ES ze dne 27. února 2003, kterou se mění směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků (Úř. věst. L 66, s. 26), v rozsahu, v němž do směrnice 76/768 vkládá nový čl. 4a odst. 2 a 2.1 a nový článek 4b,

               —

               článku 1 odst. 5 směrnice 2003/15 v rozsahu, v němž do čl. 6 odst. 3 směrnice 76/768 vkládá nový pododstavec,

         Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a Dehousse, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 10. prosince 2004 usnesení, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Žalobkyně ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené žalovanými.

      (1)  Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


title: Věc F-120/06 R: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 14. prosince 2006 – Dálnoky v. Komise ( Řízení o předběžných opatřeních — Oznámení o výběrovém řízení — Přípustnost žaloby v hlavním řízení — Naléhavost — Neexistence )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/50

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 14. prosince 2006 – Dálnoky v. Komise
   (Věc F-120/06 R)
   („Řízení o předběžných opatřeních - Oznámení o výběrovém řízení - Přípustnost žaloby v hlavním řízení - Naléhavost - Neexistence“)
   (2006/C 331/111)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Noémi Dálnoky (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Horváth, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Kraemer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Pozastavení průběhu zkoušek obecného výběrového řízení EPSO/AD/47/06 až do rozhodnutí o žalobě na zrušení oznámení o výběrovém řízení zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie dne 21. června 2006 (Úř. věst. C 145 A, s. 1)
   Výrok usnesení

               1)

               Návrh na vydání předběžných opatření se zamítá.

               2)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) 16. prosince 2004 ve věci C-520/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana): José Vicente Olaso Valero proti Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (Sociální politika — Ochrana zaměstnanců v případě platové neschopnosti zaměstnavatele — Směrnice 80/987/EHS — Rozsah působnosti — Pojem „pohledávky“ — Pojem „odměna“ — Příslušná náhrada škody v případě neplatné výpovědi)

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/9

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   16. prosince 2004
   ve věci C-520/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana): José Vicente Olaso Valero proti Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (1)

   (Sociální politika - Ochrana zaměstnanců v případě platové neschopnosti zaměstnavatele - Směrnice 80/987/EHS - Rozsah působnosti - Pojem „pohledávky“ - Pojem „odměna“ - Příslušná náhrada škody v případě neplatné výpovědi)
   (2005/C 45/18)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-520/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) ze dne 27. listopadu 2003, které došlo Soudnímu dvoru dne 15. prosince 2003, v řízení mezi Josém Vicentem Olasem Valerem proti Fondo de Garantía Salarial (Fogasa), Soudní dvůr (první senát), ve složení: P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann a E. Juhász, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 16. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Vnitrostátnímu soudci přísluší, aby určil, zda pojem „odměna“, tak jak ho vymezuje vnitrostátní právo, zahrnuje náhradu škody za neplatnou výpověď. Pokud tomu tak je, pak se na tuto náhradu škody vztahuje směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění platném před vydáním směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice 80/987.

               2)

               Když podle dotyčné vnitrostátní právní úpravy pohledávky, které odpovídají náhradám škody za neplatnou výpověď, uznané rozsudkem nebo správním rozhodnutím, spadají pod pojem „odměna“, stejné pohledávky uznané v řízení o smíru takovém, jaké je předmětem projednávaného případu, musejí být považovány za pohledávky zaměstnanců vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů a týkající se odměny ve smyslu směrnice 80/987. Vnitrostátní soudce nesmí přihlédnout k vnitrostátní právní úpravě, která při porušení zásady rovnosti vylučuje posledně jmenované pohledávky z pojmu „odměna“ ve smyslu uvedené právní úpravy.

      (1)  Úř. věst. C 59, ze dne 6.3.2004.


title: Výmaz věci C-62/04

text:
               22.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 19/17

         Výmaz věci C-62/04 (1)

   (2005/C 19/38)

      (Jednací jazyk: italština)

   Usnesením ze dne 28. září 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-62/04: Komise Evropských společenství proti Italské republice.

      (1)  Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


title: Věc C-566/10 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. listopadu 2012 — Italská republika v. Evropská komise, Litevská republika, Řecká republika ( „Kasační opravný prostředek — Jazykový režim — Oznámení o otevřených výběrových řízeních na místa administrátorů a asistentů — Zveřejnění úplného znění ve třech úředních jazycích — Jazyk, ve kterém probíhají zkoušky — Výběr druhého jazyka ze tří úředních jazyků“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/3

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. listopadu 2012 — Italská republika v. Evropská komise, Litevská republika, Řecká republika
   (Věc C-566/10 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Jazykový režim - Oznámení o otevřených výběrových řízeních na místa administrátorů a asistentů - Zveřejnění úplného znění ve třech úředních jazycích - Jazyk, ve kterém probíhají zkoušky - Výběr druhého jazyka ze tří úředních jazyků)
   2013/C 26/04
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnec, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, avvocato), Litevská republika, Řecká republika (zástupkyně: A. Samoni-Rantou, S. Vodina a G. Papagianni, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 13. září 2010, Itálie v. Komise (spojené věci T-166/07 a T-285/07), kterým Tribunál zamítl návrh na zrušení oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/94/07 (Úř. věst. 2007, C 45 A, s. 3), EPSO/AST/37/07 (Úř. věst. 2007, C 45 A, s. 15) a EPSO/AD/95/07 (Úř. věst. 2007, C 103 A, s. 7)

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 13. září 2010, Itálie v. Komise (T-166/07 a T-285/07), se zrušuje.

