title: Věc T-468/09: Žaloba podaná dne 24. listopadu 2009 — JSK International Architekten und Ingenieure v. ECB

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/61

         Žaloba podaná dne 24. listopadu 2009 — JSK International Architekten und Ingenieure v. ECB
   (Věc T-468/09)
   2010/C 24/108
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: JSK International Architekten und Ingenieure GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: J. Steiff a K. Heuvels, advokáti)

      Žalovaná: Evropská centrální banka

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit rozhodnutí ECB o zadání zakázky ze dne 6. srpna 2009 a rozhodnutí orgánu ECB příslušnému k přezkumu o stížnosti ze dne 14. září 2009 za neúčinné;

               —

               určit, že namísto zrušeného rozhodnutí o zadání zakázky se udělí zakázka žalobkyni, podpůrně určit, že se opětovně provede zadávací řízení od výzvy k podávání nabídek, včetně zapojení JSK, dále podpůrně určit, že se opětovně provede zadávací řízení v plném rozsahu;

               —

               podpůrně přiznat — pouze pro případ, že návrhová žádání pod bodem 1 a 2 budou odmítnuta, což se nepředpokládá — žalobkyni náhradu škody ve výši odpovídající pozitivnímu zájmu (ušlý zisk) — která je předběžně vyčíslena na částku 900 000 eur, podpůrně ve výši odpovídající negativnímu zájmu (náklady na pořízení nabídky), která je vyčíslena na částku 80 000 eur;

               —

               uložit ECB náhradu nákladů řízení a nezbytných mimosoudních výdajů vynaložených žalobkyní za účelem právního vymáhání (odměny advokátů a výlohy).

               —

               umožnit žalobkyni nahlédnutí do spisu v plném rozsahu, které jí bylo dosud odpíráno.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se prostřednictvím svých návrhových žádání obrací jednak proti rozhodnutí zadávací komise ECB ze dne 6. srpna 2009, kterým byla nabídka žalobkyně odmítnuta v rámci vyhlášení veřejné zakázky na koordinaci a vedení stavby nové budovy ECB ve Frankfurtu nad Mohanem (T109 vedoucí stavby), a jednak proti rozhodnutí orgánu ECB příslušnému k přezkumu ze dne 14. září 2009 o zamítnutí stížnosti žalobkyně proti výše uvedenému rozhodnutí. Podpůrně žalobkyně požaduje náhradu škody.
   Žalobkyně zaprvé k odůvodnění své žaloby tvrdí, že rozhodnutí o zadání zakázky je vzhledem ke střetu zájmů stiženo vadou. V této souvislosti se namítá porušení zásady řádné správy ve smyslu článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
   Zadruhé žalobkyně uvádí, že nezohlednění její nabídky je stiženo právními vadami a zpochybňuje, že tato nabídka byla vyloučena z důvodu nedostatečnosti a nízké kvality.
   Nakonec žalobkyně namítá procesní nedostatky vztahující se k transparentnosti a právní ochraně, jako je porušení nároku na nahlédnutí do spisu.


title: Věc C-12/08: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour du travail de Liège — Belgie) — Mono Car Styling SA, v likvidaci v. Dervis Odemis a další ( Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Směrnice 98/59/ES — Články 2 a 6 — Postup informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v případech hromadného propouštění — Povinnosti zaměstnavatele — Právo zaměstnanců podat opravný prostředek — Požadavek konformního výkladu )

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour du travail de Liège — Belgie) — Mono Car Styling SA, v likvidaci v. Dervis Odemis a další
   (Věc C-12/08) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 98/59/ES - Články 2 a 6 - Postup informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v případech hromadného propouštění - Povinnosti zaměstnavatele - Právo zaměstnanců podat opravný prostředek - Požadavek konformního výkladu“)
   2009/C 220/11
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour du travail de Liège

      Účastníci původního trestního řízení

      Žalobkyně: Mono Car Styling SA, v likvidaci

      Žalovaní: Dervis Odemis a další

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de travail de Liège (Belgie) — Výklad článků 2, 3 a 6 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (Úř. věst. L 225, s. 16) — Řádné provedení postupu informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v případě propouštění — Neexistence písemného sdělení týkajícího se zejména důvodů plánovaného propouštění, počtu a kategorie zaměstnanců, kteří mají být propuštěni a kritérií navržených pro výběr těchto zaměstnanců — Vliv nevznesení námitky zástupci zaměstnanců na právo zaměstnanců podat individuálně žalobu za účelem zpochybnění řádného provedení propouštění — Rozsah požadavku konformního výkladu

      Výrok

               1)

               Článek 6 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění ve spojení s článkem 2 této směrnice je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zavádí postupy umožňující zástupcům zaměstnanců i jednotlivým zaměstnancům kontrolovat dodržování povinností stanovených touto směrnicí, ale která omezuje individuální právo zaměstnanců podat žalobu pokud jde o žalobní důvody, které mohou uplatnit, a toto právo podmiňuje předchozím vznesením námitek ze strany zástupců zaměstnanců vůči zaměstnavateli, jakož i předchozím vyrozuměním zaměstnavatele dotčeným zaměstnancem o tom, že napadá dodržení postupu informování a projednání.

               2)

               Skutečnost, že vnitrostátní právní úprava stanovící postupy, které zástupcům zaměstnanců umožňují kontrolovat, zda zaměstnavatel dodržel všechny povinnosti informovat a provádět konzultace stanovené směrnicí 98/59, podřizuje omezením a podmínkám individuální právo podat žalobu, které ostatně přiznává každému zaměstnanci dotčenému hromadným propouštěním, nemůže porušit zásadu účinné soudní ochrany.

               3)

               Článek 2 směrnice 98/59 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která ve srovnání s povinnostmi stanovenými v článku 2 omezuje povinnosti zaměstnavatele, který zamýšlí provést hromadné propouštění. Při použití vnitrostátního práva je vnitrostátní soud na základě zásady konformního výkladu vnitrostátního práva povinen přihlédnout k veškerým pravidlům vnitrostátního práva a vykládat je v co možná největším rozsahu ve světle znění a cíle směrnice 98/59, aby bylo dosaženo výsledku sledovaného touto směrnicí. Vnitrostátní soud tudíž musí v rámci své pravomoci zajistit, aby povinnosti takového zaměstnavatele nebyly ve srovnání s povinnostmi stanovenými v článku 2 této směrnice omezeny.

      (1)  Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


title: Věc T-173/16: Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Wöhlke v. EUIPO – Danielle Roches (ALIQUA)

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/62

         Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2017 – Wöhlke v. EUIPO – Danielle Roches (ALIQUA)
   (Věc T-173/16) (1)

   (2017/C 144/93)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předsedkyně sedmého senátu nařídila vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 232, 27.6.2016.


title: Věc F-146/06: Žaloba podaná dne 11. prosince 2006 – Speiser v. Parlament

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/42

         Žaloba podaná dne 11. prosince 2006 – Speiser v. Parlament
   (Věc F-146/06)
   (2007/C 56/80)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobce: Michael Alexander Speiser (Neu-Isenburg, Německo) (zástupce: F. Theumer)

      Žalovaný: Evropský parlament
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí žalovaného ze dne 11. září 2006 č. 115521 proti stížnosti žalobce ze dne 31. března 2006 podle čl. 90 odst. 2 Staff Regulations (služební řád) týkající se poskytování „expatriation allowance“ (příspěvek za práci v zahraničí);

               —

               uložit žalovanému, aby poskytoval žalobci „expatriation allowance“ podle čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII Staff regulations ze zpětnou účinností od 3. října 2005;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, který začal vykonávat svou službu jako „dočasný zaměstnanec“ politické skupiny ELS-ED dne 3. října 2005, se obrací proti zamítnutí své žádosti o příspěvek za práci v zahraničí. Je toho názoru, že předložil všechny doklady a písemnosti, které je nutné předložit pro uplatnění nároku na příspěvek a splnil všechny předpoklady tohoto nároku.


title: Věc T-770/14: Usnesení Tribunálu ze dne 19. července 2016 – Itálie v. Komise „EFRR — Nařízení (ES) č. 1083/2006 — Program přeshraniční spolupráce ‚Itálie – Malta 2007-2013‘ — Nedodržení lhůty — Automatické zrušení závazků — Proporcionalita — Zásada spolupráce — Zásada partnerství — Vyšší moc — Povinnost odůvodnění — Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“

text:
               12.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 335/46

         Usnesení Tribunálu ze dne 19. července 2016 – Itálie v. Komise
   (Věc T-770/14) (1)

   („EFRR - Nařízení (ES) č. 1083/2006 - Program přeshraniční spolupráce ‚Itálie – Malta 2007-2013‘ - Nedodržení lhůty - Automatické zrušení závazků - Proporcionalita - Zásada spolupráce - Zásada partnerství - Vyšší moc - Povinnost odůvodnění - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
   (2016/C 335/60)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri a P. Gentili, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. R. Killmann a D. Recchia, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba podaná na základě článku 263 SFEU a směřující jednak je zrušení nóty Ares (2014) 2975571 přijaté Komisí dne 11. září 2014, kterou Komise informovala Italskou republiku o automatickém zrušení, ke dni 31. prosince 2013, části zdrojů týkajících se závazků Evropského fondu pro regionální rozvoj (ERR) dotčených v programu přeshraniční spolupráce „Itálie – Malta 2007-2013“, a jednak k tomu, aby Tribunál prohlásil za způsobilé k financování náklady týkající se projektů ImaGenX, Simit a PIM Energethica.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


title: Věc C-552/07: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, podaná Conseil d'État – Francie) – Commune de Sausheim v. Pierre Azelvandre ( Směrnice 2001/18/ES — Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů — Místo uvolnění — Důvěrnost )

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/5

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, podaná Conseil d'État – Francie) – Commune de Sausheim v. Pierre Azelvandre
   (Věc C-552/07) (1)

   („Směrnice 2001/18/ES - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů - Místo uvolnění - Důvěrnost“)
   2009/C 90/07
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Commune de Sausheim

      Žalovaný: Pierre Azelvandre

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Conseil d'État (Francie) – Výklad článku 19 směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí (Úř. věst. L 117, s. 15) a článku 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí (Úř. věst. L 41, s. 26) – Pojem „místo uvolnění“ geneticky modifikovaných organismů (GMO) – Uvolnění omezené na přesně určenou katastrální parcelu či na rozsáhlejší zeměpisnou oblast (obec, kanton, departement)? – V prvně uvedeném případě možnost odmítnout sdělit katastrální odkazy na předmětnou parcelu z důvodů směřujících k ochraně veřejného pořádku a bezpečnosti osob a majetku?

      Výrok

               1)

               „Místo uvolnění“ ve smyslu čl. 25 odst. 4 první odrážky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS je určeno všemi informacemi o umístění uvolnění předloženými oznamovatelem příslušným orgánům členského státu, na jehož území má k tomuto uvolnění dojít, v rámci postupů uvedených v článcích 6 až 8, 13, 17, 20 nebo 23 téže směrnice.

               2)

               Výhradu týkající se ochrany veřejného pořádku nebo jiných zájmů chráněných zákonem nelze uplatnit proti sdělení informací uvedených v čl. 25 odst. 4 směrnice 2001/18.

      (1)  Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


title: Věc T-331/10: Žaloba podaná dne 12. srpna 2010 — Yoshida Metal Industry v. OHIM — Pi-Design (povrch pokrytý černými kruhy)

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/27

         Žaloba podaná dne 12. srpna 2010 — Yoshida Metal Industry v. OHIM — Pi-Design (povrch pokrytý černými kruhy)
   (Věc T-331/10)
   ()
   2010/C 274/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalokyně: Yoshida Metal Industry Co., Ltd (Niigata, Japonsko) (zástupci: S. Verea, K. Muraro a M. Balestriero, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Pi-Design AG, (Triengen, Švýcarsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. května 2010 ve věci R 1235/2008-1;

               —

               potvrdit rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 21. července 2008 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 1371244;

               —

               potvrdit platnost zápisu ochranné známky Společenství č. 1371244;

               —

               uložit žalovanému a dalšímu účastníku řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka vyobrazující povrh pokrytý černými kruhy pro výrobky tříd 8 a 21 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 1371244

      Majitel ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: další účastník řízení před odvolacím senátem

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti založila svůj návrh na absolutním důvodu pro zamítnutí podle článku 7 nařízení Rady (ES) č. 207/2009

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí a prohlášení neplatnosti zápisu ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu ii) nařízení Rady č. 207/2009, neboť odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že se ustanovení těchto článků uplatní na spornou ochrannou známku Společenství.


title: Věc F-40/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 2. května 2016 – Schmidt v. Komise

text:
               20.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 222/48

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 2. května 2016 – Schmidt v. Komise
   (Věc F-40/14) (1)

   (2016/C 222/72)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda prvního senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 292, 1.9.2014, s. 60.


title: Věc C-315/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação do Porto (Portugalsko) dne 1. července 2010 — Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd. v. Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugalsko), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Relação do Porto (Portugalsko) dne 1. července 2010 — Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd. v. Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugalsko), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.
   (Věc C-315/10)
   ()
   2010/C 260/06
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Tribunal da Relação do Porto

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Companhia Siderúrgica Nacional, CSN Cayman, Ltd.

      Žalovaný: Unifer Steel, S.L., BNP — Paribas — Suisse, COLEPCCL (Portugalsko), S.A., BPI — Banco Português de Investimento, S.A.

      Předběžné otázky

   Představuje skutečnost, že portugalské soudy rozhodly na základě státní příslušnosti o své nepříslušnosti k rozhodování o žalobě týkající se pohledávky, překážku pro závěr o souvislosti mezi žalobami, kterou stanoví čl. 6 bod 1 a článek [28] nařízení č. 44/2001 (1), pokud byla u portugalských soudů podána jiná žaloba, založená na výkonu actio pauliana, v níž je žalován jak dlužník, tak třetí nabyvatel — v tomto případě pohledávky —, jakož i samotní uschovatelé pohledávky postoupené třetímu nabyvateli — tito uschovatelé mají sídlo v Portugalsku —, za tím účelem, aby byli všichni vázáni případnou překážkou věci rozsouzené?
   Lze v případě záporné odpovědi na případ volně použít ustanovení čl. 6 bodu 1 nařízení č. 44/2001?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1).


title: Věc T-833/14: Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2016 – Søndagsavisen v. Komise

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/45

         Usnesení Tribunálu ze dne 6. dubna 2016 – Søndagsavisen v. Komise
   (Věc T-833/14) (1)

   (2016/C 191/59)
   Jednací jazyk: dánština
   Předseda šestého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


title: Věc C-295/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Darmstadt (Německo) dne 28. května 2013 — advokát H (insolvenční správce společnosti G.T. GmbH) v. H. K.

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Darmstadt (Německo) dne 28. května 2013 — advokát H (insolvenční správce společnosti G.T. GmbH) v. H. K.
   (Věc C-295/13)
   (2013/C 226/07)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Darmstadt

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Advokát H (insolvenční správce společnosti G.T. GmbH)

      Žalovaný: H. K.

      Předběžné otázky

   K výkladu čl. 1 odst. 2 písm. b), čl. 5 bodu 1 písm. a), čl. 5 bodu 1 písm. b), čl. 5 bodu 3 Úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) (dále jen „Luganská úmluva II“) a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (2) (dále jen „nařízení o úpadkovém řízení“):

               1)

               Jsou soudy členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek dlužnice, příslušné rozhodovat o žalobě podané insolvenčním správcem proti jednateli dlužnice na úhradu plateb, které byly poskytnuty poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení?

               2)

               Je soud členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek dlužnice, příslušný rozhodovat o žalobě podané insolvenčním správcem proti jednateli dlužnice na úhradu plateb, které byly poskytnuty poté, co se tato společnost stala platebně neschopnou, anebo poté, co bylo konstatováno její předlužení, pokud tento jednatel nemá své bydliště v jiném členském státě Evropské unie, nýbrž ve smluvním státě Luganské úmluvy II?

               3)

               Vztahuje se na žalobu uvedenou v bodě 1 čl. 3 odst. 1 nařízení o úpadkovém řízení?

               4)

               V případě, že se čl. 3 odst. 1 nařízení o úpadkovém řízení nevztahuje na žalobu uvedenou v bodě 1, anebo v případě, že se příslušnost soudu v tomto ohledu nevztahuje na jednatele s bydlištěm ve smluvním státě Luganské úmluvy II:
               Jedná se o konkurzní věc ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) Luganské úmluvy II?

               5)

               V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku:

                           a)

                           Je soud členského státu, ve kterém má dlužnice své sídlo, podle čl. 5 bodu 1 písm. a) Luganské úmluvy II příslušný rozhodovat o žalobě uvedené v bodě 1?

                                       α)

                                       Jde v případě předmětu žaloby uvedené v bodě 1 o nárok ze smlouvy ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. a) Luganské úmluvy II?

                                       ß)

                                       Jde v případě předmětu žaloby uvedené v bodě 1 o nárok ze smlouvy o poskytování služeb ve smyslu čl. 5 bodu 1 písm. b) Luganské úmluvy II?

                           b)

                           Jde v případě předmětu žaloby uvedené v bodě 1 o věc týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti ve smyslu čl. 5 bodu 3 Luganské úmluvy II?

      (1)  Úř. věst. 2009, L 147, s. 5.

      (2)  Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191.


title: Věc T-80/10: Žaloba podaná dne 16. února 2010 — Bell & Ross v. OHIM — Klockgrossisten i Norden (vyobrazení hodinek)

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/57

         Žaloba podaná dne 16. února 2010 — Bell & Ross v. OHIM — Klockgrossisten i Norden (vyobrazení hodinek)
   (Věc T-80/10)
   2010/C 113/88
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bell & Ross BV (Zoetermeer, Nizozemsko) (zástupce: S. Guerlain, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Klockgrossisten i Norden AB (Upplands Väsby, Švédsko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2009 vydanému ve věci R 1285/2008-3 a oznámené zástupcům společnosti BELL & ROSS BV dne 16. prosince 2009 pro:

                           —

                           porušení čl. 91 nařízení Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství;

                           —

                           porušení čl. 63 a 57 nařízení Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství a článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech;

                           —

                           porušení článku 6 Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: [průmyslový] vzor Společenství č. 342 951 (hodinky)

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Klockgrossisten i Norden AB

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti [průmyslového] vzoru Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 6, 63, 57 a 91 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství ze dne 12. prosince 2001.


title: Věc T-290/09: Žaloba podaná dne 24. července 2009 — Omnicare v. OHIM — Astellas Pharma (dříve Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)

text:
               10.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 244/7

         Žaloba podaná dne 24. července 2009 — Omnicare v. OHIM — Astellas Pharma (dříve Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)
   (Věc T-290/09)
   2009/C 244/12
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Omnicare, Inc. (Covington, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, Barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Astellas Pharma GmbH (dříve Yamanouchi Pharma GmbH) (Heidelberg, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. května 2009 ve věci R 402/2008-4; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení před Soudem vzniklých v souvislosti s touto žalobou.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „OMNICARE“ pro služby zařazené do třídy 42

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá ochranná známka „OMNICARE“ pro služby zařazené do tříd 35, 41 a 42

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, neboť odvolací senát nesprávně předpokládal, že a) dotčené ochranné známky jsou si podobné, že b) starší ochranná známka byla skutečně užívána, že c) služby, pro které byly dotčené ochranné známky skutečně užívány, jsou si podobné a že d) tudíž mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


title: Rozsudek soudu ze dne 30. března 2012 ve věci E-7/11 – Grund, elli- og hjúkrunarheimili v. Islandská agentura pro kontrolu léčiv (Lyfjastofnun) (Směrnice 2001/83/ES – volný pohyb zboží – léčiva – paralelní dovoz – kontrolní zprávy – ochrana veřejného zdraví – odůvodnění – jazykové požadavky pro označování a uvádění příbalových informací)

text:
               11.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 307/24

         ROZSUDEK SOUDU
   ze dne 30. března 2012
   ve věci E-7/11
   Grund, elli- og hjúkrunarheimili v. Islandská agentura pro kontrolu léčiv (Lyfjastofnun)
   (Směrnice 2001/83/ES – volný pohyb zboží – léčiva – paralelní dovoz – kontrolní zprávy – ochrana veřejného zdraví – odůvodnění – jazykové požadavky pro označování a uvádění příbalových informací)
   2012/C 307/10
   Ve věci E-7/11 Grund, elli- og hjúkrunarheimili v. Islandská agentura pro kontrolu léčiv (Lyfjastofnun) – ŽÁDOST k Soudu podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná soudem Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) týkající se výkladu směrnice 2001/83/ES a článků 11 a 13 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 30. března 2012 rozsudek, jehož výrok zní:

               1)

               Vnitrostátní orgány mohou podmínit dovoz léčivých přípravků z Norska, kterým byla udělena norská vnitrostátní registrace a které jsou stejné nebo v zásadě podobné přípravkům, jež již mají vnitrostátní registraci na Islandu, prostřednictvím ústavního zdravotnického zařízení, jakým je žalobce, pro potřeby osob v péči tohoto zdravotnického zařízení, držením povolení k paralelnímu dovozu.
               Takové povolení musí být vydáno na základě řízení omezujícího se na kontrolu, zda dotyčné léčivé přípravky mají platnou vnitrostátní registraci ve státu vývozu v rámci Evropského hospodářského prostoru a zda daný přípravek je stejný nebo v zásadě podobný přípravkům, jež již mají vnitrostátní registraci ve státu dovozu v rámci Evropského hospodářského prostoru.
               V této souvislosti tedy vnitrostátní orgány nesmějí požadovat, aby paralelní dovozci, jakým je i žalobce, předložili výrobní kontrolní zprávy. Takový postup nemá oporu v článku 13 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

               2)

               Není-li léčivý přípravek určen přímo pacientovi, je právo příslušných orgánů k udělení výjimky podle čl. 63 odst. 3 směrnice 2001/83/ES omezeno obecnými zásadami práva EHP. Tato posuzovací pravomoc nesmí být vykonávána nepřiměřeným, svévolným nebo zneužívajícím, a zejména ne protekcionistickým způsobem.


title: Věc C-29/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. ledna 2009 Danielou Marinovovou proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 5. listopadu 2008 ve věci T-213/08, Marinova v. Université Libre de Bruxelles a Komise

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/24

         Kasační opravný prostředek podaný dne 21. ledna 2009 Danielou Marinovovou proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 5. listopadu 2008 ve věci T-213/08, Marinova v. Université Libre de Bruxelles a Komise
   (Věc C-29/09 P)
   2009/C 267/44
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Daniela Marinova (zástupce: G. Georgiev, advokát)

      Další účastnice řízení: Université Libre de Bruxelles, Komise Evropských společenství
   Usnesením ze dne 1. července 2009 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


title: Věc T-725/14: Žaloba podaná dne 14. října 2014 — Aalberts Industries v. Komise a Soudní dvůr Evropské unie

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/43

         Žaloba podaná dne 14. října 2014 — Aalberts Industries v. Komise a Soudní dvůr Evropské unie
   (Věc T-725/14)
   (2014/C 431/67)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aalberts Industries NV (Utrecht, Nizozemsko) (zástupci: R. Wesseling a M. Tuurenhout, advokáti)

      Žalovaní: Evropská komise a Soudní dvůr Evropské Unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil Evropské unii, zastoupené Soudním dvorem nebo Evropskou komisí, náhradu škody, která žalobkyni vznikla na základě porušení jejích práv a která sestává z majetkové újmy ve výši 1 0 41  863 eur a z nemajetkové újmy ve výši 5 0 40  000 eur nebo z částky, kterou Tribunál určí podle ekvity, navýšenou o úroky z prodlení od 13. ledna 2010 do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci, které jsou vypočítané podle sazby stanovené ECB pro základní refinanční operace, platné během dotyčného období, zvýšené o dva body nebo podle přiměřené sazby stanovené Tribunálem,

               —

               uložil Evropské unii, zastoupené Soudním dvorem nebo Evropskou komisí náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně tvrdí, že Tribunál porušil její právo na rozhodnutí v přiměřené lhůtě ve věci Aalberts Industries N.V. a další v. Komise (T-385/06), v níž podala žalobu proti rozhodnutí Komise K (2006) 4180 final ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky).
   Žalobkyně uvádí, že řízení trvalo čtyři roky a tři měsíce, přičemž s ohledem na všechny okolnosti dané věci nemělo posouzení její žaloby Tribunálem trvat déle než tři roky. Tribunál tak porušil článek 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, který ukládá soudům Evropské unie povinnost rozhodnout o předložených věcech v přiměřené lhůtě, a článek 6 odst. 1 EULP, který přiznává jednotlivcům právo, aby bylo o jejich sporech rozhodnuto v přiměřené lhůtě.
   Na základě skutečnosti, že Tribunál neukončil danou věc do tří let, utrpěla žalobkyně skutečnou a určitou materiální újmu. Tato újma spočívá v nákladech, které jí vznikly při refinancování bankovní záruky, jelikož rozhodnutí bylo přijato po překročení doby tří let.
   Žalobkyně utrpěla i nemajetkovou újmu vzhledem ke skutečnosti, že byla považována za účastnici kartelové dohody nezvykle dlouho z důvodu nepřiměřené délky řízení před Tribunálem. Náhrada újmy ve výši 5 % z původně uložené pokuty odpovídá podle Soudního dvora přiměřené náhradě újmy, která byla uložena v podobných případech značného překročení lhůty na přezkoumání pokut v případech kartelových dohod.
   Žalobkyně tvrdí, že předcházející závěry potvrzují existenci přímé příčinné souvislosti mezi požadovanou náhradou škody a porušením právní normy přiznávající práva jednotlivcům ze strany Unie. Tím jsou údajně dány podmínky mimosmluvní odpovědnosti Unie podle článku 340 odst. 2 SFEU.


title: Věc T-463/09: Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2011 — Herm. Sprenger v. OHIM — Kieffer Sattlerwarenfabrik (forma třmenu) ( „Ochranná známka Společenství — Návrh na prohlášení neplatnosti — Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti — Nevydání rozhodnutí ve věci samé“ )

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/17

         Usnesení Tribunálu ze dne 8. března 2011 — Herm. Sprenger v. OHIM — Kieffer Sattlerwarenfabrik (forma třmenu)
   (Věc T-463/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
   2011/C 139/34
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Herm. Sprenger GmbH Co. KG (Iserlohn, Německo) (zástupce: V. Schiller, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupci: C. Jenewein a B. Schmidt, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: N. Fischer, advokát)

      Předmět

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. září 2009 (věc R 1614/2008-4) týkajícímu se řízení ve věci neplatnosti mezi společnostmi Georg Kieffer Sattlerwarenfabrik GmbH a Herm. Sprenger GmbH Co. KG

      Výrok

               1)

               Již není namístě o žalobě rozhodnout.

               2)

               Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim každé náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených žalovaným.

      (1)  Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


title: Věc C-252/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Pensioenfonds Metaal en Techniek v. Skatteverket „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb kapitálu — Článek 63 SFEU — Zdanění příjmů penzijních fondů — Rozdílné zacházení s rezidentními a nerezidentními penzijními fondy — Paušální zdanění rezidentních penzijních fondů na základě fiktivního výnosu — Srážková daň vybíraná z příjmů pocházejících z dividend vyplácených nerezidentním penzijním fondům — Srovnatelnost“

text:
               8.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 287/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Pensioenfonds Metaal en Techniek v. Skatteverket
   (Věc C-252/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Článek 63 SFEU - Zdanění příjmů penzijních fondů - Rozdílné zacházení s rezidentními a nerezidentními penzijními fondy - Paušální zdanění rezidentních penzijních fondů na základě fiktivního výnosu - Srážková daň vybíraná z příjmů pocházejících z dividend vyplácených nerezidentním penzijním fondům - Srovnatelnost“)
   (2016/C 287/05)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Högsta förvaltningsdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Pensioenfonds Metaal en Techniek

      Žalovaný: Skatteverket

      Výrok

   Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu:

               —

               že nebrání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž jsou dividendy vyplacené rezidentní společností zdaňovány srážkovou daní, pokud jsou tyto dividendy vypláceny nerezidentnímu penzijnímu fondu, a paušální daní, která se vypočítává z fiktivních výnosů a má dlouhodobě odpovídat zdanění všech kapitálových výnosů v obecném režimu, pokud jsou tyto dividendy vypláceny rezidentnímu penzijnímu fondu.

               —

               že však brání tomu, aby nerezidentní penzijní fondy, které jsou příjemci dividend, nemohly zohledňovat případné náklady na dosažení příjmů, které bezprostředně souvisejí s pobíráním dividend, pokud metoda výpočtu základu daně rezidentních penzijních fondů takové zohlednění umožňuje, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 235, 21. 7. 2014.


title: Věc C-396/10: Žaloba podaná dne 4. srpna 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství

text:
               9.10.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 274/18

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
   (Věc C-396/10)
   ()
   2010/C 274/28
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a V. Peere, zmocněnci)

      Žalované: Lucemburské velkovévodství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) (1), nebo v každém případě tím, že Komisi uvedené předpisy neoznámilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Lhůta pro provedení směrnice 2007/2/ES uplynula dne 14. května 2009. Ke dni podání této žaloby však žalované doposud nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí, nebo je v každém případě Komisi neoznámilo.

      (1)  Úř. věst. L 108, s. 1.


title: Věc C-402/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 16. října 2009 — Ioan Tatu v. Rumunský stát zastoupený Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 24/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 16. října 2009 — Ioan Tatu v. Rumunský stát zastoupený Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului
   (Věc C-402/09)
   2010/C 24/32
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Sibiu

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ioan Tatu

      Žalovaní: Rumunský stát zastoupený Ministerul Finanțelor și Economiei, Direcția Generală a Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Finanțelor Publice Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu, Ministerul Mediului

      Předběžné otázky

   Jsou ustanovení nařízení O.U.G č. 50/2008 (o zavedení daně ze znečištění životního prostředí u automobilů (1)), ve znění pozdějších změn (stanovených v O.U.G č. 208/2008 (2) a č. 218/2008 (3)), v rozporu s ustanoveními článku 90 Smlouvy o ES; je těmito vnitrostátními ustanoveními skutečně zavedeno zjevně diskriminační opatření?

      (1)  O.U.G č. 50/2008, o zavedení daně ze znečištění životního prostředí u automobilů, M.Of. 25.4.2008, č. 327.

      (2)  O.U.G č. 208/2008, o stanovení některých opatření týkajících se daně ze znečištění životního prostředí u automobilů, M. Of. 8.12.2008, č. 825.

      (3)  O.U.G č. 218/2008, o změně Ordinanța de urgență a Guvernului č. 50/2008, o zavedení daně ze znečištění životního prostředí u automobilů, M. Of. 11.12.2008, č. 836.


title: Věc T-285/08: Žaloba podaná dne 21. července 2008 – Securvita v. OHIM (Natur-Aktien-Index)

text:
               27.9.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/17

         Žaloba podaná dne 21. července 2008 – Securvita v. OHIM (Natur-Aktien-Index)
   (Věc T-285/08)
   (2008/C 247/32)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Securvita Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH (Hamburk, Německo) (zástupce: M. van Eendenburg, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 26. května 2008 ve věci odvolání R 525/2007-4 v tom smyslu, že bude Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) nařízeno zapsat slovní ochrannou známku „Natur-Aktien-Index“ jako ochrannou známku Společenství.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Natur-Aktien-Index“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 36 a 42 (přihláška č. 4 861 175)

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) 40/94 (1), jelikož přihlašovaná ochranná známka nepostrádá rozlišovací způsobilost.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc T-260/15: Žaloba podaná dne 22. května 2015 – Iberdrola v. Komise

text:
               3.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 254/16

         Žaloba podaná dne 22. května 2015 – Iberdrola v. Komise
   (Věc T-260/15)
   (2015/C 254/19)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Iberdrola, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Ruiz Calzado a J. Domínguez Pérez, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 1 rozhodnutí;

               —

               zrušil čl. 4 odst. 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž Španělskému království ukládá povinnost ukončit režim podpory uvedený v článku 1;

               —

               zrušil čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost navrácení státní podpory určené Komisí;

               —

               podpůrně omezil povinnost navrácení uloženou v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí na stejné podmínky, které byly stanoveny v prvním a druhém rozhodnutí, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totéž, které bylo napadeno ve věcech T-12/15, Banco de Santander a Santusa v. Komise, a T-252/15, Ferrovial SA a další v. Komise.
   Předložené žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné žalobním důvodům a hlavním argumentům předloženým v uvedených věcech.


title: Věc C-420/04P: Opravný prostředek podaný 29. září 2004 Georgiosem Gouvrasem proti rozsudku vydanému dne 15. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03 mezi G. Gouvrasem a Komisí Evropských společenství

text:
               20.11.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 284/12

         Opravný prostředek podaný 29. září 2004 Georgiosem Gouvrasem proti rozsudku vydanému dne 15. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03 mezi G. Gouvrasem a Komisí Evropských společenství
   (Věc C-420/04P)
   (2004/C 284/24)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 29. září 2004 opravný prostředek podaný Georgiosem Gouvrasem, zastoupeným A. Coolenem, J. N. Louisem, E. Marchalem a S. Orlandim, proti rozsudku vydanému dne 15. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03 mezi G. Gouvrasem a Komisí Evropských společenství.
   Účastník řízení podávající opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               Rozhodl, že

                           —

                           se rozsudek Soudu ze dne 15. července 2004 ve spojených věcech T-180/02 a T-113/03 (Georgios Gouvras v. Komise Evropských společenství) zrušuje v rozsahu, v němž zamítá návrhy na zrušení předložené ve věci T-180/02 a návrhy směřující proti rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2002, kterým byla omezena na 35 % část jeho převoditelné odměny do Lucemburku během trvání jeho dočasného přidělení.

               —

               A dále rozhodl

                           —

                           o povolení navrhovateli přizpůsobit jeho důvody a návrhy opravného prostředku.

               —

               Podpůrně

                           —

                           zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. června 2001 v celém rozsahu a rozhodnutí Komise ze dne 30. dubna 2002 v rozsahu, v němž omezuje na 35 % jeho odměny část převoditelnou do Lucemburku, jeho obvyklého místa výkonu zaměstnání;

                           —

                           uložil žalované náhradu nákladů řízení obou stupňů.

         Dovolávané důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
   Soud prvního stupně provedl nesprávné právní posouzení, když usoudil, že Komise poskytla navrhovateli informace nezbytné k tomu, aby mu umožnily uplatnit jeho zájmy předtím, než přijal dočasné přidělení v zájmu služby. Neuvědomila jej totiž o rozhodnutí stanovit jeho místo výkonu zaměstnání v Aténách a o finančních následcích z toho vyplývajících, jako zrušení jeho práva na příspěvky na pobyt v zahraničí, práva na náhradu ročních cestovních výdajů a uplatnění opravného koeficientu na jeho odměnu uplatnitelného na Řecko.
   Stejně tak Soud provedl nesprávné právní posouzení, když usoudil, že podmínky stanovené článkem 85 služebního řádu byly splněny v projednávaném případě. Vydání bezdůvodného obohacení na základě článku 85 služebního řádu totiž předpokládá, že si byl příjemce vědom, že k takové platbě nebyl důvod a že její neoprávněnost je tak zřejmá, že mu tato skutečnost musela být známa. V případě neexistence výslovných ustanovení ve služebním řádu upravujících stanovení místa výkonu zaměstnání se však v projednávaném případě nemůže jednat o vadu a v každém případě s ohledem na váhání samotné Komise týkající se práv navrhovatele nemůže být učiněna domněnka o tom, že navrhovateli byla tato skutečnost známa.
   Soud konečně provedl nesprávné právní posouzení, když usoudil, že i přes zvláštní postavení navrhovatele, jehož místo výkonu zaměstnání bylo změněno více než 9 měsíců poté, co byl dočasně přidělen, Komise mohla legálně zamítnout jeho žádost podanou v souladu s čl. 38 písm. d) služebního řádu ohledně možnosti převést částky nezbytné pro pokrytí výdajů, které musel vynaložit v Lucembursku, jeho obvyklém místě výkonu zaměstnání za podmínek upravených v článku 17 přílohy VII služebního řádu.


title: Věc C-159/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 7. dubna 2015 – Franz Lesar

text:
               3.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 254/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 7. dubna 2015 – Franz Lesar
   (Věc C-159/15)
   (2015/C 254/02)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Franz Lesar

      Žalovaný orgán: Personální úřad zřízený u představenstva společnosti Telekom Austria AG

      Předběžné otázky

   Musí být čl. 2 odst.1 a 2 písm. a) a čl. 6 odst.1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1) vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je ta, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, – podle níž se doba učebního poměru a doba odpracovaná jako smluvní zaměstnanec Spolku, za kterou bylo nutno platit příspěvky na povinné důchodové pojištění,

               a)

               započte pro účely dosažení úřednického důchodu jako náhradní doba za doby předcházející nástupu do služby, kterou je třeba zohlednit pro účely důchodových práv, pokud následovala po dovršení osmnáctého roku života, přičemž Spolek v tomto případě obdrží podle práva sociálního zabezpečení za započtení těchto dob od instituce sociálního pojištění příspěvek za převod; naproti tomu,

               b)

               se tato doba pro účely dosažení úřednického důchodu jako náhradní doba za doby předcházející nástupu do služby, kterou je třeba zohlednit pro účely důchodových práv, nezapočte, pokud předcházela dovršení osmnáctého roku života, přičemž v případě, že započtení není provedeno, se za takováto období Spolku neposkytuje příspěvek za převod a příspěvky na důchodové pojištění se vrací pojištěnci, – zejména pokud se zohlední, že v případě dodatečného započtení těchto období vynuceného unijním právem by instituce sociálního pojištění měla možnost od úředníka požadovat zpětné vrácení vrácené částky, a že instituci sociálního pojištění by dodatečně vznikla povinnost poskytnout Spolku příspěvek za převod?

      (1)  Úř. věst. L 303, s. 16.


title: Věc C-294/04: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne  16. února 2006  (žádost o rozhodnutí o předběžné Juzgado de lo Social de Madrid) – Carmen Sarkatzis Herrero v. Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud) (Směrnice 76/207/EHS — Rovné zacházení pro muže a ženy — Mateřská dovolená — Přístup ke kariéře úředníka — Dočasná zaměstnankyně na mateřské dovolené nastupující na stálé pracovní místo po přijetí ve výběrovém řízení — Výpočet odsloužených let)

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/16

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné Juzgado de lo Social de Madrid) – Carmen Sarkatzis Herrero v. Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud)
   (Věc C-294/04) (1)

   (Směrnice 76/207/EHS - Rovné zacházení pro muže a ženy - Mateřská dovolená - Přístup ke kariéře úředníka - Dočasná zaměstnankyně na mateřské dovolené nastupující na stálé pracovní místo po přijetí ve výběrovém řízení - Výpočet odsloužených let)
   (2006/C 131/28)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Juzgado de lo Social de Madrid
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Carmen Sarkatzis Herrero

      Žalovaná: Instituto Madrileño de la Salud (Imsalud)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de lo Social de Madrid – Právní úprava Společenství v oblasti mateřské dovolené a rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání – Právo žen v průběhu mateřské dovolené – Nabytí postavení úředníka a práv odpovídajících tomuto postavení – Dočasná zaměstnankyně, která čerpala mateřskou dovolenou v době, kdy získala stálé pracovní místo
   Výrok
   Směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, brání vnitrostátním právním předpisům, které nepřiznávají zaměstnankyni, která čerpá mateřskou dovolenou, stejná práva jako jsou práva jiných uchazečů stejného výběrového řízení, pokud jde o podmínky přístupu ke kariéře úředníka, vzhledem k tomu, že odkládají její nástup do služby na dobu po ukončení této dovolené, aniž by zohlednily dobu zmíněné dovolené pro výpočet let odsloužených touto zaměstnankyní ve službě.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-321/15: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle – Lucembursko) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA v. État du Grand-duché de Luxembourg „Řízení o předběžné otázce — Životní prostředí — Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v Evropské unii — Směrnice 2003/87/ES — Článek 3 písm. a) — Články 11 a 12 — Ukončení provozu zařízení — Vrácení nevyužitých povolenek — Období 2008-2012 — Neexistence náhrady škody — Struktura systému pro obchodování s povolenkami“

text:
               8.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 144/4

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle – Lucembursko) – ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA v. État du Grand-duché de Luxembourg
   (Věc C-321/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v Evropské unii - Směrnice 2003/87/ES - Článek 3 písm. a) - Články 11 a 12 - Ukončení provozu zařízení - Vrácení nevyužitých povolenek - Období 2008-2012 - Neexistence náhrady škody - Struktura systému pro obchodování s povolenkami“)
   (2017/C 144/04)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour constitutionnelle

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA

      Žalovaný: État du Grand-duché de Luxembourg

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 219/2009 ze dne 11. března musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které příslušnému orgánu umožňují, aby požadoval vrácení, bez plné nebo částečné náhrady, nevyužitých povolenek, které byly bezdůvodně vydány provozovateli v důsledku toho, že tento provozovatel porušil povinnost včas uvědomit příslušný orgán o ukončení provozu zařízení.

               2)

               Povolenky vydané poté, co provozovatel ukončil provoz zařízení, ke kterému se tyto povolenky vztahovaly, aniž o tom předtím uvědomil příslušný orgán, nemohou být kvalifikovány jako „povolenky“ na emise ve smyslu čl. 3 písm. a) směrnice 2003/87.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc C-98/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 21. února 2007 – Nordania Finans A/S a BG Factoring A/S v. Skatteministeriet

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 21. února 2007 – Nordania Finans A/S a BG Factoring A/S v. Skatteministeriet
   (Věc C-98/07)
   (2007/C 95/45)
   Jednací jazyk: dánština
   Předkládající soud
   Højesteret.
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nordania Finans A/S a BG Factoring A/S

      Žalované: Skatteministeriet
   Předběžná otázka
   „Musí být pojem ‚investiční […] majet[ek], který osoba povinná k dani využila pro potřeby svého podniku‘, uvedený v čl. 19 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, vykládán tak, že se vztahuje na majetek, který leasingová společnost pořídí se záměrem jak jej pronajímat, tak jej po skončení leasingové smlouvy prodat?“

      (1)  Úř. věst. L 145, s. 1.


title: Věc C-371/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Tivoli — Itálie) — Enrico Petillo, Carlo Petillo v. Unipol ( „Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS, 90/232/EHS a 2009/103/EHS — Dopravní nehoda — Nemajetková újma — Náhrada škody — Vnitrostátní ustanovení, jimiž se pro dopravní nehody stanoví zvláštní pravidla pro výpočet, jež jsou méně příznivá než pravidla stanovená obecným režimem občanskoprávní odpovědnosti — Slučitelnost s těmito směrnicemi“ )

text:
               22.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 85/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Tivoli — Itálie) — Enrico Petillo, Carlo Petillo v. Unipol
   (Věc C-371/12) (1)

   (Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS, 90/232/EHS a 2009/103/EHS - Dopravní nehoda - Nemajetková újma - Náhrada škody - Vnitrostátní ustanovení, jimiž se pro dopravní nehody stanoví zvláštní pravidla pro výpočet, jež jsou méně příznivá než pravidla stanovená obecným režimem občanskoprávní odpovědnosti - Slučitelnost s těmito směrnicemi)
   2014/C 85/09
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Tivoli

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Enrico Petillo, Carlo Petillo

      Žalovaná: Unipol

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Tivoli — Výklad směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 10) směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984, L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3), směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 249) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 263, s. 11) — Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Určení škod, na které se vztahuje povinné pojištění — Vnitrostátní právní předpisy, které v případě silniční nehody stanoví nižší výši náhrady nemajetkové újmy než je výše stanovená obecným režimem občanskoprávní odpovědnosti.

      Výrok

   Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění a čl. 1 odst. 1 a 2 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, musí být vykládány tak, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která stanoví zvláštní režim náhrad za nehmotné újmy pramenící z lehkých zranění způsobených dopravními nehodami, který omezuje náhrady za tyto újmy ve srovnání s tím, co se připouští v oblasti náhrad za stejné újmy z jiných příčin než těchto nehod.

      (1)  Úř. věst. C 295, 29. 9. 2012.


title: Věc C-260/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 30. května 2014 – Județul Neamț v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 30. května 2014 – Județul Neamț v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
   (Věc C-260/14)
   2014/C 292/19
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bacău

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Județul Neamț

      Žalovaný: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice

      Předběžné otázky

               1)

               Je nedodržení právních předpisů týkajících se zadávání veřejné zakázky s odhadovanou hodnotou nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 7 písm. a) směrnice [2004/18/EHS] (1) veřejným zadavatelem, který je příjemcem podpory ze strukturálních fondů při zadávání veřejné zakázky, jejímž předmětem je provádění financované operace, „nesrovnalostí“ (v rumunštině „abatere“) ve smyslu článku 1 nařízení (ES) č. 2988/1995 (2), nebo „nesrovnalostí“ (v rumunštině „neregularitate“) ve smyslu čl. [2] bodu 7 nařízení (ES) č. 1083/2006 (3)?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být čl. 98 odst. 2 druhá věta nařízení (ES) č. 1083/2006 vykládán v tom smyslu, že finanční opravy členských států, v případě, že byly použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, jsou správními opatřeními, která jsou definována v článku 4 nařízení (ES) č. 2988/1995 nebo jsou správními sankcemi, definovanými v čl. 5 písm. c) téhož nařízení?

               3)

               V případě odpovědi na druhou otázku v tom smyslu, že finanční opravy členských států jsou správními sankcemi, je použitelná zásada zpětného použití méně přísné sankce uvedená v čl. 2 odst. 2 druhé větě nařízení (ES) č. 2988/1995?

               4)

               V situaci, kdy byly finanční opravy použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, brání čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 2988/1995 ve spojení s ustanovením čl. 98 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 1083/2006, i s ohledem na zásady právní jistoty a legitimního očekávání, aby členský stát použil finanční opravy upravené vnitrostátním právním předpisem, který vstoupil v platnost poté, co došlo k údajnému porušení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).

      (2)  Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).


title: Věc T-490/08: Žaloba podaná dne 17. listopadu 2008 – CM Capital Markets v. OHIM – Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)

text:
               10.1.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/42

         Žaloba podaná dne 17. listopadu 2008 – CM Capital Markets v. OHIM – Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)
   (Věc T-490/08)
   (2009/C 6/82)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: CM Capital Markets Holding, S A (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Calderón Chavero, advokát, a T. Villate Consonni, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Carbon Capital Markets Ltd (Londýn, Spojené království)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM přijaté dne 3. září 2008 ve věci R 16/2008-1, které by vedlo k zamítnutí namítané ochranné známky v plném rozsahu;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním žalobkyně;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Carbon Capital Markets Limited

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „CARBON CAPITAL MARKETS (Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)“ (přihláška č. 4 480 349) pro služby třídy 36

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství „Capital Markets“ (přihláška č. 3 409 281) pro služby tříd 35, 36 a 42 a španělská obrazová ochranná známka „Capital Markets“ pro služby třídy 36

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství


title: Věc T-15/11: Žaloba podaná dne 6. ledna 2011 — Sina Bank v. Rada

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/26

         Žaloba podaná dne 6. ledna 2011 — Sina Bank v. Rada
   (Věc T-15/11)
   2011/C 72/43
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sina Bank (Teherán, Írán) (zástupci: B. Mettetal a C. Wucher-North, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit bod 8 části B přílohy VIII nařízení č. 961/2010 (1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;

               —

               zrušit rozhodnutí uvedené v dopise Rady ze dne 28. říjny 2010;

               —

               prohlásit bod 8 části B přílohy II k rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (2) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, za nepoužitelný;

               —

               určit, že se čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010 nepoužije na žalobkyni;

               —

               určit, že se čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP nepoužije na žalobkyni;

               —

               uložit Radě, aby vedle vlastník nákladů řízení, nesla náhradu nákladů řízení žalobkyně.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody:

               1)

               První žalobní důvod, kterým tvrdí, že hmotněprávní kritéria stanovená v napadeném nařízení a rozhodnutí z roku 2010 pro určení, nejsou splněna, pokud jde o žalobkyni, nebo že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při určená, zda byla kritéria splněna. V důsledku toho není určení žalobkyně odůvodněné.

               2)

               Druhým žalobním důvodem tvrdí, že určení žalobkyně porušuje zásadu rovného zacházení:

                           —

                           žalobkyně byla vystavena nerovnému zacházení ve srovnání s postavením jiných íránských bank;

                           —

                           žalobkyně byla vystavena nerovnému zacházení ve srovnání s postavením jiných íránských bank zapsaných na seznam v nařízení a rozhodnutí z roku 2010;

                           —

                           žalobkyně byla vystavena nerovnému zacházení ve srovnání s postavením „Daftar“ a Mostaz’afan Foundation.

               3)

               Třetím žalobním důvodem tvrdí, že nebyla dodržena její práva na obranu a nebyla splněna povinnost uvést odůvodnění sankcí, jelikož:

                           —

                           žalobkyni nebyly Radou poskytnuty žádné informace k posouzení jejího postavení s výjimkou velmi stručného odůvodnění v délce dvou řádků, které bylo obecné a nepřesné;

                           —

                           navzdory skutečnosti, že žalobkyně předložila Radě podrobnou žádost o informace ohledně jejího určení, Rada neodpověděla ani žalobkyni, ani na dopisy jejích zástupců;

                           —

                           taková situace znemožňuje určit, zda je opatření přiměřeně, či zda je postiženo vadou;

                           —

                           jakýkoliv důkaz v neprospěch žalobkyně jí měl být pokud možno sdělen, buď společně s přijetím úvodního rozhodnutí o zmrazení jejích finančních prostředků,nebo co možná nejdřív poté.

               4)

               Čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že omezující opatření porušují její právo na vlastnictví a jsou v rozporu se zásadou proporcionality rozhodnutí práva Evropské unie, jelikož

                           —

                           neexistuje spojitost mezi cílem sledovaným Radou a omezujícím opatřením uloženým žalobkyni;

                           —

                           Rada neidentifikovala žádnou transakci, na které by se žalobkyně podílela;

                           —

                           existují vhodnější proporcionální možná opatření proti rizikům údajných íránských „jaderných aktivit“ a financování takových aktivit.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2010/413/CFSP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).


title: Věc T-168/16: Žaloba podaná dne 18. dubna 2016 – Grizzly Tools v. Komise

text:
               25.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 270/45

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2016 – Grizzly Tools v. Komise
   (Věc T-168/16)
   (2016/C 270/52)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Grizzly Tools GmbH & Co. KG (Großostheim, Německo) (zástupce: H. Fischer, Rechtsanwalt)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/175 ze dne 8. února 2016 týkající se opatření přijatého Španělskem podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES, kterým se zakazuje uvádění typu vysokotlakého čističe na trh (Úř. věst. 2016, L 33, s. 12);

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí
               Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje povinnost uvést odůvodnění, která je stanovena v čl. 296 druhém pododstavci SFEU, neboť body odůvodnění jsou rozporuplné a nejasné.
               Napadené rozhodnutí rovněž porušuje zásadu, podle které má Komise povinnost řádného zjištění skutkového stavu. V bodě odůvodnění 4 uvedeného rozhodnutí Komise nesprávně uvádí, že žalobkyně odkazuje ve svém prohlášení o shodě na normu EN 60335-2-67:2009, což není přesné.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 11 směrnice 2006/42/ES (1)

         V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně považovala opatření o zákazu uvádění na trh, které bylo přijato Španělskem, za odůvodněné.
   Španělské orgány a Komise totiž kvalifikovaly vysokotlaký čistič jako spotřebič dvojího užití, který může být používán nejen jako přenosný spotřebič, ale též jako ruční spotřebič. Z tohoto důvodu došly k závěru, že by měla být vyžadována přísnější norma ochrany, přestože vysokotlaký čistič nebyl určen k používání jako ruční spotřebič, a že používání tohoto spotřebiče jakožto ručního spotřebiče nebylo používáním v rozporu s podmínkami, jež lze důvodně předpokládat ve smyslu čl. 11 odst. 1 směrnice 2006/42.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES (Úř. věst. 2006, L 57, s. 24).


title: Věc T-198/09: Žaloba podaná dne 20. května 2009 — UOP v. Komise

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/19

         Žaloba podaná dne 20. května 2009 — UOP v. Komise
   (Věc T-198/09)
   2009/C 167/38
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: UOP Ltd (Brimsdown, Spojené království) (zástupci: B. Hartnett, Barrister, a O. Geiss, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 2 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o opatření podpory C 51/05 (ex NN 84/05), které provedla Francie ve prospěch skupiny IFP (1);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o opatření podpory, které provedla Francie ve prospěch skupiny Institute Français du Petrol (IFP) [C 51/05 (ex NN 84/05)] [oznámeno pod číslem K (2008) 1330], v rozsahu, v němž toto rozhodnutí prohlásilo podporu za určitých podmínek slučitelnou se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Žalobkyně je soutěžitelkou příjemkyně státní podpory a jejích dceřiných společností, Axens a Prosernat.
   Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje čtyři žalobní důvody.
   Zaprvé tvrdí, že se Komise dopustila zjevného skutkového a právního omylu v rozporu s čl. 87 odst. 3 ES a s Rámcem Společenství pro státní podpory pro výzkum a vývoj z roku 1996 (dále jen „rámec pro výzkum a vývoj z roku 1996“), když nesprávně popsala povahu výzkumu a vývoje prováděného ze strany IFP podle přílohy I rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, a tudíž nesprávně určila váženou maximální intenzitu podpory. Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu vychází z následujících důvodů: činnost společností Axens a Prosernat související s procesy nemůže být kvalifikována jako výzkum a vývoj, a veškerý předsoutěžní vývoj je prováděn ze strany IFP; IFP provedla přinejmenším část předsoutěžního vývoje u technologie procesů a u katalyzátorů, které zahrnují využití pilotních zařízení, jakož i část předsoutěžního vývoje, která spadá do jejího patentového portfolia.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevného skutkového a právního omylu v rozporu s čl. 87 odst. 3 ES a s rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996, když nezohlednila provozní podporu poskytnutou společnostem Axens a Prosernat, dceřiným společnostem IFP. Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu vychází ze tří důvodů a tvrdí, že: nebyly zohledněny přímé výhody ve prospěch společnosti Axens vyplývající z nadálého využívání pilotních zařízení, jakož i nepřímé výhody ve prospěch společnosti Axens vyplývající z dotací na vzdělávání ze strany IFP a z mezinárodní spolupráce ve výzkumu s IFP.
   Zatřetí žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevného právního a skutkového omylu, když dospěla k závěru, že podpora poskytnutá IFP a jejím dceřiným společnostem Axens a Prosernat má účinek pobídky.
   Začtvrté tvrdí, že se Komise dopustila zjevného právního a skutkového omylu, když neposkytla náležité odůvodnění nebo když plně nezohlednila důkazy, které měla k dispozici.

      (1)  Úř. věst. 2009 L 53, s. 13.


title: Věc T-45/14: Žaloba podaná dne 20. ledna 2014 — HTTS a Bateni v. Rada

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/27

      Žaloba podaná dne 20. ledna 2014 — HTTS a Bateni v. Rada
      (Věc T-45/14)
      (2014/C 71/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburg, Německo); a Naser Bateni (Hamburg) (zástupci: M. Schlingmann a F. Lautenschlager, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobkyně č. 1 navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, v části, ve které se týká žalobkyně č. 1;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, v části, ve které se týká žalobkyně č. 1;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení, zejména těch, které vynaložila žalobkyně č. 1.

            Žalobce č. 2 navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, v části, ve které se týká žalobce č. 2;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, v části, ve které se týká žalobce č. 2;

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení, zejména těch, které vynaložil žalobce č. 2.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.

                  1)

                  První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti a nepoužitelnosti pozměněného znění rozhodnutí 2010/413/CFSP a nařízení (EU) č. 267/2012 (1) podle článku 277 SFEU

                              —

                              Žalobci v této souvislosti mimo jiné tvrdí, že Rada změnila právní základ pro zařazení žalobců do seznamů osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením, aby tak vůči nim mohla zavést omezující opatření. Rada proto při změně právního základu zjevně zneužila svou posuzovací pravomoc.

                  2)

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na účinnou soudní ochranu a z porušení povinnosti uvést odůvodnění.

                              —

                              Žalobci v této souvislosti v podstatě tvrdí, že Rada jejich zařazení do seznamu osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením, odůvodnila jen nedostatečně. Pro podstatné skutečnosti, o které se Rada při svém rozhodnutí opírala, chybí jakékoli odůvodnění.

                  3)

                  Třetí žalobní důvod vycházející z neexistence důvodu pro zařazení žalobců do seznamu osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením.

                              —

                              Žalobci v rámci tohoto žalobního důvodu namítají, že odůvodnění uvedené Radou pro opětovné zařazení žalobců do seznamu osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením, jejich zařazení neodůvodňuje.

                  4)

                  Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení vlastnického práva, práva svobody podnikání, práva na respektování rodinného života, jakož i z porušení zásady proporcionality.

                              —

                              Žalobci konečně tvrdí, že jejich opětovné zařazení do seznamů osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením, porušuje jejich vlastnické právo a svobodu podnikání, jakož i právo žalobce č. 2 na respektování rodinného života. Mají za to, že jejich zařazení do seznamů osob a subjektů, které podléhají omezujícím opatřením, představuje nepřiměřený zásah, je zjevně nezpůsobilé k dosažení účelů sledovaných napadenými právními akty a v každém případě jde nad rámec toho, co je pro dosažení těchto účelů nezbytné.

         (1)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


title: Věc F-57/12: Žaloba podaná dne 28. května 2012 — ZZ v. Komise

text:
               28.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 227/37

         Žaloba podaná dne 28. května 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-57/12)
   2012/C 227/63
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: G. Cipresa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise snížit příspěvek v invaliditě žalobce za červen až září 2011.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise — a v rozsahu, v němž existuje — o zamítnutí žádosti ze dne 19. října 2011;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise — a v rozsahu, v němž existuje — o zamítnutí stížnosti ze dne 20. října 2011;

               —

               zrušit všechna rozhodnutí — pokud a v rozsahu, v němž existují — na jejichž základě Komise protiprávně snížila každou měsíční platbu příspěvku v invaliditě příslušející žalobci za červen až září 2011 o peněžní částku v celkové výši 1 661 eur, a zrušit rozhodnutí — pokud a v rozsahu, v němž existují — provést následující odpočty;

               —

               uložit Komisi povinnost zaplatit žalobci částku ve výši 1 661 eur, spolu s úroky z uvedené částky v sazbě 15 % ročně a s roční kapitalizací od 27. října 2011 do dne, kdy bude výše uvedená částka skutečně zaplacena;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-298/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 14. června 2011 — Dobrudzhanska petrolna kompania AD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ , grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (ředitel ředitelství „Odvolací agendy a správy výkonu“ Varna při ústřední správě Národní agentury pro příjmy)

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 14. června 2011 — Dobrudzhanska petrolna kompania AD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (ředitel ředitelství „Odvolací agendy a správy výkonu“ Varna při ústřední správě Národní agentury pro příjmy)
   (Věc C-298/11)
   2011/C 232/35
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Dobrudzhanska petrolna kompania AD

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, grad Varna, pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (ředitel ředitelství „Odvolací agendy a správy výkonu“ Varna při ústřední správě Národní agentury pro příjmy)

      Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 80 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že se v případě dodání mezi propojenými osobami, když je protiplnění nižší než obvyklá cena, rozumí základem daně obvyklá cena plnění pouze tehdy, není-li dodavatel nebo příjemce dodání oprávněn k plnému odpočtu daně odvedené na vstupu, která připadá na koupi, resp. výrobu předmětů, které tvoří předmět dodání?

               2)

               Má být čl. 80 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2006/112 vykládán v tom smyslu, že členský stát v případě, že dodavatel uplatnil nárok na plný odpočet daně odvedené na vstupu za zboží a služby, které jsou předmětem následných dodání mezi propojenými osobami s nižší cenou, než je obvyklá cena, a tento nárok na odpočet daně odvedené na vstupu nebyl podle článků 173 až 177 směrnice opraven a dodání nepodléhá osvobození podle článků 132, 135, 136, 371, 375, 376, 377, a čl. 378 odst. 2 nebo článků 380 až 390 směrnice, nesmí stanovit žádná opatření, podle kterých se základem daně rozumí výlučně obvyklá cena?

               3)

               Má být čl. 80 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2006/112 vykládán v tom smyslu, že členský stát v případě, že příjemce dodání uplatnil nárok na plný odpočet daně odvedené na vstupu za zboží a služby, které jsou předmětem následných dodání mezi propojenými osobami s nižší cenou, než je obvyklá cena, a tento nárok na odpočet daně odvedené na vstupu nebyl podle článků 173 až 177 směrnice opraven, nesmí stanovit žádná opatření, podle kterých se základem daně rozumí výlučně obvyklá cena?

               4)

               Jedná se v případě čl. 80 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2006/112 o taxativní výčet případů, které tvoří podmínky, za kterých mohou členské státy přijmout opatření, podle něhož se základem daně v případě dodání rozumí obvyklá cena plnění?

               5)

               Je taková vnitrostátní právní úprava, jako je ustanovení čl. 27 odst. 3 bodu 1 Zakon za danak varchu dobavenata stojnost (zákona o dani z přidané hodnoty), přípustná i za jiných okolností než za těch, které jsou uvedeny v ustanovení čl. 80 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/112?

               6)

               Má ustanovení čl. 80 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2006/112 v takovém případě, jako je projednávaná věc, přímý účinek a může jej vnitrostátní soud přímo použít?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-288/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2011 Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 8. června 2011 ve věcech T-443/08 a T-455/08, Freistaat Sachsen a další v. Evropská komise

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/16

         Kasační opravný prostředek podaný dne 24. března 2011 Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 8. června 2011 ve věcech T-443/08 a T-455/08, Freistaat Sachsen a další v. Evropská komise
   (Věc C-288/11 P)
   2011/C 252/30
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mitteldeutsche Flughafen AG, Flughafen Leipzig/Halle GmbH (zástupci: M. Núñez-Müller a J. Dammann, Rechtsanwälte)

      Další účastníci řízení: Freistaat Sachse, Land Sachsen-Anhalt, Spolková republika Německo, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen e.V. (ADV), Evropská komise

      Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit bod 4 výroku napadeného rozsudku, kterým byla ve zbývajících částech zamítnuta žaloba ve věci T-455/08 a s tím související rozhodnutí o nákladech v bodě 6,

               —

               ve věci vydat konečný rozsudek a vyhovět žalobě ve věci T-455/08 také v tom rozsahu, v jakém tato směřuje ke zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v něm Evropská komise stanovila, že v případě Německem poskytnutého opatření ke kapitálovému příspěvku na výstavbu nové vzletové a přistávací jižní dráhy a souvisejících letištních zařízení na letišti Lipsko/Halle se jedná o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (bývalý čl. 87 odst. 1 ES),

               —

               Uložit Evropské komisi jak náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, tak také — bodu 7 výroku napadeného rozsudku — náklady prvoinstančního řízení ve věci T-455/08.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Předmětem podaného kasačního opravného prostředku je rozsudek Tribunálu, kterým Tribunál částečně zamítl žalobu účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek z důvodu částečné neplatnosti rozhodnutí Komise 2008/948/ES ze dne 23. července 2009 o opatřeních Německa ve prospěch společnosti DHL a letiště Lipsko/Halle.
   Kasační opravný prostředek je obsahově omezený. Kasačním opravným prostředkem se nenapadá bod 3 výroku rozsudku, kterým Tribunál článek 1 napadeného rozhodnutí částečně zrušil; navíc se napadá pouze bod 4, kterým Tribunál zamítl žalobu „ve zbývajících částech“. Spolu s tím se nenapadá ani čl. 1 pododstavcem 2 napadeného rozhodnutí vydané povolení podle čl. 107 odst. 3 SFEU; napadá se navíc jen kvalifikace sporných opatření k financování jako podpor ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek opírá svůj kasační opravný prostředek o následující důvody:

               Napadený rozsudek porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU. V rozporu s názorem Tribunálu se u letiště Lipsko/Halle GmbH s ohledem na sporná infrastrukturní opatření a jejich financování nejedná o podnik ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Vybudování infrastruktury regionálního letiště nepředstavuje hospodářskou činnost. Proto se předpisy o podporách na dotčenou konstelaci nepoužijí.

               Napadený rozsudek porušuje kromě toho zákaz retroaktivity, zásadu právní jistoty a ochranu dobré víry. V napadeném rozhodnutí použila Komise na dne 4. 11. 2004 rozhodnutá infrastrukturní opatření sdělení o pokynech Společenství pro financování letišť a pro státní podpory na zahájení činnosti pro letecké společnosti s odletem z regionálních letišť vydané již dne 9. 12. 2005. Tribunál toto zpětné použití tzv. pokynů 2005 odmítl a přímo přistoupil na Komisí formulovaný rozporný a věcně nesprávný právní závěr o porušení výše uvedených zásad. Dále podcenil přetrvávající platnost tzv. pokynů o letecké dopravě z roku 1994, podle nichž státní financování infrastruktury letišť platila za obecná opatření a nepodléhala kontrole nad podporami.

               Napadený rozsudek porušuje rovněž čl. 1 písm. b) bod v), případně článek 17 a článek 18 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), protože Tribunál na jím jako podpora kvalifikovaný kapitálový příspěvek nepoužil výše uvedené nařízení o existujících podporách.

               Napadený rozsudek je konečně také v rozporu s rozdělením pravomocí podle SFEU. Tribunál porušil svým výkladem pojmu podnik podle čl. 107 odst. 1 SFEU primární právo v tom, že kontrole nad podporami podrobil opatření členských států, která ve skutečnosti do působnosti práva podpor nespadají.

               Nakonec se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek domnívají, že napadený rozsudek z důvodu nedostatečného odůvodnění porušuje také povinnost uvést odůvodnění rozsudku podle článku 81 jednacího řádu Tribunálu.

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.


title: Věc T-559/10: Žaloba podaná dne 7. prosince 2010 — Laboratoire Garnier v. OHIM (natural beauty)

text:
               5.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/16

         Žaloba podaná dne 7. prosince 2010 — Laboratoire Garnier v. OHIM (natural beauty)
   (Věc T-559/10)
   2011/C 38/30
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Laboratoire Garnier et Cie (Paříž, Francie) (zástupci: R. Dissmann a A. Steegmann, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. září 2010 ve věci R 971/2010-1;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „natural beauty“ pro výrobky zařazené do třídy 3 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 294 233

      Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009 ve smyslu čl. 65 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že se tyto absolutní důvody pro zamítnutí zápisu uplatní ve vztahu ke zpochybněné ochranné známce.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne  15. prosince 2005  ve věci C-67/05: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2000/60/ES — Činnost Společenství v oblasti vodní politiky — Neprovedení směrnice ve stanovené lhůtě )

text:
               11.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 36/17

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 15. prosince 2005
   ve věci C-67/05: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/60/ES - Činnost Společenství v oblasti vodní politiky - Neprovedení směrnice ve stanovené lhůtě )
   (2006/C 36/32)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-67/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 11. února 2005, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: U. Wölker a S. Pardo Quintillán) proti Spolkové republice Německo (zmocněnec: U. Forsthoff), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J. Malenovský, předseda senátu, J.-P. Puissochet a A. Ó Caoimh (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Spolková republika Německo tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


title: Věc C-383/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 5. července 2013 — M. G., N. R. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 5. července 2013 — M. G., N. R. v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Věc C-383/13)
   2013/C 260/62
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

   Odvolatelé: N. R.
   M. G.
   Odpůrce: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Předběžné otázky

               1)

               Pokud během přípravy rozhodnutí o prodloužení ve smyslu čl. 15 odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES (1) ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí poruší vnitrostátní správní orgán obecnou zásadu dodržování práva na obhajobu, která je zakotvena také v čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (2), vede tato skutečnost bezpodmínečně a ve všech případech ke zrušení zajištění?

               2)

               Umožňuje tato obecná zásada dodržování práva na obhajobu, aby bylo provedeno vážení zájmů, při němž se kromě závažnosti porušení uvedené zásady a poškození zájmů cizince, která z tohoto porušení plynou, zohlední rovněž zájmy členského státu, jimž slouží prodloužení zajištění?

      (1)  Úř. věst. L 348, s. 98.

      (2)  Úř. vest. 2000, C 364, s. 1.


title: Věc T-436/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2015 – Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM – Ceramicas del Foix (Rock & Rock) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazová ochranná známka Společenství Rock & Rock — Starší národní slovní ochranné známky MASTERROCK, FIXROCK, FLEXIROCK, COVERROCK a CEILROCK — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/30

         Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2015 – Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM – Ceramicas del Foix (Rock & Rock)
   (Věc T-436/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství Rock & Rock - Starší národní slovní ochranné známky MASTERROCK, FIXROCK, FLEXIROCK, COVERROCK a CEILROCK - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 279/37)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ceramicas del Foix, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: M. Pérez Serrres a R. Guerras Mazón, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. července 2012 (věc R 495/2011-2), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG a Ceramicas del Foix, SA.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 379, 8.12.2012.