title: Věc C-631/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2011 Regione autonoma della Sardegna proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve spojených věcech T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08, Regione autonoma della Sardegna a další v. Komise

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2011 Regione autonoma della Sardegna proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve spojených věcech T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08, Regione autonoma della Sardegna a další v. Komise
   (Věc C-631/11 P)
   2012/C 118/13
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Regione autonoma della Sardegna (zástupce: A. Fantozzi, advokát)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Selene di Alessandra Cannas Sas a další

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               zrušit nebo změnit rozsudek Tribunálu vydaný dne 20. září 2011 ve spojených věcech T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise ES ze dne 3. července 2008 (státní podpora C1/2004 Itálie — SG Greffe (2008) D/204339) o režimu podpory „regionální zákon č. 9 z roku 1998 — zneužití podpory N 272/98“

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje dva důvody kasačního opravného prostředku.
   První důvod se týká porušení čl. 107 odst. 3 SFEU. Konkrétně navrhovatel namítá porušení a nesprávné použití zásad nezbytnosti a motivačního účinku z důvodu příliš formalistického přístupu, který je v rozporu se zásadou přednosti obsahu před formou, jakož i nezohlednění zvláštností týkajících se hledisek časového uplatnění práva, jimiž se vyznačuje projednávaný případ.
   Druhý důvod se týká porušení zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i porušení článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 (1). Výtky vycházejí ze zvláštnosti projednávaného případu týkající se časového uplatnění práva, která nebyla v rozsudku zohledněna. Tribunál nedodržel požadavky stanovené judikaturou v dané oblasti, když po hospodářském subjektu požadoval takovou míru řádné péče, které nelze ve skutečnosti dosáhnout vzhledem k tomu, že podmínka, aby žádost předcházela zahájení prací, je kritériem Společenství, které bylo zavedeno současně se skutkovými okolnostmi, a které tudíž nemohlo být známo v době, kdy se utvořila vůle dotyčného podniku.

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.


title: Věc F-57/12: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. října 2013 — Marcuccio v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Příspěvek v invaliditě — Odpočet výše pohledávky orgánu — Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádá jakýkoli právní základ“ )

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/29

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. října 2013 — Marcuccio v. Komise
   (Věc F-57/12) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Příspěvek v invaliditě - Odpočet výše pohledávky orgánu - Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádá jakýkoli právní základ)
   2014/C 9/48
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Gattinara, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení implicitních zamítavých rozhodnutí Komise o snížení částky příspěvku v invaliditě žalobce za červen až září 2011 a na zaplacení úroku ve výši 15 %, jakož i částky 500 eur.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádající jakýkoli právní základ.

               2)

               Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních ve věcech F 57/12 R a T 464/12 P(R).

               3)

               Luigimu Marcucciovi se ukládá povinnost zaplatit Soudu pro veřejnou službu částku ve výši 2 000 eur.

      (1)  Úř. věst. C 227, 28.7.2012, s. 37.


title: Věc C-646/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2011 3F, dříve Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2011 ve věci T-30/03 RENV: 3F dříve Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) v. Evropská komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/6

         Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2011 3F, dříve Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 27. září 2011 ve věci T-30/03 RENV: 3F dříve Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) v. Evropská komise
   (Věc C-646/11 P)
   2012/C 65/11
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): 3F, dříve Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (zástupci: P. Torbøl, advokat, V. Edwards)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Dánské království

      Návrhová žádání navrhovatele

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu v plném rozsahu,

               —

               s konečnou platností rozhodnout ve věci,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatel tvrdí, že napadený rozsudek musí být zrušen z následujících důvodů:

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a použití judikatury k posouzení doby trvání předběžného přezkumu podle čl. 108 odst. 3 SFEU.

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a použití judikatury týkající se pojmu „závažných obtíží“ a určení toho, zda takové obtíže existují.

               —

               Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že se nezabýval jeho žalobním důvodem týkajícím se porušení zásady řádné správy; podpůrně se dopustil nesprávného právního posouzení, když chybně vyložil a použil judikaturu týkající se této zásady.


title: Věc F-53/14: Žaloba podaná dne 12. června 2014 – ZZ v. Komise

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/58

         Žaloba podaná dne 12. června 2014 – ZZ v. Komise
   (Věc F-53/14)
   2014/C 421/84
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ZZ (zástupce: V. Simeons, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterými byl odebrán příspěvek na vyživované dítě, jenž žalobkyně pobírala na svou matku, a zrušeno pojistné krytí ze Společného systému zdravotního pojištění evropských institucí (JSIS), a zrušení rozhodnutí o navrácení částek vyplacených žalobkyni.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit tři rozhodnutí PMO.1 ze dne 20. srpna 2013, kterými byla zrušena původní rozhodnutí o přiznání příspěvku na zaopatření matky žalobkyně v období od 1. března 2010 do 28. února 2013 (rozhodnutí ze dne 11. května 2010, 5. května 2011 a 16. ledna 2012)

               —

               zrušit rozhodnutí PMO.3 ze dne 25. září 2013, kterým bylo zrušeno pojistné krytí její matky ze strany JSIS a byla informována o vrácení úhrad léčebných výloh,

               —

               zrušit rozhodnutí PMO.l ze dne 23. října 2013 o vrácení přeplatků podle článku 85 služebního řádu;

               —

               v nezbytném rozsahu zrušit rozhodnutí ze dne 12. března 2014, kterým byla zamítnuta stížnost;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-78/12: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad — Bulharsko) —  „Evita-K“ EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite ( „Směrnice 2006/112/ES — Společný systém daně z přidané hodnoty — Dodání zboží — Pojem — Nárok na odpočet — Odepření — Skutečné provedení zdanitelného plnění — Nařízení (ES) č. 1760/2000 — Systém identifikace a evidence skotu — Ušní značky“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad — Bulharsko) — „Evita-K“ EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Věc C-78/12) (1)

   (Směrnice 2006/112/ES - Společný systém daně z přidané hodnoty - Dodání zboží - Pojem - Nárok na odpočet - Odepření - Skutečné provedení zdanitelného plnění - Nařízení (ES) č. 1760/2000 - Systém identifikace a evidence skotu - Ušní značky)
   2013/C 260/19
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně:„Evita-K“ EOOD

      Žalovaný:: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Sofia pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Sofia-grad — Výklad čl. 14 odst. 1, čl. 178 písm. a), čl. 185 odst. 1, čl. 226 bodu 6 a článku 242 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst L 347, s. 1) — Nárok na odpočet DPH zaplacené na vstupu u koupě zvířat — Důkaz o uskutečnění dodání zboží — Otázka, zda existuje povinnost uvádět ve fakturách ušní značky zvířat, která podléhají identifikaci podle unijních veterinárních právních předpisů — Otázka, zda existuje povinnost prokázat vlastnické právo dodavatele

      Výrok

               1)

               Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládána v tom smyslu, že v souvislosti s uplatňováním nároku na odpočet daně z přidané hodnoty nezávisí pojem „dodání zboží“ ve smyslu této směrnice ani důkaz o uskutečnění takového dodání na způsobu nabytí vlastnického práva k dotyčnému zboží. Je na předkládajícím soudu, aby v souladu s pravidly dokazování vnitrostátního práva provedl celkové hodnocení všech důkazů a skutkových okolností sporu, který mu byl předložen, a určil, zda k dodání zboží dotčenému v původním řízení skutečně došlo, a případně zda může být na základě uvedeného dodání zboží uplatňován nárok na odpočet.

               2)

               Článek 242 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá osobám povinným k dani, které nejsou zemědělskými výrobci, aby ve svém účetnictví vykazovaly předmět dodání zboží, jedná-li se o zvířata, a prokazovaly, že tato zvířata byla předmětem ovládání v souladu s mezinárodním účetním standardem IAS 41 „Zemědělství“.

               3)

               Článek 226 bod 6 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá osobě povinné k dani, která provádí dodání zboží zvířat spadajících do systému identifikace a evidence zavedeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a evidence skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, aby uváděla ušní značky těchto zvířat na fakturách týkajících se tohoto dodání.

               4)

               Článek 185 odst. 1 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje opravit odpočet daně z přidané hodnoty pouze v případě, že dotčená osoba povinná k dani měla předem nárok na odpočet této daně za podmínek stanovených v čl. 168 písm. a) této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


title: Věc T-222/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – B&S Europe v. Komise „Veřejné zakázky na služby – Zadávací řízení – Krátkodobé služby, které jsou předmětem výhradního zájmu třetích zemí těžících z externí pomoci Unie – Odmítnutí přihlášky – Výběrová kritéria – Smlouvy rozdělené na tranše – Referenční projekt – Povinnost uvést odůvodnění – Zásada řádné správy – Legitimní očekávání – Zásada nestrannosti – Zásada kontradiktornosti“

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/43

      Rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 – B&S Europe v. Komise
      (Věc T-222/13) (1)

      („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Krátkodobé služby, které jsou předmětem výhradního zájmu třetích zemí těžících z externí pomoci Unie - Odmítnutí přihlášky - Výběrová kritéria - Smlouvy rozdělené na tranše - Referenční projekt - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada řádné správy - Legitimní očekávání - Zásada nestrannosti - Zásada kontradiktornosti“)
      (2014/C 395/53)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Bihain a S. Pâques, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Bordes a R. Tricot, poté R. Tricot, zmocněnci, ve spolupráci s A. M. Vandromme a J. Stuyckem, advokáty)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí Komise obsaženého v jejích dopisech z 15. února a 2. dubna 2013, jimiž bylo žalobkyni oznámeno, že nebyla vybrána na seznam zájemců, kteří se mají účastnit omezeného zadávacího řízení na položku č. 7 dle vícenásobné rámcové smlouvy na zajištění krátkodobých služeb, jež jsou předmětem výhradního zájmu třetích zemí těžících z externí pomoci Evropské unie (Úř. věst. 2012/S 105-174077)

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Business and Strategies in Europe (B&S Europe) SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 164, 8.6.2013.


title: Věc F-18/12: Žaloba podaná dne 9. února 2012 — ZZ a ZZ v. Komise

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/34

         Žaloba podaná dne 9. února 2012 — ZZ a ZZ v. Komise
   (Věc F-18/12)
   2012/C 138/78
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: ZZ a ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a S. Orlandi, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o převodu nároků na důchod získaných před nástupem do služebního poměru u Komise na základě návrhu přepočteného Úřadem pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO).

      Návrhová žádání žalobců

               —

               zrušit rozhodnutí, jimiž byly zrušeny a nahrazeny návrhy na převod nároků žalobců na důchod v rámci jejich žádosti na základě čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, která obsahují nový návrh vypočtený na základě obecných prováděcích ustanovení přijatých dne 3. března 2011;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-24/09: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. února 2012 — Wagner-Leclercq v. Rada

text:
               12.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 138/39

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. února 2012 — Wagner-Leclercq v. Rada
   (Věc F-24/09) (1)

   2012/C 138/93
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 113, 16.5.2009, s. 47.


title: Věc T-386/10: Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Dornbracht v. Komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/44

         Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Dornbracht v. Komise
   (Věc T-386/10)
   ()
   2010/C 301/71
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Aloys F. Dornbracht GmbH & Co. KG (Iserlohn, Německo) (zástupci: H. Janssen, T. Kapp a M. Franz, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               podpůrně snížit pokutu uloženou žalobkyni napadeným rozhodnutím,

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2010) 4185 v konečném znění ze den 23. června 2010, ve věci COMP/39092 — Sanitární zařízení pro koupelny. Napadené rozhodnutí uložilo žalobkyni a dalším podnikům pokuty za porušení článku 101 SFEU, jakož i článku 53 Dohody o EHP. Žalobkyně se podle názoru Komise v Německu a Rakousku zúčastnila trvající dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v odvětví sanitárních zařízení pro koupelny.
   Na odůvodnění své žaloby žalobkyně uvádí osm žalobních důvodů.
   V prvním žalobním důvodu žalobkyně vytýká porušení čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), protože žalovaná nezohlednila početné polehčující okolnosti svědčící v její prospěch.
   Druhým žalobním důvodem žalobkyně vytýká porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, protože žalovaná se svým výkladem článku 23 odst. 2 druhé věty téhož nařízení jako horní hranice stala neschopnou zohlednit závažnost porušování, které žalobkyni vytýká.
   Žalobkyně dále uvádí jako třetí žalobní důvod porušení zásady rovného zacházení, protože žalovaná stanovením paušálních částek nezohlednila individuální účast žalobkyně k porušování předpisů.
   V rámci čtvrtého žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že žalovaná při stanovování výše pokuty neporovnala porušování předpisů s jejich porušováním v jiných případech, které rozhodovala, a porušila tím zásadu rovného zacházení.
   Jako pátý žalobní důvod žalobkyně vytýká nepřiměřenou výši pokuty, protože žalovaná nezohlednila omezené hospodářské kapacity žalobkyně.
   V rámci šestého žalobního důvodu se uvádí, že žalovaná porušila zákaz retroaktivity tím že vypočítala pokutu podle svých pokynů pro výpočet pokut (2) z roku 2006.
   Jako sedmý žalobní důvod žalobkyně namítá, že čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 porušuje zásadu určitosti.
   Konečně žalobkyně jako osmý žalobní důvod uplatňuje, že stanovení pokuty je protiprávní, protože pokuta byla vypočítána na základě pokynů pro výpočet pokut, které žalované dávají příliš velkou posuzovací pravomoc.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).


title: Věc C-134/14: Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropská komise v. Rada Evropské unie

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/26

         Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
   (Věc C-134/14)
   2014/C 175/32
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, W. Mölls, D. Martin, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               Zrušit směrnici Rady 2013/62/EU ze dne 17. prosince 2013, kterou se z důvodu změny statusu Mayotte vůči Evropské unii mění směrnice 2010/18/EU, kterou se provádí revidovaná rámcová dohoda o rodičovské dovolené uzavřená mezi organizacemi BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP a EKOS (1);

               —

               zachovat účinky směrnice 2013/62/EU až do vstupu v platnost nové směrnice přijaté na správném právním základu;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise požaduje zrušení směrnice 2013/62/EU, kterou Rada přijala na základě článku 349 SFEU.
   Komise vytýká Radě, že přijala tuto směrnici, i když Komise navrhla založit tento akt na odvětvovém právním základě, a sice čl. 155 odst. 2 SFEU.
   Má za to, že vzhledem k cíli a účelu napadené směrnice nemůže být článek 349 SFEU platně užit jako její právní základ. Posledně uvedený článek 349 SFEU se použije jen tehdy, pokud jde o výjimku ze zásady uplatnění primárního práva na nejvzdálenější regiony, která je zakotvena v čl. 355 odst. 1 SFEU. Dotčená směrnice nestanoví výjimku ze Smluv, nýbrž pouze přizpůsobuje sekundární právo, aby odpovídalo situaci vytvořené změnou statusu Mayotte. Tento výklad je podle jejího názoru v rozporu nejen se zněním článku 349 SFEU, ale rovněž se systémem právních základů ve Smlouvě, jakož i z historickým původem tohoto článku.

      (1)  Úř. věst. L 353, s. 7.


title: Věc C-168/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Prešov (Slovensko) dne 14. dubna 2015 – Milena Tomášová v. Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

text:
               27.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Prešov (Slovensko) dne 14. dubna 2015 – Milena Tomášová v. Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.
   (Věc C-168/15)
   (2015/C 245/04)
   Jednací jazyk: slovenština

      Předkládající soud

   Okresný súd Prešov

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Milena Tomášová

      Žalovaní: Ministerstvo spravodlivosti SR; Pohotovosť s.r.o.

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Združenie na ochranu spotrebiteľa HOOS

      Předběžné otázky

               1.

               Jedná se o závažné porušení práva Evropské unie, pokud se v rámci exekuce vedené na základě rozhodčího nálezu vymůže plnění ze zneužívající klauzule v rozporu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie?

               2.

               Může vzniknout odpovědnost členského státu za porušení unijního práva v případě, že účastník řízení ještě využil všechny právní prostředky, jež mu poskytuje právo členského státu v řízení o výkonu rozhodnutí; ohledem na skutkový stav věci, může v tomto případě vzniknout tato odpovědnost členského státu před samotným ukončením řízení o výkonu rozhodnutí a před vyčerpáním možnosti žalobkyně požadovat vydání bezdůvodného obohacení?

               3.

               V případě, že ano, je dostatečně jasným a závažným porušením unijního práva jednání orgánu, které popisuje žalobkyně, s ohledem na daný skutkový stav, a zejména vzhledem k absolutní nečinnosti žalobkyně a k nevyčerpání všech právních prostředků nápravy poskytovaných právem členského státu?

               4.

               Pokud jde v tomto případě o dostatečně závažné porušení unijního práva, je žalobkyní uplatňována částka škodou, za kterou nese odpovědnost členský stát; lze škodu v tomto pojetí ztotožňovat s vymoženou pohledávkou, která je bezdůvodným obohacením?

               5.

               Má vydání bezdůvodného obohacení, jako právní prostředek nápravy, přednost před náhradou škody?


title: Věc C-532/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Köln (Německo) dne 19. října 2011 — Susanne Leichenich v. Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/28

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Köln (Německo) dne 19. října 2011 — Susanne Leichenich v. Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis
      (Věc C-532/11)
      (2012/C 25/50)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Köln

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Susanne Leichenich

         Žalovaní: Ansbert Peffekoven, Ingo Horeis

         Předběžné otázky

                  1)

                  Má být čl. 13 část B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu vykládán v tom smyslu, že pojem „pacht nebo nájem nemovitého majetku“ zahrnuje pronájem hausbótu, včetně k němu náležejícího kotviště a mola, který je určen výlučně k trvalému užívání na stálém místě jako restaurace/diskotéka na vymezeném a identifikovatelném kotvišti ve vodě? Záleží pro účely posouzení na způsobu spojení hausbótu se zemí nebo na nákladech spojených s uvolněním upevnění lodi?

                  2)

                  Pokud bude na předběžnou otázku 1 větu první odpovězeno kladně:
                  Má být čl. 13 část B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 vykládán v tom smyslu, že pojem „vozidla“, který dle rozhodnutí Soudního dvora ze dne 3. března 2005, C-428/02, zahrnuje i lodě, není použitelný na pronajatý hausbót, který nemá vlastní pohon (motor) a který byl pronajat k výlučnému a trvalému užívání na konkrétním místě, a nikoli za účelem pohybu? Představuje pronájem hausbótu a mola včetně k nim náležejících pozemků a vodních ploch jediné plnění osvobozené od daně, nebo je popřípadě nutné z hlediska právní úpravy daně z přidané hodnoty rozlišovat mezi pronájmem hausbótu a mola?

         (1)  Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


title: Věc T-352/06: Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Dura Vermeer Infra v. Komise

text:
               27.1.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 20/21

         Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Dura Vermeer Infra v. Komise
   (Věc T-352/06)
   (2007/C 20/31)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Dura Vermeer Infra BV (zástupce: M. Slotboom, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit čl. 1 písm. d) a čl. 2 písm. d) rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká odpovědnosti Dura Vermeer Infra, a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – NL), kterým jí byla uložena pokuta z důvodu porušení článku 81 ES.
   Svoji žalobu opírá o stejné žalobní důvody a argumenty jako žalobkyně ve věci T-351/06, Dura Vermeer Groep NV v. Komise.


title: Věc C-44/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhofs (Německo) dne 28. ledna 2013 — Hauptzollamt Krefeld v. Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhofs (Německo) dne 28. ledna 2013 — Hauptzollamt Krefeld v. Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service
   (Věc C-44/13)
   2013/C 123/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hauptzollamt Krefeld

      Žalovaný: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service

      Předběžná otázka

   Vyžaduje čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (1), při zdaňování jiných energetických produktů než produktů, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, uplatnění daňové sazby, která je ve vnitrostátním právu stanovena pro použití energetického produktu jako paliva, pokud se tento jiný energetický produkt rovněž využívá jako palivo? Nebo lze, pokud je jiný energetický produkt při využití jako palivo obdobný jako určitý energetický produkt, uplatnit daňovou sazbu stanovenou vnitrostátním právem pro tento energetický produkt, ačkoli se jedná o jednotnou sazbu daně bez ohledu na použití jako pohonné hmoty nebo paliva?

      (1)  Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405)


title: Určení prvního generálního advokáta

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/3

         Určení prvního generálního advokáta
   2010/C 317/05
   Soudní dvůr určil podle čl. 10 odst. 1 třetího pododstavce jednacího řádu na jednoleté období, které uplyne dne 6. října 2011 p. Bota jako prvního generálního advokáta.


title: Věc T-607/11: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2011 — Henkel a Henkel France v. Komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/64

      Žaloba podaná dne 30. listopadu 2011 — Henkel a Henkel France v. Komise
      (Věc T-607/11)
      (2012/C 25/123)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Henkel AG & Co. KGaA (Düsseldorf, Německo), Henkel France (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: R. Polley, T. Kuhn, F. Brunet a E. Paroche, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhové žádání

                  —

                  zrušit rozhodnutí Komise ze dne 30. září 2011 neposkytnout patnáct dokumentů vypracovaných ve věci COMP/39.579 (spotřebitelské detergenty) francouzskému orgánu pro hospodářskou soutěž;

                  —

                  uložit Komisi, aby žalobkyním umožnila odvolávat se na požadované dokumenty v řízení probíhajícím před uvedeným orgánem;

                  —

                  uložit Komisi náhradu nákladů žalobkyň vynaložených v souvislosti s touto žalobou, a

                  —

                  přijmout jakákoli další opatření, jež považuje Tribunál za vhodná.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uvádějí žalobkyně jediný žalobní důvod. Podle tohoto žalobního důvodu Komise protiprávně zamítla žádost francouzského orgánu pro hospodářskou soutěž o poskytnutí požadovaných patnácti dokumentů a tím porušila své povinnosti podle čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii, základní práva žalobkyň na obhajobu a zásadu rovnosti zbraní.


title: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. března 2005 ve věci C-336/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division): easyCar (UK) proti Office of Fair Trading (Ochrana spotřebitelů v oblasti smluv uzavřených na dálku — Směrnice 97/7/ES — Smlouvy o poskytování přepravních služeb — Pojem — Smlouvy o nájmu automobilů)

text:
               14.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 115/4

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (prvního senátu)
   ze dne 10. března 2005
   ve věci C-336/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division): easyCar (UK) proti Office of Fair Trading (1)

   (Ochrana spotřebitelů v oblasti smluv uzavřených na dálku - Směrnice 97/7/ES - Smlouvy o poskytování přepravních služeb - Pojem - Smlouvy o nájmu automobilů)
   (2005/C 115/08)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-336/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Spojené království) ze dne 21. července 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 30. července 2003, v řízení easyCar (UK) proti Office of Fair Trading, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, K. Schiemann a M. Ilešič (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: K. Stranz, rada, vydal dne 10. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „smlouvy o poskytování přepravních služeb“ zahrnuje smlouvy o poskytování služeb nájmu automobilů.

      (1)  Úř. věst. C 226, 20.9.2003.


title: Věc C-170/07: Žaloba podaná dne 30. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Polská republika

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/16

         Žaloba podaná dne 30. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-170/07)
   (2007/C 183/26)
   Jednací jazyk: polština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Hottiaux a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika tím, že pro dovážená ojetá vozidla zavedla povinnost technické prohlídky před jejich registrací, zatímco takováto povinnost pro tuzemská motorová vozidla za stejných okolností neexistuje, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 ES;

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Článek 28 ES zakazuje mezi členskými státy množstevní omezení dovozu, jakož i veškerá omezení s rovnocenným účinkem. Podle judikatury Soudního dvora je v případě neexistence harmonizace nutné „veškerou právní úpravu členských států, která by mohla, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství, […] považovat za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu“.
   Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu je v rozporu s článkem 28 ES, pokud není odůvodněno na základě článku 30 ES nebo podle judikatury Soudního dvora naléhavými důvody obecného zájmu.
   Komise uplatňuje, že polský zákon o silničním provozu (Prawo o ruchu drogowym) stanoví pro motorová vozidla před jejich první registrací v Polsku povinnost technické prohlídky. Vzhledem k tomu, že nová vozidla jsou od této povinnosti osvobozena, v praxi tedy podléhají jen ojetá vozidla dovezená z jiných členských států povinné technické prohlídce před svou registrací v Polsku. Dotyčná povinnost proto představuje opatření, které diskriminuje motorová vozidla dovezená z jiných členských států vůči tuzemským vozidlům. Kromě toho vybírají polské orgány za technickou prohlídku ne nezanedbatelný poplatek, který je téměř dvakrát vyšší než poplatek za pravidelnou prohlídku tuzemského motorového vozidla stejné kategorie. Komise má za to, že polské orgány neuvedly žádné uspokojující odůvodnění tohoto rozdílu. Podle ustálené judikatury jsou vnitrostátní předpisy, které by zatěžovaly dovážené zboží ve srovnání s odpovídajícím tuzemským zbožím dodatečnými náklady, omezeními obchodu uvnitř Společenství ve smyslu článku 28 ES.
   Pro odůvodnění takovéhoto opatření by dotyčný členský stát musel prokázat, že je toto opatření nezbytné a přiměřené vzhledem ke sledovanému cíli. Podle článku 30 ES nesmí být opatření prostředkem svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy.
   Vzhledem k tomu nemůže okolnost, že motorové vozidlo bylo od poslední technické prohlídky provozováno na veřejných silnicích, odůvodňovat za účelem ochrany zdraví a života lidí prohlídku, která je prováděna při registraci vozidla a která konstatuje, že vozidlo nebylo účastníkem nehody a že se nachází v dobrém technickém stavu. Členské státy mohou z tohoto důvodu uložit technickou prohlídku pro motorová vozidla před registrací, to však platí jen za podmínky, že se u této povinnosti nejedná o svévolnou diskriminaci, to znamená, že se vztahuje jak na vozidla dovezená z jiných členských států, tak i na tuzemská vozidla, která se nachází ve stejné situaci. Nestanoví-li však vnitrostátní právní předpisy za stejných okolností technickou prohlídku pro tuzemská, k registraci přihlášená motorová vozidla, jakož i pro vozidla, která jsou dovážena z jiných států, je nutno tyto předpisy považovat za svévolně diskriminační.
   Kromě toho polská ustanovení, která omezují obchod uvnitř Společenství, nemohou být odůvodněna ochranou zdraví a života lidí, protože nesplňují podmínky nezbytnosti a proporcionality.
   Komise zaprvé uvádí, že bylo-li motorové vozidlo podrobeno v jednom členském státě technické prohlídce, zásada rovnocennosti a vzájemného uznávání vyplývající z čl. 3 odst. 2 směrnice Rady 96/96/ES zavazuje všechny členské státy uznat o tom vydaný doklad, jako by tento doklad vydaly samy. Polské orgány se nemohou dovolávat toho, že by pravidelná technická prohlídka provedená v jiném členském státě byla neplatná. Záznam v dokumentech, které osvědčují registraci, že vozidlo bylo odhlášeno, nemá učinit veškeré technické prohlídky a jiné doklady o jeho technickém stavu neplatnými, naopak odhlášení vozidla nemá s jeho technickým stavem vůbec nic společného. Zadruhé selektivní prohlídka by byla spíše přiměřená ochraně bezpečnosti silničního provozu, pokud by se týkala jen těch motorových vozidel, dovezených z jiných členských států, u kterých existuje důvod pro předpoklad, že představují nebezpečí pro bezpečnost silničního provozu nebo pro životní prostředí. Komise zatřetí nesdílí názor zastávaný polskou vládou, podle kterého je technická prohlídka nezbytná pro identifikaci motorových vozidel a pro boj proti trestné činnosti. Pro určení kategorie, druhu, označení nebo typu vozidla není nutná žádná speciální technická prohlídka, jejíž náklady jsou téměř dvakrát vyšší než náklady na pravidelnou prohlídku. Tyto údaje jsou obvykle již obsaženy v dokladech vozidla, které se předkládají polským registračním orgánům. Začtvrté Komise odmítá argument polských orgánů týkající se Vídeňské úmluvy. Neexistence příslušné úpravy na mezinárodní úrovni nemá žádný vliv na závazky Polské republiky vůči Společenství.


title: Věc T-305/14: Žaloba podaná dne 29. dubna 2014 – Vestolit v. Komise

text:
               14.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/54

         Žaloba podaná dne 29. dubna 2014 – Vestolit v. Komise
   (Věc T-305/14)
   2014/C 223/56
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Vestolit GmbH (Marl, Německo) (zástupci: D. Greinacher, J. Martin a B. Scholtka, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 263 odst. 1 SFEU ve věci podpory výroby energií z obnovitelných zdrojů a z důlního plynu podle Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien (EEG) (zákon o upřednostnění obnovitelných energií) a snížení poplatku podle EEG pro energeticky náročné podniky proti Spolkové republice Německo – Státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) ze dne 18. prosince 2013, vyhlášené v Úředním věstníku EU ze dne 7. února 2014, č. 37, s. 73, v rozsahu, v němž Komise kvalifikovala zvláštní kompenzační režim podle § § 40, 41 EEG jakožto státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU;

               —

               uložil Komisi, aby v souladu s čl. 87 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu nahradila nezbytné náklady řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod: Porušení článku 107 SFEU

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise neprávem kvalifikovala podporu obnovitelných energií ve formě systému poplatků, jakož i zvláštní kompenzační režim ke snížení poplatku podle EEG jakožto podporu a neměla proto zahájit formální vyšetřovací řízení.

                           —

                           V této souvislosti žalobkyně uvádí, že se Komise při předběžném posuzování otázky, zda zvláštní kompenzační režim představuje podporu, dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož zvláštní kompenzační režim jakožto režim upravující výjimku z poplatku podle EEG neposkytuje žádné zvýhodnění, které by energeticky náročné podniky nezískaly za běžných tržních podmínek.

                           —

                           K tomu žalobkyně dodává, že se věc netýká žádných státních prostředků. Vzhledem k tomu, že ani výnosy z poplatku podle EEG nepředstavují žádné státní prostředky, nemůže se státních prostředků týkat ani režim upravující výjimky pro energeticky náročné podniky.

               2.

               Druhý žalobní důvod: Porušení zásady ochrany legitimního očekávání

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že Komise přijetím rozhodnutí porušila navíc zásadu ochrany legitimního očekávání. Německé právní předpisy upravující podporu obnovitelných energií již byly podrobeny důkladnému zkoumání z hlediska práva státních podpor. V rámci tohoto zkoumání dospěla Komise v roce 2002 k závěru, že s touto právní úpravou není spojen žádný transfer státních prostředků. Vzhledem k tomu, že EEG 2012 nevykazuje v tomto ohledu žádné podstatné změny ve srovnání s tehdejší právní úpravou, nemusely dotčené hospodářské subjekty počítat s novým přezkumem, nýbrž se mohly spolehnout na existující právní úpravu.

               3.

               Třetí žalobní důvod: Zneužití diskreční pravomoci

                           —

                           Žalobkyně má za to, že Komise zneužila prostor pro uvážení, který jí poskytují články 107 a 108 SFEU. Zahájením šetření sleduje Komise přednostně cíl harmonizovat v zásadním rozsahu podporu elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Tento základní cíl vyplývá také z nového návrhu pokynů pro podpory v oblasti životního prostředí a energií, v nichž Komise poprvé stanoví podrobnou úpravu podpory obnovitelných energií. K podpoře harmonizace však měla Komise použít k tomu určené řízení pro sbližování právních předpisů podle článků 116 a 117 SFEU.


title: Věc C-440/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2014 National Iranian Oil Company proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. července 2014 ve věci T-578/12, National Iranian Oil Company v. Rada

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2014 National Iranian Oil Company proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. července 2014 ve věci T-578/12, National Iranian Oil Company v. Rada
   (Věc C-440/14 P)
   2014/C 421/33
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: National Iranian Oil Company (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek sedmým senátem Tribunálu Evropské unie ve věci T-578/12 vydaný 16. července 2014;

               —

               vyhovět jejím návrhovým žádáním, které přednesla před Tribunálem Evropské unie;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje šest důvodů kasačního opravného prostředku namířeného proti rozsudku Tribunálu ze dne 16. července 2014.
   Prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál v bodu 43 rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že tím, že se na ni vztahuje čl. 46 odst. 2 nařízení (EU) č. 267/2012 (1), musí být nařízení Rady (EU) č. 945/2012 (2) chápáno tak, že jednoznačně stanoví, že jeho právním základem je právě tento čl. 46 odst. 2. Právní základ totiž stanoví právní formu, kterou akt, jehož je základem, musí mít; čl. 46 odst. 2 přitom žádnou právní formu nestanoví.
   Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál v bodech 54 až 56 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, které vyústilo ve tvrzení, že „z čl. 215 odst. 2 nevyplývá, že individuální omezující opatření přijatá proti fyzickým nebo právnickým osobám, nestátním skupinám nebo subjektům musí být přijata na základě postupu stanoveného v čl. 215 odst. 2 SFEU“. Článek 215 odst. 1 SFEU, jediné ustanovení SFEU zakotvující omezující opatření, jasně stanoví, že postupem použitelným pro taková opatření je postup, jenž tento článek stanoví a jiný stanoven není. Článek 291 SFEU je s čl. 215 odst. 2 neslučitelný. Konečně, navrhovatelka podpůrně tvrdí, že čl. 291 odst. 2 SFEU nelze považovat za ustanovení poskytující Radě právní základ k přijetí omezujících opatření doplňující právní základ stanovený v čl. 215 odst. 2 SFEU.
   Třetím důvodem kasačního opravného prostředku, který je předkládán podpůrně, pro případ, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU pro přijetí individuálních omezujících opatření v rámci politiky přijímání omezujících opatření původně založené na článku 215 SFEU je právně možné, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodech 74 až 83 svého rozsudku v podstatě rozhodl, že Rada Evropské unie, jak stanoví čl. 291 odst. 2, v „náležitě odůvodněných případech“ použila v projednávané věci tento postup. Takto stanovený požadavek odůvodnění není splněn nekonkrétním odůvodněním. I za předpokladu, že by tento požadavek mohl být splněn implicitním odůvodněním, není v projednávané věci splněn, jelikož Tribunál dotyčné formulace vyložil chybně.
   Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku, který je předkládán podpůrně, pro případ, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU pro přijetí individuálních omezujících opatření je právně přípustné v rámci politiky přijímání omezujících opatření založené na článku 215 SFEU, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodu 86 svého rozsudku rozhodl, že čl. 46 odst. 2 nařízení ř. 267/12 „Radě vyhrazuje pravomoc provádět ustanovení čl. 23 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení“, což postačuje ke splnění povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o uvedení právního základu tohoto ustanovení, kterým je čl. 291 odst. 2 SFEU. Právně chybný výklad čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012 podle navrhovatelky vedl Tribunál k tomuto závěru.
   Pátým důvodem kasačního opravného prostředku, který je předkládán podpůrně, pro případ, že bude rozhodnuto, že použití čl. 291 odst. 2 SFEU pro přijetí individuálních omezujících opatření je právně přípustné v rámci politiky přijímání omezujících opatření založené na článku 215 SFEU, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál v bodu 87 svého rozsudku dopustil chyby, když měl za to, že povinnosti odůvodnit právní akty Unie Radě neukládá, aby výslovně uvedla, že nařízení (EU) č. 267/2012 je založeno na čl. 291 odst. 2 SFEU, pokud jde o právní základ čl. 46 odst. 2 nařízení č. 267/2012.
   Šestým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál v bodu 115 svého rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že kritérium stanovení v čl. 23 odst. 2 nařízení (EU) č. 267/2012 (sporné kritérium) je v souladu se zásadami právního státu a obecněji s právem Evropské unie, jelikož není „svévolné ani diskreční“ a v bodu 123 svého rozsudku, že „sporné ustanovení omezuje posuzovací pravomoc Rady tím, že stanoví objektivní kritéria a zaručuje míru předvídatelnosti požadovanou unijním právem“. Tribunál porušil též právo na obhajobu navrhovatelky. Navrhovatelka především zdůrazňuje, že Tribunál za cenu přeformulování sporného ustanovení rozhodl o jeho souladu s unijním právem, ačkoliv legalita tohoto ustanovení měla být posouzena na základě formulace uvedené v nařízení. Navrhovatelka dále uvádí, že skutečnost, že Tribunál přeformuloval sporné ustanovení proto, aby mohl rozhodnout o jeho legalitě, porušuje její právo na obhajobu tím, že jí zbavuje práva opírat se o uvedené přeformulované znění při přípravě své obhajoby, jelikož jí nebyl v době tohoto přeformulování znám smysl změněné formulace, i když je vůči ní namítáno. Konečně navrhovatelka uvádí, že odůvodnění Tribunálu je nesoudržné, což je v rozporu s jeho povinností uvést odůvodnění.

      (1)  Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. 88, s. 1).

      (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 , kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16).


title: Věc T-55/07: Žaloba podaná dne 23. února 2007 – Nizozemsko v. Komise

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/52

         Žaloba podaná dne 23. února 2007 – Nizozemsko v. Komise
   (Věc T-55/07)
   (2007/C 82/108)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster a D. J. M. de Grave)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               prohlásit rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2006 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) za částečně neplatné v té části, v níž se toto rozhodnutí týká Nizozemska a zejména finanční opravy, která byla uplatněna na výdaje za rok 2002, vykázané záruční sekci EZOZF ve výši 5,67 milionů eur, jež nejsou způsobilé k financování, a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Zaprvé Nizozemsko k odůvodnění své žaloby uplatňuje, porušení článku 4 nařízení č. 2603/1999 (1) tím, že pojem „víceleté výdaje “byl ve smyslu tohoto článku nesprávně použit a vyložen.
   Zadruhé se žalobce dovolává porušení čl. 44 odst. 2 nařízení č. 1257/1999 (2) a současně porušení zásady oprávněného očekávání tím, že v důsledku postupu Nizozemska byla uplatněna finanční oprava ve výši celé částky, ačkoliv Komise předtím v rámci postupu schválení nizozemského programového dokumentu na podporu pro rozvoj venkova 2000–2006 schválila umístění účetních položek do záruční sekce.
   Podpůrně žalobce uplatňuje porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 1258/1999 (3) a čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 (4) tím, že tato ustanovení byla v napadeném rozhodnutí použita nesprávně, neboť Společenství nevznikla postupem Nizozemska žádná finanční újma.
   Dále podpůrně žalobce uplatňuje porušení zásady proporcionality tím, že byla uplatněna oprava ve výši celé částky, ačkoliv tyto finanční prostředky EZOZF – což je nesporné – byly Nizozemskem řádně vynaloženy v tomto smyslu, že Společenství nevznikla postupem Nizozemska žádná finanční újma.
   Nakonec se žalobce dovolává porušení povinnosti odůvodnění, neboť bez odůvodnění a odchylně od zjištění smírčí komise uplatnila opravu ve výši celé částky, ačkoliv tyto finanční prostředky EZOZF – což je nesporné – byly Nizozemskem řádně vynaloženy v tomto smyslu, že Společenství nevznikla postupem Nizozemska žádná finanční újma.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2603/1999 ze dne 9. prosince 1999, kterým se stanoví pravidla pro přechod na podporu pro rozvoj venkova podle nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 (Úř. věst. L 316, s. 26; Zvl. vyd. 3/27, s. 156).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. L 160, s. 80; Zvl. vyd. 3/25, s. 391).

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 130; Zvl. vyd. 3/25, s. 414).

      (4)  Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, s. 13).


title: Věc C-605/12: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Welmory sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku „Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 44 — Pojem ‚stálá provozovna‘ příjemce služby — Místo považované za místo poskytování služeb osobám povinným k dani — Plnění uskutečňovaná uvnitř Společenství“

text:
               22.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/2

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Welmory sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Věc C-605/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 44 - Pojem ‚stálá provozovna‘ příjemce služby - Místo považované za místo poskytování služeb osobám povinným k dani - Plnění uskutečňovaná uvnitř Společenství“)
   (2014/C 462/03)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Welmory sp. z o.o.

      Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Výrok

   První osoba povinná k dani se sídlem ekonomické činnosti ve členském státě, která je příjemcem služeb poskytovaných druhou osobou povinnou k dani se sídlem v jiném členském státě, má v uvedeném jiném členském státě „stálou provozovnu“ ve smyslu článku 44 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008, pro účely určení místa zdanění uvedených služeb, pokud se uvedená provozovna vyznačuje dostatečnou úrovní stálosti a strukturou způsobilou jí z hlediska lidských a technických zdrojů umožnit, aby přijímala a využívala služby pro účely své ekonomické činnosti, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


title: Věc C-462/11: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Dâmbovița — Rumunsko) — Victor Cozman v. Teatrul Municipal Târgoviște ( „Řízení o předběžné otázce — Dodatkový protokol č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika skupin státních zaměstnanců — Neprovedení unijního práva — Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“ )

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/13

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Dâmbovița — Rumunsko) — Victor Cozman v. Teatrul Municipal Târgoviște
   (Věc C-462/11) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Dodatkový protokol č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod - Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika skupin státních zaměstnanců - Neprovedení unijního práva - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora)
   2012/C 73/23
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Tribunalul Dâmbovița

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Victor Cozman

      Žalovaný: Teatrul Municipal Târgoviște

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunalul Dâmbovița — Výklad článku 1 Dodatkového protokolu č. 1 k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví snížení platů několika skupin státních zaměstnanců — Povaha práva na odměnu — Omezení

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k tomu, aby odpověděl na předběžné otázky položené Tribunalul Dâmbovița (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 7. února 2011.

      (1)  Úř. věst. C 331, 12.11.2011.


title: Věc C-461/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 23. října 2008 – Don Bosco Onroerend Goed BV v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 23. října 2008 – Don Bosco Onroerend Goed BV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-461/08)
   (2009/C 69/29)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Hoge Raad der Nederlanden
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Don Bosco Onroerend Goed BV

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
   Předběžné otázky

               1)

               Má být čl. 13 část B písm. g) ve spojení s čl. 4 odst. 3 písm. a) šesté směrnice (1) vykládán v tom smyslu, že dani z přidané hodnoty podléhá dodání budovy, která s ohledem na své nahrazení budovou, která má být nově postavena, byla z části zbořena?

               2)

               Je pro zodpovězení této otázky rozhodující, zda příkaz k demolici dal a s tím spojené náklady si nechal vyúčtovat prodávající nebo kupující, a to v tom smyslu, že dodání podléhá dani z přidané hodnoty pouze tehdy, pokud příkaz k demolici dal prodávající a náklady na demolici si nechá vyúčtovat?

               3)

               Je pro zodpovězení první otázky rozhodující, zda plány novostavby vytvořil prodávající nebo kupující budovy, a to v tom smyslu, že dodání podléhá dani z přidané hodnoty pouze tehdy, pokud plány novostavby vytvořil prodávající?

               4)

               V případě kladné odpovědi na první otázku, podléhá pak dani z přidané hodnoty každé dodání po okamžiku, ve kterém skutečně začaly demoliční práce, nebo po pozdějším okamžiku, zejména po okamžiku, ve kterém demolice výrazně pokročila?

      (1)  Šestá směrnice Rady (77/388/ES) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


title: Věc C-382/07: Žaloba podaná dne 8. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika

text:
               22.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/9

         Žaloba podaná dne 8. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
   (Věc C-382/07)
   (2007/C 223/12)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a M. Telles Romão, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní přepisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/51/ES (1) ze dne 29. dubna 2004, kterou se mění směrnice Rady 91/440/EHS o rozvoji železnic Společenství, nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2005.

      (1)  Úř. věst. L 164, 30.4.2004, s. 164; Zvl. vyd. 07/08, s. 251.


title: Věc T-535/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2012 — Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias v. OHIM — Garmo (GAZI Hellim) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství GAZI Hellim — Starší kolektivní slovní ochranná známka Společenství HALLOUMI — Relativní důvod zamítnutí — Podobnost označení — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               21.7.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/20

         Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2012 — Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias v. OHIM — Garmo (GAZI Hellim)
   (Věc T-535/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství GAZI Hellim - Starší kolektivní slovní ochranná známka Společenství HALLOUMI - Relativní důvod zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 217/42
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias (Nicosie, Kypr) (zástupci: původně C. Milbradt a H. Van Volxem, poté C. Milbradt a A. Schwarz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Garmo AG (Stuttgart, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. září 2010 (věc R 1497/2009-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias a Garmo AG.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. září 2010 (věc R 1497/2009-4) se zrušuje.

               2)

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v řízení před odvolacím senátem.

      (1)  Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


title: Věc C-256/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgerichts Düsseldorf (Německo) dne 9. května 2016 – Deichmann SE v. Hauptzollamt Duisburg

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgerichts Düsseldorf (Německo) dne 9. května 2016 – Deichmann SE v. Hauptzollamt Duisburg
   (Věc C-256/16)
   (2016/C 260/36)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht Düsseldorf

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Deichmann SE

      Žalovaný: Hauptzollamt Duisburg

      Předběžná otázka

   Je prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/223 (1) ze dne 17. února 2016, kterým se stanoví postup pro posouzení některých žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení podaných vyvážejícími výrobci z Číny a Vietnamu a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14, platné?

      (1)  Úř. věst. L 41, s. 3.


title: Věc F-40/10: Žaloba podaná dne 7. června 2010 — Lebedef v. Komise

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/55

         Žaloba podaná dne 7. června 2010 — Lebedef v. Komise
   (Věc F-40/10)
   ()
   2010/C 209/87
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že žalobce neoprávněně překročil svůj nárok na dovolenou za kalendářní rok 2009 o 5,5 dne.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 11. srpna 2009, kterým generální ředitel Eurostatu nařídil svému oddělení pro řízení lidských zdrojů, aby oznámilo příslušným oddělením Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků skutečnost, že žalobce překročil svůj nárok na dovolenou za kalendářní rok 2009 o 5,5 dne, za tím účelem, aby mu za toto období nebyl přiznán plat;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-470/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 7. září 2015 – Lufthansa Cargo AG, další účastník řízení: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 7. září 2015 – Lufthansa Cargo AG, další účastník řízení: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Věc C-470/15)
   (2015/C 398/22)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Lufthansa Cargo AG

      Další účastník řízení: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 3 odst. 1 písm. c) bod ii) první věta Dohody o letecké dopravě uzavřené mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Spojenými státy americkými na straně druhé (Úř. věst. 2007, L 134) vykládán v tom smyslu, že leteckému dopravci Společenství z členského státu A poskytuje účinné právo vyložit v jiném členském státě B náklad naložený ve třetím státě, po mezipřistání ve Spojených státech, kde není tento náklad vyložen, a že v tomto ohledu není nezbytné dovolávat se dvoustranné dohody mezi členským státem B a třetím státem?

               2)

               Může letecký dopravce Společenství vůči jiným členským státům, než je členský stát, ve kterém má tento letecký dopravce svou hlavní provozovnu, odvozovat práva z Dohody o letecké dopravě uzavřené mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Spojenými státy americkými na straně druhé?

               3)

               Brání článek 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 847/2004 ze dne 29. dubna 2004 o sjednávání a provádění dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi o leteckých službách (Úř. věst. L 195; Zvl. vyd. 07/08, s. 193, opraveno v Úř. věst. 2007, L 204) tomu, aby při přezkumu, zda bylo učiněno zadost kritériu usazování ve smyslu článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie, tak jak bylo upřesněno v judikatuře Soudního dvora, bylo mimo jiné vyžadováno, aby letecký dopravce Společenství s hlavní provozovnou v členském státě A umístil část flotily, složené alespoň ze dvou letadel, v členském státě B?


title: Výmaz věci T- 251/99

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/54

         Výmaz věci T- 251/99 (1)

   (2004/C 300/105)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 5. října 2004 rozhodl předseda druhého rozšířeného senátu Soudu prvního stupně Evropských společenství o výmazu věci T- 251/99, Texaco Nederland B.V. a další proti Komisi Evropských společenství.

      (1)  Úř. věst. C 20, 22.01.2000.


title: Věc C-136/15 P: Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. června 2015 – Mohammad Makhlouf v. Rada Evropské unie „Kasační opravný prostředek — Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora — Článek 169 odst. 2 — Nezbytný obsah podání kasačního opravného prostředku — Zjevná nepřípustnost“

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/11

         Usnesení Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 19. června 2015 – Mohammad Makhlouf v. Rada Evropské unie
   (Věc C-136/15 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Článek 169 odst. 2 - Nezbytný obsah podání kasačního opravného prostředku - Zjevná nepřípustnost“)
   (2015/C 398/13)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mohammad Makhlouf (zástupce: G. Karouni, avocat)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a M.-M. Joséphidès, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Mohammad Makhlouf ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


title: Věc T-393/14: Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Ingeperfil v. Komise

text:
               28.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/29

         Žaloba podaná dne 4. června 2014 – Ingeperfil v. Komise
   (Věc T-393/14)
   2014/C 245/39
   Jednací jazyk: španělština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ingeperfil SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. C. García Muñoz, J. I. Jiménez-Blanco Carrillo de Albornoz a J. Corral García, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jaké byly uvedeny ve věci T-392/14.


title: Věc T-544/11: Žaloba podaná dne 12. října 2011 — Spectrum Brands (UK) v. OHIM — Philips (STEAM GLIDE)

text:
               7.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/17

         Žaloba podaná dne 12. října 2011 — Spectrum Brands (UK) v. OHIM — Philips (STEAM GLIDE)
   (Věc T-544/11)
   2012/C 6/33
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spectrum Brands (UK) Ltd (Manchester, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Koninklijke Philips Electronics NV (Eindhoven, Nizozemsko)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. července 2011 ve věci R 1289/2010-1; a

               —

               uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem, aby nesli vlastní náklady řízení a nahradili náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „STEAM GLIDE“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5167382

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Další účastnice řízení před odvolacím senátem podala návrh na prohlášení neplatnosti na základě čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s absolutními důvody pro zamítnutí podle čl. 7 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení Rady ES č. 207/2009

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a prohlášení neplatnosti zápisu ochranné známky Společenství

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož se odvolací senát dopustil omylu, pokud jde o význam a skladbu dotčeného slovního označení, jakož i jeho vhodnost či nevhodnost jakožto bezprostředního a přímého popisného pojmu pro dotčené výrobky. Dále odvolací senát nezohlednil všeobecný zájem, z nějž vychází čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení o ochranné známce Společenství. Došlo k porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát nezohlednil základní funkci ochranné známky, nevzal na zřetel hledisko průměrného spotřebitele, nezohlednil čl. 7 odst. 1 písm. b) odděleně od čl. 7 odst. 1 písm. c), nezohlednil všeobecný zájem, z nějž vychází čl. 7. odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce, a neprovedl analýzu ochranné známky jakožto celku.


title: Věc T-173/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Selo Medical v. OHIM – biosyn Arzneimittel (SELOGYN) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SELOGYN — Starší národní slovní ochranná známka SELESYN — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Zamítnutí zápisu“

text:
               9.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/47

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Selo Medical v. OHIM – biosyn Arzneimittel (SELOGYN)
   (Věc T-173/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SELOGYN - Starší národní slovní ochranná známka SELESYN - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Zamítnutí zápisu“)
   (2015/C 046/58)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Selo Medical GmbH (Unternberg, Rakousko) (zástupce: T. Schneider, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: biosyn Arzneimittel GmbH (Fellbach, Německo) (zástupci: R. Kunz-Hallstein a H. Kunz-Hallstein, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. ledna 2013 (věc R 2601/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi biosyn Arzneimittel GmbH a Selo Medical GmbH.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Selo Medical GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18. 5. 2013.


title: Věc C-50/08: Žaloba podaná dne 12. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 128/18

         Žaloba podaná dne 12. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-50/08)
   (2008/C 128/31)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-P. Keppenne a H. Støvlbæk, zmocněnci)

      Žalovaná: Francouzská republika
   Návrhová žádání

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že pro přístup k povolání notáře uložila podmínku státní příslušnosti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES, zvláště z článků 43 ES a 45 ES;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Svou žalobou Komise žalované vytýká, že tím, že pro přístup k povolání notáře a pro jeho výkon uložila podmínku státní příslušnosti, nepřiměřeně zasáhla do svobody usazování upravené v článku 43 ES. Článek 45 ES z použití kapitoly týkající se práva usazování zajisté vylučuje činnosti, které jsou přímo a specificky spjaty s výkonem veřejné moci. Podle Komise však úkoly, kterými jsou notáři pověřeni na základě francouzského práva, vykazují tak nízký stupeň spjatosti s tímto výkonem, že nemohou spadat do působnosti tohoto článku a odůvodňovat podobnou překážku svobody usazování.
   Tyto úkoly totiž jednak notářům nepřiznávají skutečné donucovací pravomoci a příslušné funkce a postavení soudce a notáře se odlišují.
   Kromě toho by vnitrostátní zákonodárce mohl uložit opatření méně omezující, než je podmínka státní příslušnosti, jakými jsou například podrobení dotyčných subjektů striktním podmínkám pro přístup k povolání, zvláštním profesním povinnostem či specifické kontrole.


title: Věc T-445/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — HerkuPlast Kubern v. OHIM — How (eco-pack) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška ochranné známky Společenství eco-pack — Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky ECOPAK — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               10.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — HerkuPlast Kubern v. OHIM — How (eco-pack)
   (Věc T-445/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška ochranné známky Společenství eco-pack - Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky ECOPAK - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 343/25
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: HerkuPlast Kubern GmbH (Ering, Německo) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Heidi A. T. How (Harrow, Spojené království)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. července 2010 (věc R 1014/2009-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi HerkuPlast Kubern GmbH a Heidi A. T. How.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) OHIM ze dne 27. července 2010 (věc R 1014/2009-4) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené HerkuPlast Kubern GmbH.

      (1)  Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


title: Věc C-101/12: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Stuttgart — Německo) — Herbert Schaible v. Land Baden-Württemberg ( „Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Nařízení (ES) č. 21/2004 — Systém identifikace a evidence ovcí a koz — Povinnost individuální elektronické identifikace — Povinnost vést evidenci hospodářství — Platnost — Listina základních práv Evropské unie — Svoboda podnikání — Přiměřenost — Rovné zacházení“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/7

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Stuttgart — Německo) — Herbert Schaible v. Land Baden-Württemberg
   (Věc C-101/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 21/2004 - Systém identifikace a evidence ovcí a koz - Povinnost individuální elektronické identifikace - Povinnost vést evidenci hospodářství - Platnost - Listina základních práv Evropské unie - Svoboda podnikání - Přiměřenost - Rovné zacházení)
   2013/C 367/11
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Stuttgart

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Herbert Schaible

      Žalovaná: Land Baden-Württemberg

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Stuttgart — Posouzení platnosti čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 1, jakož i čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce nařízení Rady (ES) č. 21/2004 ze dne 17. prosince 2003 o stanovení systému identifikace a evidence ovcí a koz a o změně nařízení (ES) č. 1782/2003 a směrnic 92/102/EHS a 64/432/EHS (Úř. věst. L 5, s. 8; Zvl. vyd. 03/42, s. 56), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1560/2007 ze dne 17. prosince 2007 (Úř. věst. L 340, s. 25), z hlediska Listiny základních práv Evropské unie, a zejména jejího čl. 15 odst. 1 a článku 16 — Proporcionalita systému individuální identifikace ovcí a koz

      Výrok

   Zkoumání předložených otázek neodhalilo žádnou skutečnost, která by mohla mít dopad na platnost čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 1 a čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce, jakož i bodu 2 přílohy B nařízení Rady (ES) č. 21/2004 ze dne 17. prosince 2003 o stanovení systému identifikace a evidence ovcí a koz a o změně nařízení (ES) č. 1782/2003 a směrnic 92/102/EHS a 64/432/EHS, ve znění nařízení Komise (ES) č. 933/2008 ze dne 23. září 2008.

      (1)  Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


title: Věc C-175/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 14. května 2009 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs v. Axa UK plc

text:
               4.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 153/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 14. května 2009 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs v. Axa UK plc
   (Věc C-175/09)
   2009/C 153/59
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

      Odpůrkyně: Axa UK plc

      Předběžné otázky

               1.

               Jaká je povaha osvobozené služby, která má „účinek spočívající v převodu finančních prostředků a [zahrnuje] změny právní a finanční situace“? Zejména:

                           a)

                           Vztahuje se osvobození od daně na služby, které by jinak nemusely být poskytnuty žádným peněžním ústavem, který provádí i) odepsání prostředků z jednoho účtu, ii) připsání takových prostředků na jiný účet nebo iii) určité nezbytné zprostředkování mezi úkony i) a ii)?

                           b)

                           Vztahuje se osvobození od daně na služby, které nezahrnují plnění úkolů spočívajících v odepsání prostředků z jednoho účtu a připsání těchto prostředků na jiný účet, ale v případě, že dojde k převodu finančních prostředků, lze mít za to, že byly příčinou takového převodu?

               2.

               Poskytuje ve světle rozsudku SDC obchodník (který není bankou) službu osvobozenou od daně v souladu s čl. 13 částí B písm. d) bodem 3, pokud úkoly, jež plní pro svého klienta, 1) zahrnují inkasování, zpracování a další úhradu peněžních prostředků, které klientovi dluží třetí osoba, zejména úkoly spočívající v:

                           a)

                           předání údajů bance takové třetí osoby se žádostí o platbu z bankovního účtu třetí osoby na vlastní bankovní účet obchodníka na základě trvalého příkazu vydaného takovou třetí osobou příslušné bance (na základě systému „Direct Debit“), a následně, pokud banka takovou platbu provede,

                           b)

                           vydání příkazu vlastní bance k převodu finančních prostředků z jeho účtu na bankovní účet klienta, ale 2) nezahrnuje úkoly spočívající v a) odepsání prostředků z jednoho účtu, b) připsání takových prostředků na jiný účet nebo c) jakékoli zprostředkování mezi úkony a) a b)?

               3.

               Je pro odpověď na druhou otázku relevantní, pokud je služba popsaná v uvedené otázce poskytována formou předávání údajů do elektronického systému, který poté automaticky komunikuje s příslušnou bankou, i pokud takové předání údajů nemusí vždy vést k uskutečnění převodu (např. proto, že třetí osoba zrušila svůj trvalý příkaz nebo její účet nevykazuje dostatečný zůstatek)?


title: Věc F-112/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. října 2007 – Krčová v. Soudní dvůr ( Veřejná služba — Úředník ve zkušební době — Článek 34 služebního řádu — Propuštění úředníka ve zkušební době — Posuzovací pravomoc — Povinnost uvést odůvodnění — Povinnost řádné péče — Zásada řádného úředního postupu )

text:
               8.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. října 2007 – Krčová v. Soudní dvůr
   (Věc F-112/06) (1)

   („Veřejná služba - Úředník ve zkušební době - Článek 34 služebního řádu - Propuštění úředníka ve zkušební době - Posuzovací pravomoc - Povinnost uvést odůvodnění - Povinnost řádné péče - Zásada řádného úředního postupu“)
   (2007/C 297/95)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Erika Krcová (Trnava, Slovensko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropských společenství (zástupce: M. Schauss)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Soudního dvora ze dne 18. října 2005 o propuštění žalobkyně po skončení zkušební doby
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 18.11.2006, s. 49.


title: Věc C-157/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 2. dubna 2010 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. v. Administración General del Estado

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 2. dubna 2010 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. v. Administración General del Estado
   (Věc C-157/10)
   2010/C 179/26
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.

      Další účastník řízení: Administración General del Estado

      Předběžné otázky

   Musí být články 63 a 65 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě (vydané jednostranně nebo na základě dvoustranné smlouvy o zamezení mezinárodnímu dvojímu zdanění), která u korporační daně a v rámci pravidel o zamezení mezinárodnímu dvojímu zdanění zakazuje odečíst částku daně splatné v jiných členských státech Evropské unie z příjmu dosaženého na jejich území a podléhajícího korporační dani, pokud navzdory splatnosti není uhrazena z důvodu osvobození, úlevy nebo jakékoli jiné daňové výhody?


title: Věc C-56/11: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. listopadu 2012 (žádost Oberlandesgericht Düsseldorf o rozhodnutí o předběžné otázce — Německo) — Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G. v. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH ( „Odrůdová práva Společenství — Nařízení (ES) č. 2100/94 — Zpracování — Povinnost zpracovatele poskytnout informace držiteli odrůdového práva Společenství — Podmínky týkající se okamžiku podání a obsahu žádosti o informace“ )

text:
               12.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/11

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. listopadu 2012 (žádost Oberlandesgericht Düsseldorf o rozhodnutí o předběžné otázce — Německo) — Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G. v. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
   (Věc C-56/11) (1)

   (Odrůdová práva Společenství - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Zpracování - Povinnost zpracovatele poskytnout informace držiteli odrůdového práva Společenství - Podmínky týkající se okamžiku podání a obsahu žádosti o informace)
   2013/C 9/15
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main e.G.

      Žalovaná: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Düsseldorf — Výklad čl. 14 odst. 3 šestého pododstavce nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/16, s. 390) a čl. 9 odst. 2 a 3 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 173, s. 14; Zvl. vyd. 03/18, s. 63) — Povinnost zpracovatele poskytnout informace držiteli odrůdového práva Společenství — Požadavky týkající se okamžiku podání a obsahu žádosti o poskytnutí informací, které zakládají povinnost poskytnout informace

      Výrok

               1)

               Článek 9 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 o odrůdových právech Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2605/98 ze dne 3. prosince 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že informační povinnost zpracovatele, jež se týká chráněných odrůd, vzniká tehdy, byla li žádost o informace týkající se daného hospodářského roku podána před uplynutím zmíněného hospodářského roku. Takováto povinnost však může existovat i ohledně informací týkajících se až tří hospodářských let předcházejících běžnému hospodářskému roku, pokud držitel odrůdového práva Společenství podal první žádost, týkající se týchž odrůd, témuž zpracovateli v prvním z předchozích hospodářských let, jichž se týká žádost o informace.

               2)

               Článek 14 odst. 3 šestá odrážka nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství ve spojení s článkem 9 nařízení č. 1768/95, ve znění nařízení č. 2605/98, musí být vykládán v tom smyslu, že žádost držitele chráněné odrůdy Společenství o informace adresovaná zpracovateli nemusí obsahovat důkazy na podporu indicií, které se v ní uvádějí. Kromě toho samotná skutečnost, že zemědělec provede smluvní výsev chráněné odrůdy, nemůže představovat indicii, že zpracovatel provedl nebo zamýšlí provést tyto úkony ohledně produktu sklizně získaného výsevem rozmnožovacího materiálu zmíněné odrůdy za účelem jeho výsevu. Takováto skutečnost však může v závislosti na ostatních okolnostech věci umožnit závěr o existenci takovéto indicie, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu ve sporu, jenž mu byl předložen.

      (1)  Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


title: Věc F-100/06: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 15. března 2007 – Simon v. Soudní dvůr a Komise

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/60

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 15. března 2007 – Simon v. Soudní dvůr a Komise
   (Věc F-100/06) (1)

   (2007/C 95/120)

      Jednací jazyk: maďarština

   Předseda druhého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 294, 2.12.2006, s. 65.


title: Věc C-441/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem cour administrative d'appel de Douai ze dne  1. prosince 2005  ve věci Société Roquette Frères proti Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité

text:
               11.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 36/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem cour administrative d'appel de Douai ze dne 1. prosince 2005 ve věci Société Roquette Frères proti Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité
   (Věc C-441/05)
   (2006/C 36/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem cour administrative d'appel de Douai ze dne 1. prosince 2005 ve věci Société Roquette Frères proti Ministre de l'Agriculture, de l'Alimentation, de la Pêche et de la Ruralité, který došel kanceláři Soudního dvora dne 12. prosince 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour administrative d'appel de Douai žádá Soudní dvůr, aby rozhodl:

               1)

               zda je společnost Roquette Frères aktivně legitimována napadnout přímo před ním legalitu čl. 24 bodu 2 nařízení č. 1785/81 (1), čl. 27 bodu 3 nařízení č. 2038/1999 (2), článku 1 nařízení č. 2073/2000 (3), čl. 11 bodu 2 nařízení č. 1260/2001 (4), článku 1 nařízení č. 1745/2002 (5) a článku 1 nařízení č. 1739/2003 (6);

               2)

               za předpokladu, že společnost Roquette Frères je aktivně legitimována namítat protiprávnost uvedených ustanovení, zda jsou čl. 24 bod 2 nařízení č. 1785/81, čl. 27 bod 3 nařízení č. 2038/1999, článek 1 nařízení č. 2073/2000, čl. 11 bod 2 nařízení č. 1260/2001, článek 1 nařízení č. 1745/2002 a článek 1 nařízení č. 1739/2003 platné, stanoví-li maximální základní množství pro výrobu izoglukózy ve Francii (metropolitním území), aniž by braly v úvahu izoglukózu, která byla vyrobena v tomto členském státě od 1. listopadu 1978 do 30. dubna 1979 jako meziprodukt sloužící k výrobě jiných výrobků určených k prodeji.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 177, s. 4).

      (2)  Nařízení Rady (EHS) č.2038/1999 ze dne 13. září 1999 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 252, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 2073/2000 ze dne 29. září 2000, kterým se pro hospodářský rok 2000/2001 snižuje v odvětví cukru zaručené množství v rámci produkčních kvót a předpokládané maximální požadavky na zásobování rafinérií v rámci preferenčních dovozů (Úř. věst. L 246, s. 38).

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, s. 1).

      (5)  Nařízení Komise (ES) č. 1745/2002 ze dne 30. září 2002, kterým se pro hospodářský rok 2002/2003 snižuje v odvětví cukru zaručené množství v rámci produkčních kvót a předpokládané maximální požadavky na zásobování rafinérií v rámci preferenčních dovozů (Úř. věst. L 263, s. 31).

      (6)  Nařízení Komise (ES) č. 1739/2003 ze dne 30. září 2003, kterým se pro hospodářský rok 2003/2004 snižuje v odvětví cukru zaručené množství v rámci produkčních kvót a předpokládané maximální požadavky na zásobování rafinérií v rámci preferenčních dovozů (Úř. věst. L 249, s. 38; Zvl. vyd. 03/40, s. 89).


title: Věc T-293/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. června 2014 – Syria International Islamic Bank v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Zjevně nesprávné posouzení — Důkazní břemeno — Žaloba na náhradu škody“

text:
               28.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/9

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. června 2014 – Syria International Islamic Bank v. Rada
   (Věc T-293/12) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Zjevně nesprávné posouzení - Důkazní břemeno - Žaloba na náhradu škody“)
   2014/C 245/12
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Syria International Islamic Bank PJSC (Damašek, Sýrie) (zástupci: G. Laguesse a J.-P. Buyle, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a D. Gicheva, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 2012/544/SZBP ze dne 25. června 2012, kterým se provádí čl. 32 odst. 1 nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. L 165, s. 20, oprava Úř. věst. 2012, L 173, s. 27) a prováděcího rozhodnutí Rady 2012/335/SZBP ze dne 25. června 2012, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2011/782/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 165, s. 80) v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, a dále návrh na náhradu škody.

      Výrok

               1)

               Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 2012/544 ze dne 25. června 2012, kterým se provádí čl. 32 odst. 1 nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii se zrušuje v části, v níž se týká Syria International Islamic Bank PJSC.

               2)

               Prováděcí rozhodnutí Rady 2012/335/SZBP ze dne 25. června 2012, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2011/782/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, se zrušuje v části, v níž se týká Syria International Islamic Bank.

               3)

               Žaloba na náhradu škody se odmítá jako nepřípustná.

               4)

               Syria International Islamic Bank ponese čtvrtinu vlastních nákladů řízení.

               5)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení, jakož i tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Syria International Islamic Bank.

      (1)  Úř. věst. C 258, 25.8.2012.


title: Věc C-290/12: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Napoli — Itálie) — Oreste Della Rocca v. Poste Italiane SpA ( „Sociální politika — Směrnice 1999/70/ES — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS — Ustanovení 2 — Oblast působnosti rámcové dohody — Agentura práce — Dočasné přidělení pracovníků agentury práce k výkonu práce u uživatele — Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/15

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 11. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Napoli — Itálie) — Oreste Della Rocca v. Poste Italiane SpA
   (Věc C-290/12) (1)

   (Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 2 - Oblast působnosti rámcové dohody - Agentura práce - Dočasné přidělení pracovníků agentury práce k výkonu práce u uživatele - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou)
   2013/C 156/24
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Napoli

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Oreste Della Rocca

      Žalovaná: Poste Italiane SpA

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Napoli — Výklad ustanovení 2 a 5 směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Rozsah působnosti — Použitelnost směrnice na agentury práce — Možnost, aby tyto agentury uzavíraly po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou s pracovníky agentury práce z důvodu okolností, které odůvodňují dočasnou povahu pracovního poměru mezi pracovníkem agentury práce a uživatelem

      Výrok

   Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS a rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená dne 18. března 1999, která je přílohou této směrnice, musejí být vykládány tak, že se nevztahují na pracovní poměr na dobu určitou mezi pracovníkem agentury práce a agenturou práce ani na pracovní poměr na dobu určitou mezi takovým pracovníkem a uživatelem.

      (1)  Úř. věst. C 243, 11.8.2012.