               2)

               Oznámení o otevřených výběrových řízeních EPSO/AD/94/07 za účelem vytvoření seznamu kandidátů vhodných k přijetí na místa administrátorů (AD 5) v oblasti informací, komunikací a médií, EPSO/AST/37/07 za účelem vytvoření seznamu kandidátů vhodných k přijetí na místa asistentů (AST 3) v oblasti komunikací a informací a EPSO/AD/95/07 za účelem vytvoření seznamu kandidátů vhodných k přijetí na místa administrátorů (AD 5) v oblasti informací (knihovna/dokumentace) se zrušují.

               3)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení Italské republiky a ponese vlastní náklady řízení v obou stupních.

               4)

               Řecká republika a Litevská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 26.2.2011.


title: Věc C-268/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 8. června 2015 – Fernand Ullens de Schooten v. Ministr sociálních věcí a veřejného zdraví, ministr spravedlnosti

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 8. června 2015 – Fernand Ullens de Schooten v. Ministr sociálních věcí a veřejného zdraví, ministr spravedlnosti
   (Věc C-268/15)
   (2015/C 279/24)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour d'appel de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Fernand Ullens de Schooten

      Žalovaní: Ministr sociálních věcí a veřejného zdraví, ministr spravedlnosti

      Předběžné otázky

               1)

               Vyžaduje právo Společenství a zejména zásada efektivity, aby za určitých okolností, konkrétně za okolností popsaných v bodě 38 tohoto rozsudku, vnitrostátní promlčecí lhůta podle článku 100 koordinovaných zákonů o finanční správě státu, která se použije na žádost o poskytnutí náhrady podanou jednotlivcem proti belgickému státu za porušení článku 43 Smlouvy o ES (nyní článek 49 SFEU) ze strany zákonodárce, začala běžet až v okamžiku, kdy je toto porušení zjištěno, nebo je zásada efektivity za těchto okolností naopak dostatečně zaručena možností tohoto jednotlivce přerušit promlčecí lhůtu doručením podání prostřednictvím soudního vykonavatele?

               2)

               Mají být články 43 ES, 49 ES a 56 ES a pojem „čistě vnitrostátní situace“, který může omezit možnost jednotlivce dovolávat se těchto ustanovení v rámci sporu před vnitrostátním soudem, vykládány tak, že brání uplatnění evropského práva ve sporu mezi belgickým státním příslušníkem a belgickým státem, jehož cílem je náhrada škody způsobené údajným porušením práva Společenství, které spočívá v přijetí belgického právního předpisu takového typu, jako je článek 3 královské vyhlášky č. 143 ze dne 30. prosince 1982, který se použije bez rozdílu na belgické státní příslušníky a státní příslušníky jiných členských států, a zachování jeho platnosti?

               3)

               Mají být zásada přednosti evropského práva a čl. 4 odst. 3 SEU vykládány tak, že neumožňují nepoužít pravidlo překážky věci pravomocně rozsouzené, jestliže jde o opětovný přezkum nebo zrušení pravomocného soudního rozhodnutí, které je v rozporu s evropským právem, ale naopak umožňují nepoužít vnitrostátní pravidlo překážky věci pravomocně rozsouzené, jestliže by toto pravidlo vyžadovalo přijmout na základě tohoto pravomocného soudního rozhodnutí, které je však v rozporu s evropským právem, jiné soudní rozhodnutí, které by nadále zachovalo porušení evropského práva, ke kterému došlo tímto prvním soudním rozhodnutím?

               4)

               Může Soudní dvůr potvrdit, že otázka, zda má být vyloučeno uplatnění pravidla věci pravomocně rozsouzené v případě pravomocného soudního rozhodnutí, jež je v rozporu s evropským právem, v rámci žádosti o přezkum nebo zrušení tohoto rozhodnutí, není věcně totožná ve smyslu rozsudků Da Costa a CILFIT s otázkou, zda je pravidlo překážky věci pravomocně rozsouzené v rozporu s evropským právem v rámci žádosti o (nové) rozhodnutí, které by opětovně představovalo porušení evropského práva, takže soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky, se nemůže vyhnout povinnosti podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce?