title: Věc C-750/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 3. prosince 2018 – A, B v. C

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 3. prosince 2018 – A, B v. C
      (Věc C-750/18)
      (2019/C 93/38)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Rechtbank Amsterdam

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: A, B

         Odpůrce: C

         Předběžná otázka

      Jak má být vykládána směrnice 93/13/EHS (1) – a zejména zásada kumulativního účinku, která je v ní zakotvena – při posuzování, zda je částka odškodnění uložená spotřebiteli, který nesplnil svoje povinnosti (dále jen „ujednání o smluvní pokutě“), nepřiměřeně vysoká ve smyslu bodu 1 písm. e) přílohy této směrnice, v případě, v němž se jedná o ujednání o smluvní pokutě, která se váží k porušením různého druhu, k nimž vzhledem k jejich povaze nemusí dojít společně a v tomto konkrétním případě k nim společně nedošlo?

         (1)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, 1993, s. 29).


title: Věc C-758/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgerichts Korneuburg (Rakousko) dne 30. listopadu 2018 – Bulgarian Air Charter Limited v. NE

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/29

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgerichts Korneuburg (Rakousko) dne 30. listopadu 2018 – Bulgarian Air Charter Limited v. NE
      (Věc C-758/18)
      (2019/C 93/39)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgerichts Korneuburg

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Bulgarian Air Charter Limited

         Odpůrkyně: NE

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 5 odst. 3 a článek 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. 2. 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) vykládány v tom smyslu, že se provozující letecký dopravce, který uplatňuje existenci mimořádných okolností jako příčinu velkého zpoždění, může odvolávat na důvod podle čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004, může-li současně tvrdit a prokázat, že zpoždění konkrétního cestujícího by nebylo možno zabránit ani změnou rezervace na náhradní přepravu?

                  2)

                  Musí změna rezervace požadovaná podle první otázky splňovat bližší časová nebo kvalitativní kritéria, zejména kritéria uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. c) třetím pododstavci nařízení 261/2004 nebo v čl. 8 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 261/2004?

         (1)  Úř. věst. 2004, L 46, s. 1.


title: Věc C-796/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 19. prosince 2018 – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH v. Stadt Köln

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/30

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 19. prosince 2018 – Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH v. Stadt Köln
      (Věc C-796/18)
      (2019/C 93/40)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelka: Informatikgesellschaft für Software-Entwicklung (ISE) mbH

         Odpůrce: Stadt Köln

         Další účastník řízení: Land Berlin

         Předběžné otázky

                  1)

                  Představuje písemně sjednané poskytnutí softwaru ze strany subjektu veřejné správy jinému subjektu veřejné správy, které je spojeno s dohodou o spolupráci, v případě, kdy nabyvatel softwaru sice za dotčený software nemusí uhradit ani cenu, ani náhradu nákladů, ale dohoda o spolupráci spojená se smlouvou o poskytnutí softwaru stanoví, že každá spolupracující strana – a tedy i nabyvatel softwaru – druhé straně bezplatně poskytne případné budoucí vlastní nově vyvinuté verze předmětného softwaru, k jejichž vývoji však není zavázána, „veřejnou zakázku“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 5 směrnice 2014/24/EU (1), respektive – alespoň zprvu, s výhradou čl. 12 odst. 4 písm. a) až c) – smlouvu ve smyslu čl. 12 odst. 4 této směrnice, která spadá do oblasti její působnosti?

                  2)

                  Musí být podle čl. 12 odst. 4 písm. a) směrnice 2014/24/EU předmětem spolupráce zúčastněných veřejných zadavatelů samotné veřejné služby, které mají být poskytovány občanům a které musí být poskytovány společně, nebo postačuje, pokud se spolupráce vztahuje na činnosti, které určitým způsobem souvisejí s veřejnými službami, které mají být rovněž poskytovány, nikoli však nutně společně?

                  3)

                  Platí v rámci čl. 12 odst. 4 směrnice 2014/24/EU implicitní zákaz zvýhodňování, a pokud ano, jaký má obsah?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 65).


title: Věc C-813/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 21. prosince 2018 Dezou, a.s. proti rozsudku Tribunálu (Druhý senát) vydanému dne 24. října 2018 ve věci T-400/17, Deza v. Komise

text:
               11.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/31

      Kasační opravný prostředek podaný dne 21. prosince 2018 Dezou, a.s. proti rozsudku Tribunálu (Druhý senát) vydanému dne 24. října 2018 ve věci T-400/17, Deza v. Komise
      (Věc C-813/18 P)
      (2019/C 93/41)
      Jednací jazyk: čeština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Deza, a.s. (zástupce: P. Dejl, advokát)

         Další účastníci řízení: Evropská komise, Finská republika, Švédské království, Evropská agentura pro chemické látky

         Návrhové navrhovatelka

      Navrhovatelka žádá, aby Soud:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu EU ze dne 24. října 2018 ve věci T-400/17;

                  —

                  zrušil část nařízení Komise (EU) č. 2017/776 (1) ze dne 4. května 2017, kterým se mění nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008, a to v rozsahu, ve kterém se týká klasifikace a označení látky antrachinon;

                  —

                  uložil Komisi uhradit navrhovatelce náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení před Soudním dvorem EU v tomto kasačním opravném prostředku, jakož i v předcházejícím řízení před Tribunálem EU.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka čtyři důvody.

                  1.

                  Tribunál EU nesprávně vyložil a aplikoval Nařízení CLP (2), a to zejména tyto jeho základní principy: (i) zkoumaná a klasifikovaná látka musí být uváděna na trh EU; (ii) příčinná souvislost mezi látkou a karcinogenními projevy u pokusných zvířat musí být prokázána dostatečnými důkazy; (iii) dostatečné důkazy musí být získány ze spolehlivých a přijatelných vědeckých studií; a (iv) klasifikace látky musí zohlednit nové vědecké a technické poznatky a vědeckotechnický pokrok.

                  2.

                  Tribunál EU přezkoumal Klasifikaci Antrachinonu, resp. část Nařízení Komise v rozporu s požadavky na soudní přezkum rozhodnutí orgánů a institucí EU, a zkreslil skutkové okolnosti a důkazy.

                  3.

                  Tribunál EU nesprávně vyložil a aplikoval zásadu právní jistoty.

                  4.

                  V důsledku shora uvedených pochybení porušil Tribunál EU práva navrhovatele a zásady zakotvené v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na spravedlivý proces, právo pokojně užívat majetek a zásadu právní jistoty.

         (1)  Úř. věst. 2017, L 116, s. 1.

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006 (Text s významem pro EHP), Úř. věst. 2008, L 353, s. 1.


title: Spojené věci C-183/17 P a C-184/17 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2019 – International Management Group v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Rozvojová spolupráce – Plnění rozpočtu Evropské unie v rámci nepřímého řízení – Žaloba na neplatnost – Přípustnost – Napadnutelné akty – Rozhodnutí pověřit úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu jinou než původně vybranou osobu – Rozhodnutí již dále nepověřovat novými úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu původně vybraný subjekt – Nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 – Článek 43 – Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 – Článek 43 – Pojem ‚mezinárodní organizace‘ – Podmínky – Návrh na náhradu škody“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/2

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2019 – International Management Group v. Evropská komise
      (Spojené věci C-183/17 P a C-184/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Rozvojová spolupráce - Plnění rozpočtu Evropské unie v rámci nepřímého řízení - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Napadnutelné akty - Rozhodnutí pověřit úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu jinou než původně vybranou osobu - Rozhodnutí již dále nepověřovat novými úkoly souvisejícími s plněním rozpočtu původně vybraný subjekt - Nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 - Článek 43 - Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 - Článek 43 - Pojem ‚mezinárodní organizace‘ - Podmínky - Návrh na náhradu škody“)
      (2019/C 112/02)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: International Management Group (zástupci: L. Levi a J.Y. de Cara, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudky Tribunálu Evropské unie ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (T- 29/15, nezveřejněný, EU:T:2017:56), a ze dne 2. února 2017, International Management Group v. Komise (T-381/15, nezveřejněný, EU:T:2017:57), se zrušují.

                  2)

                  Prováděcí rozhodnutí Komise C(2014) 9787 final ze dne 16. prosince 2014, kterým se mění prováděcí rozhodnutí C(2013) 7682 o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie, se zrušuje.

                  3)

                  Rozhodnutí Evropské komise již neuzavírat nové pověřovací dohody v rámci nepřímého řízení s International Management Group, obsažené v jejím dopise ze dne 8. května 2015, se zrušuje.

                  4)

                  Věc T-381/15 se vrací zpět Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o návrhu na náhradu škody podaném International Management Group v souvislosti se škodou údajně vzniklou tomuto subjektu v důsledku rozhodnutí Komise uvedeného v bodě 3 tohoto výroku.

                  5)

                  Vedlejší kasační opravné prostředky se zamítají.

                  6)

                  Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení ve věcech C-183/17 P, C-184/17 P a T-29/15.

                  7)

                  O nákladech řízení ve věci T-381/15 bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 221, 10.7.2017.


title: Věc C-194/17 P: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Georgios Pandalis v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH „Kasační opravný prostředek – Ochranná známka Evropské unie – Nařízení (ES) č. 207/2009 – Článek 51 odst. 1 písm. a) a odst. 2, jakož i článek 75 – Ochranná známka Evropské unie Cystus – Potravinový doplněk pro neléčebné účely – Částečné zrušení – Neexistence řádného užívání ochranné známky – Vnímání výrazu ‚cystus‘ jakožto údaje popisujícího hlavní složku dotčených výrobků – Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/3

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Georgios Pandalis v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), LR Health & Beauty Systems GmbH
      (Věc C-194/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 51 odst. 1 písm. a) a odst. 2, jakož i článek 75 - Ochranná známka Evropské unie Cystus - Potravinový doplněk pro neléčebné účely - Částečné zrušení - Neexistence řádného užívání ochranné známky - Vnímání výrazu ‚cystus‘ jakožto údaje popisujícího hlavní složku dotčených výrobků - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2019/C 112/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Georgios Pandalis (zástupce: A. Franke, Rechtsanwältin)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupci: S. Hanne a D. Walicka, zmocněnci), LR Health & Beauty Systems GmbH (zástupci: N. Weber a L. Thiel, Rechtsanwälte)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Georgiosovi Pandalisovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 300, 11.9.2017.


title: Věc C-220/17: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG v. Land Berlin „Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Platnost směrnice 2014/40/EU – Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků – Regulace ‚složek‘ – Zákaz ochucených tabákových výrobků“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/3

      Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG v. Land Berlin
      (Věc C-220/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Platnost směrnice 2014/40/EU - Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků - Regulace ‚složek‘ - Zákaz ochucených tabákových výrobků“)
      (2019/C 112/04)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Planta Tabak-Manufaktur Dr. Manfred Obermann GmbH & Co. KG

         Žalovaná: Land Berlin

         Výrok

                  1)

                  Přezkum první předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 7 odst. 1, 7 a 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU ze dne 3. dubna 2014 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových a souvisejících výrobků a o zrušení směrnice 2001/37/ES.

                  2)

                  Článek 7 odst. 14 směrnice 2014/40 musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „kategorie výrobků“ ve smyslu tohoto ustanovení zahrnuje cigarety a tabák k ručnímu balení cigaret a postup pro určení, zda určitý tabákový výrobek dosáhl hranice 3 % stanovené v tomto ustanovení, musí být stanoven podle vnitrostátního práva dotyčného členského státu.

                  3)

                  Články 8 až 11 směrnice 2014/40 musí být vykládány v tom smyslu, že členským státům neumožňují určit doplňující lhůty pro provedení ke lhůtám, jež jsou stanoveny v článcích 29 a 30 této směrnice.

                  4)

                  Přezkum druhé předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 9 odst. 1 druhého pododstavce, čl. 9 odst. 4 písm. a) druhé věty, čl. 9 odst. 6, čl. 10 odst. 1 písm. b), e) a f), jakož i čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce první věty směrnice 2014/40.

                  5)

                  Článek 13 odst. 1 písm. c) a odstavec 3 směrnice 2014/40 musí být vykládán v tom smyslu, že ukládá členským státům povinnost zakázat používání informací, které odkazují na chuť, vůni, aroma nebo jinou přísadu, i když se nejedná o reklamní informace a používání předmětných složek je nadále povoleno.

                  6)

                  Přezkum třetí předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 13 odst. 1 písm. c) a odstavce 3 směrnice 2014/40.

         (1)  Úř. věst. C 239, 24. 7. 2017.


title: Věc C-225/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada Evropské unie, Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Společná zahraniční a bezpečnostní politika – Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice – Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů – Zrušení zápisu Tribunálem Evropské unie – Změna kritérií pro zápis na seznam osob a subjektů, jejichž majetek se zmrazuje – Opětovný zápis – Důkazy označené datem předcházejícím prvnímu zápisu – Skutečnosti známé před prvním zápisem – Překážka věci rozsouzené – Rozsah – Právní jistota – Ochrana legitimního očekávání – Zásada ne bis in idem – Účinná soudní ochrana“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/4

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-225/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Zrušení zápisu Tribunálem Evropské unie - Změna kritérií pro zápis na seznam osob a subjektů, jejichž majetek se zmrazuje - Opětovný zápis - Důkazy označené datem předcházejícím prvnímu zápisu - Skutečnosti známé před prvním zápisem - Překážka věci rozsouzené - Rozsah - Právní jistota - Ochrana legitimního očekávání - Zásada ne bis in idem - Účinná soudní ochrana“)
      (2019/C 112/05)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co, Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency, Valfajr 8th Shipping Line Co. (zástupci: M. Lester QC, M. Taher, Solicitor)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J. Kneale a M. Bishop, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: D. Gauci a T. Scharf, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency a Valfajr 8th Shipping Line Co. ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.

                  3)

                  Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 231, 17.7.2017.


title: Věc C-587/17 P: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – Belgické království v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) – Nařízení (ES) č. 1290/2005 – Nařízení (EU) č. 1306/2013 – Výdaje vyloučené z financování Evropské unie – Neoprávněně vyplacené vývozní náhrady – Zpětné získání – Nevyčerpání všech opravných prostředků – Nepodání kasačního opravného prostředku v důsledku negativního stanoviska advokáta oprávněného vystupovat před Cour de cassation (Belgie) – Článek 267 SFEU – Nepodání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru – Nedbalost členského státu“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/5

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – Belgické království v. Evropská komise
      (Věc C-587/17 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) - Nařízení (ES) č. 1290/2005 - Nařízení (EU) č. 1306/2013 - Výdaje vyloučené z financování Evropské unie - Neoprávněně vyplacené vývozní náhrady - Zpětné získání - Nevyčerpání všech opravných prostředků - Nepodání kasačního opravného prostředku v důsledku negativního stanoviska advokáta oprávněného vystupovat před Cour de cassation (Belgie) - Článek 267 SFEU - Nepodání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru - Nedbalost členského státu“)
      (2019/C 112/06)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Belgické království (zástupci: J.-C. Halleux, M. Jacobs, C. Pochet, zmocněnci, ve spolupráci s E. Grégoire a J. Mariani, advokáti)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet a B. Hofstötter, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 20. července 2017, Belgie v. Komise (T-287/16, nezveřejněný, EU:T:2017:531), se zrušuje.

                  2)

                  Věc T-287/16 se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.

                  3)

                  O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

         (1)  Úř. věst. C 412, 4.12.2017.


title: Věc C-6/18 P: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Řecká republika v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) – Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) – Nařízení (ES) č. 1290/2005 – Financování společné zemědělské politiky – Vyloučené výdaje – Výdaje vynaložené Řeckou republikou“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/6

      Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 31. ledna 2019 – Řecká republika v. Evropská komise
      (Věc C-6/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) - Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) - Nařízení (ES) č. 1290/2005 - Financování společné zemědělské politiky - Vyloučené výdaje - Výdaje vynaložené Řeckou republikou“)
      (2019/C 112/07)
      Jednací jazyk: řečtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, I. Pachi a A. Vasilopoulou, zmocněnci)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a A. Sauka, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 63, 19.2.2018.


title: Věc C-149/18: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 31. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portuglasko) – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA „Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Právo rozhodné pro mimosmluvní závazkové vztahy – Nařízení (ES) č. 864/2007 (Řím II) – Články16 a 27 – Imperativní ustanovení – Směrnice 2009/103/ES – Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel – Článek 28“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/6

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 31. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa – Portuglasko) – Agostinho da Silva Martins v. Dekra Claims Services Portugal SA
      (Věc C-149/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Právo rozhodné pro mimosmluvní závazkové vztahy - Nařízení (ES) č. 864/2007 (Řím II) - Články16 a 27 - Imperativní ustanovení - Směrnice 2009/103/ES - Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Článek 28“)
      (2019/C 112/08)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal da Relação de Lisboa

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Agostinho da Silva Martins

         Žalovaná: Dekra Claims Services Portugal SA

         Výrok

                  1)

                  Článek 16 nařízení (ES) č. 864/2007 Evropského parlamentu a Rady ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy („Řím II“) musí být vykládán v tom smyslu, že takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, podle něhož je promlčecí lhůta u žaloby na náhradu újmy způsobené pojistnou událostí tříletá, nemůže být považováno za imperativní ustanovení ve smyslu tohoto článku, ledaže soud, kterému byla věc předložena, konstatuje na základě podrobné analýzy znění, obecné systematiky, cílů a kontextu přijetí tohoto ustanovení, že je natolik důležité ve vnitrostátním právním řádu, že odůvodňuje výjimku z použití rozhodného práva určeného podle článku 4 tohoto nařízení.

                  2)

                  Článek 27 nařízení č. 864/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že článek 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, jak byl proveden ve vnitrostátním právu, není ustanovením unijního práva, které stanoví kolizní normy pro oblast mimosmluvních závazkových vztahů ve smyslu tohoto článku 27.

         (1)  Úř. věst. C 161, 7.5.2018.


title: Věc C-626/17: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di Pace di Roma – Itálie) – Alberto Rossi v. Ministero della Giustizia „Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odstavec 2 jednacího řádu Soudního dvora – Sociální politika – Pracovní poměr na dobu určitou – Smírčí soudci – Zjevná nepřípustnost“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/7

      Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di Pace di Roma – Itálie) – Alberto Rossi v. Ministero della Giustizia
      (Věc C-626/17) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 53 odstavec 2 jednacího řádu Soudního dvora - Sociální politika - Pracovní poměr na dobu určitou - Smírčí soudci - Zjevná nepřípustnost“)
      (2019/C 112/10)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Giudice di Pace di Roma

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Alberto Rossi

         Žalovaný: Ministero della Giustizia

         Za přítomnosti: Unione Nazionale Giudici di Pace (Unagipa), Associazione Nazionale Guidici di Pace, Coordinamento Nazionale Giustizia di Pace, Organismo Unitario della Magistratura Onoraria – Magistrati Onorari Riuniti, Maria Maddalena Acernese a 656 dalších smírčích soudců, Angela Abbondandolo a 139 čestných zastupujících státních zástupců, Santina Adelfio a 101 dalších čestných soudců

         Výrok

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di Roma (smírčí soud v Římě, Itálie) rozhodnutím ze dne 17. října 2017 je zjevně nepřípustná.

         (1)  Úř. věst. C 52, 12.2.2018.


title: Věc C-169/18: Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Irsko) – Atif Mahmood a další v. Minister for Justice and Equality „Řízení o předběžné otázce – Nevydání rozhodnutí ve věci samé“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/8

      Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. ledna 2019 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Irsko) – Atif Mahmood a další v. Minister for Justice and Equality
      (Věc C-169/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
      (2019/C 112/11)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Court of Appeal

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon, Noor Habib a další

         Žalovaný: Minister for Justice and Equality

         Výrok

      Není důvodné rozhodnout o žádosti o předběžné otázce podané rozhodnutím Court of Appeal (odvolací soud, Irsko) ze dne 23. února 2018, ve věci C-169/18.

         (1)  Úř. věst. C 166, 14.5.2018.


title: Spojené věci C-335/18 a C-336/18: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bulharsko) – trestní řízení proti AK (C-335/18), EP (C-336/18) „Řízení o předběžné otázce – Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící – Nařízení (ES) č. 1889/2005 – Článek 3 odst. 1 – Porušení ohlašovací povinnosti – Článek 4 odst. 2 – Zajišťovací opatření – Článek 9 odst. 1 – Sankce upravené vnitrostátním právem – Vnitrostátní právní úprava, která kromě uložení trestu odnětí svobody nebo peněžitého trestu ve výši pětiny neohlášené částky stanoví zabavení této částky ve prospěch státu – Přiměřenost“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/9

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Sofijski gradski sad, Apelativen sad – Sofia – Bulharsko) – trestní řízení proti AK (C-335/18), EP (C-336/18)
      (Spojené věci C-335/18 a C-336/18) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Kontroly peněžní hotovosti vstupující do Evropské unie nebo ji opouštějící - Nařízení (ES) č. 1889/2005 - Článek 3 odst. 1 - Porušení ohlašovací povinnosti - Článek 4 odst. 2 - Zajišťovací opatření - Článek 9 odst. 1 - Sankce upravené vnitrostátním právem - Vnitrostátní právní úprava, která kromě uložení trestu odnětí svobody nebo peněžitého trestu ve výši pětiny neohlášené částky stanoví zabavení této částky ve prospěch státu - Přiměřenost“)
      (2019/C 112/12)
      Jednací jazyk: bulharština

         Předkládající soudy

      Sofijski gradski sad, Apelativen sad – Sofia

         Účastníci původních trestních řízení

      AK (C-335/18), EP (C-336/18)

         Výrok

      Článek 4 odst. 2 a čl. 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která jako sankci za porušení ohlašovací povinnosti podle článku 3 tohoto nařízení stanoví kromě uložení trestu odnětí svobody v délce nejvýše pěti let nebo peněžitého trestu ve výši pětiny neohlášené částky peněžní hotovosti stanoví zabavení této neohlášené částky ve prospěch státu.

         (1)  Úř. věst. C 276, 6.8.2018.


title: Věc C-440/18 P: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – Verein Deutsche Sprache eV v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek – Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora – Přístup k dokumentům – Nařízení (ES) č. 1049/200 1 – Dokumenty týkající se rozhodnutí Evropské komise o změně vizuální podoby tiskového centra v budově Berlaymont, jejíž popis byl omezen na francouzský a anglický jazyk – Odepření přístupu v plném rozsahu“

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/9

      Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 30. ledna 2019 – Verein Deutsche Sprache eV v. Evropská komise
      (Věc C-440/18 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/200 1 - Dokumenty týkající se rozhodnutí Evropské komise o změně vizuální podoby tiskového centra v budově Berlaymont, jejíž popis byl omezen na francouzský a anglický jazyk - Odepření přístupu v plném rozsahu“)
      (2019/C 112/13)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Verein Deutsche Sprache eV (zástupce: W. Ehrhardt, Rechtsanwalt)

         Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se odmítá jako zjevně nepřípustný.

                  2)

                  Verein Deutsche Sprache eV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 294, 20.8.2018.


title: Věc C-426/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. června 2018 Adrianem Iordăchescu, Florinou Iordăchescu, Mihaelou Iordăchescu, Cristinelem Iordăchescu proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 18. dubna 2018 ve věci T-298/17, Iordăchescu a další v. Parlament a další

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. června 2018 Adrianem Iordăchescu, Florinou Iordăchescu, Mihaelou Iordăchescu, Cristinelem Iordăchescu proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 18. dubna 2018 ve věci T-298/17, Iordăchescu a další v. Parlament a další
      (Věc C-426/18 P)
      (2019/C 112/14)
      Jednací jazyk: rumunština

         Účastníci řízení

         Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu (zástupce: A. Cuculis, advokát)

         Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie, Evropská komise
      Usnesením ze dne 31. ledna 2018 Soudní dvůr (devátý senát) kasační opravný prostředek zamítl.


title: Věc C-730/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 SC proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 19. září 2018 ve věci T-242/17, SC v. Eulex Kosovo

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/12

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2018 SC proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 19. září 2018 ve věci T-242/17, SC v. Eulex Kosovo
      (Věc C-730/18 P)
      (2019/C 112/16)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SC (zástupkyně: A. Kunst, L. Moro, advokátky)

         Další účastník řízení: Eulex Kosovo

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil napadené usnesení;

                  —

                  vyhověl žalobě, kromě pátého žalobního důvodu,

            a v důsledku toho:

                  —

                  určil, že mise EULEX porušila své smluvní povinnosti při plnění smlouvy a při uplatňování OPLAN a koncepce operací (Conops), standardizovaných provozních postupů (SPP), tj. SPP týkajících se reorganizace a SPP týkajících se výběru zaměstnanců, a zásady spravedlnosti a dobré víry, což ji opravňuje k přiznání náhrady;

                  —

                  určil, že mise EURLEX porušila své mimosmluvní povinnosti ve vztahu k navrhovatelce, včetně jejího práva na slušné a spravedlivé pracovní podmínky (článek 31 Listiny základních práv Evropské unie), jejího práva na řádnou správu a zásad nestrannosti (článek 41 Listiny), což ji opravňuje k přiznání náhrady;

                  —

                  prohlásil rozhodnutí o vnitřním výběrovém řízení z roku 2016 a o neprodloužení navrhovatelčiny pracovní smlouvy za protiprávní;

                  —

                  uložil misi EULEX povinnost zaplatit navrhovatelce z titulu majetkové újmy částku odpovídající ušlému platu v rozsahu 19 hrubých měsíčních platů, k čemuž je třeba přičíst denní příspěvky a zvýšení platu, a z titulu nemajetkové újmy částku 50 000 eur z důvodu protiprávních rozhodnutí/aktů mise EULEX;

            a podpůrně:

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé;

                  —

                  uložil odpůrci náhradu nákladů řízení v prvním stupni i nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      V rámci svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál měl pravomoc v její věci rozhodnout. Tribunál se podle ní dopustil nesprávného právního posouzením, když žalobu zčásti odmítl jako zjevně nepřípustnou a zčásti zamítl jako po právní stránce zjevně zcela neopodstatněnou.
      Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka pět důvodů.

         První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 272 SFEU, jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když třetí bod návrhových žádání (tj. navrhovatelčin návrh na základě článku 272 SFEU, aby bylo rozhodnutí o vnitřním výběrovém řízení z roku 2016 a o neprodloužení navrhovatelčiny pracovní smlouvy prohlášeno za protiprávní) překvalifikoval na návrh na zrušení podle článku 263 SFEU a tento návrh odmítl jako nepřípustný.
      Tribunál neměl pravomoc návrh překvalifikovat, neboť je to v rozporu s výslovným záměrem navrhovatelky. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že jí odepřel možnost vyjádřit se k překvalifikování návrhu.

         Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 272 SFEU, navrhovatelčina práva na účinnou právní ochranu podle článku 47 Listiny a zásady rovného zacházení, jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl svou pravomoc na základě článku 272 SFEU ve vztahu ke třetímu bodu návrhových žádání a nezabýval se meritorní stránkou věci.
      Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že návrh na prohlášení protiprávnosti podle článku 272 SFEU ve vztahu k rozhodnutí o vnitřním výběrovém řízení z roku 2016 a o neprodloužení pracovní smlouvy je ve skutečnosti návrhem na zrušení podle článku TFEU, že uvedená rozhodnutí nejsou založena na pravidlech, jimiž se řídí smluvní vztah, nýbrž se jedná o administrativní akty, které nemohou být napadeny podle článku 272 SFEU.

         Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející a) z porušení SPP týkajících se reorganizace a výběru zaměstnanců, práva na řádnou správu včetně zásady nestrannosti a b) z vadného odůvodnění, jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že neprodloužení navrhovatelčiny pracovní smlouvy bylo odůvodněno jejím neúspěchem ve vnitřním výběrovém řízení z roku 2016.
      Tribunál se nevypořádal s navrhovatelčinými argumenty uvedenými v prvním, druhém a třetím žalobním důvodu, tj. že neuspěla ve vnitřním výběrovém řízení z roku 2016, protože předsedkyně výběrové komise neodstoupila, resp. nebyla odvolána pro střet zájmů a podjatost.

         Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení článku 268 a čl. 340 druhého pododstavce SFEU, jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že návrh na náhradu z titulu mimosmluvní odpovědnosti ve vztahu k rozhodnutí o vnitřním výběrovém řízení z roku 2016 a o neprodloužení pracovní smlouvy je nepřípustný. Navrhovatelka podala návrh na určení, který je přípustný, v důsledku čehož je přípustný i návrh na náhradu.

         Pátý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení i) článku 268 a čl. 340 druhého pododstavce SFEU a navrhovatelčiných práv podle článků 31 a 41 Listiny (mimosmluvní odpovědnost) a ii) z článku 272 a čl. 340 prvního pododstavce SFEU a požadavků stanovených v oznámení o výběrovém řízení z roku 2014 (smluvní odpovědnost), jelikož se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že návrhy na náhradu založené na mimosmluvní a smluvní odpovědnosti za opakované žádosti o podrobení se řidičským zkouškám, které pro navrhovatelku představovaly obtěžování, jsou po právní stránce neopodstatněné.
      Opakované žádosti mise EULEX nutící stále dokola navrhovatelku podrobit se řidičské zkoušce, přestože byla mise obeznámena s jejím postižením na pravé ruce, byly protiprávní. V důsledku toho utrpěla nemajetkovou újmu, což jí opravňuje k přiznání náhrady.


title: Věc C-736/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2018 Gugler France proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. září 2018 ve věci T-238/17, Gugler v. EUIPO

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/13

      Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2018 Gugler France proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 25. září 2018 ve věci T-238/17, Gugler v. EUIPO
      (Věc C-736/18 P)
      (2019/C 112/17)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gugler France (zástupce: S. Guerlain, avocat)

         Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Alexander Gugler

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 25. září 2018 ve věci T-238/17 z důvodu porušení čl. 8 odst. 4 nařízení o ochranné známce Evropské unie v souvislosti s posouzením nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Evropské unie;

                  —

                  uložil Alexandru Guglerovi, aby navrhovatelce nahradil náklady řízení vzniklé v souvislosti s tímto řízením.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Navrhovatelka uvádí porušení čl. 8 odst. 4 nařízení o ochranné známce Evropské unie a v důsledku toho článku L 711-4 francouzského zákona o duševním vlastnictví z důvodu, že nebyla prokázána existence ekonomické vazby mezi majitelem dřívějšího práva (žalobkyně) a přihlašovatelem sporné ochranné známky (odpůrce) a rovněž z důvodu možné neexistence nebezpečí záměny.


title: Věc C-741/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2018 OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-708/17, OPS Újpest v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2018 OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-708/17, OPS Újpest v. Komise
      (Věc C-741/18 P)
      (2019/C 112/18)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): OPS Újpesti Csökkentmunkaképességűek Ipari és Kereskedelmi Kft. (OPS Újpest Kft.) (zástupce: L. Szabó, ügyvéd)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)

      OPS Újpest Kft. ve svém kasačním opravném prostředku navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že kasační opravný prostředek je přípustný a důvodný, a následně zrušil usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydané dne 28. září 2018 ve věci T-708/17, OPS Újpest v. Komise, a oznámené navrhovatelce dne 2. října 2018;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o druhé, třetí a čtvrté vznesené námitce nepřípustnosti;

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení v prvním stupni i řízení o kasačním opravném prostředku, ledaže věc bude vrácena Tribunálu k dalšímu řízení, v kterémžto případě navrhuje, aby o řečených nákladech řízení ještě nebylo rozhodnuto, nýbrž aby o nich bylo rozhodnuto teprve konečným rozsudkem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  První důvod kasačního opravného prostředku
                  Navrhovatelka tvrdí, že zásada právní jistoty vyžaduje, aby dotčené osoby znaly přesný rozsah povinností, které jim ukládají právní předpisy, jež se na ně vztahují, což lze zaručit jen řádným zveřejněním příslušných předpisů v úředním jazyce adresáta.
                  V případě právního aktu, který nebyl řádně zveřejněn, musí být počátek běhu procesních lhůt vázaných na oznámení určen s ohledem na datum, kdy došlo k prvnímu řádnému oznámení.

                  2.

                  Druhý důvod kasačního opravného prostředku
                  Vzhledem k tomu, že žalovaná v řízení namítla nepřípustnost žaloby, protože rozhodnutí, jejichž rušení se navrhuje, nejsou konečná, neboť šetření dosud neskončilo, musí soud v tomto ohledu rozhodnout ještě před rozhodnutím o ostatních aspektech přípustnosti.


title: Věc C-747/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2018 společností Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-710/17, Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/15

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2018 společností Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-710/17, Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) v. Komise
      (Věc C-747/18 P)
      (2019/C 112/19)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) (zástupce: L. Szabó, ügyvéd)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Společnost Lux-Rehab Non-Profit Kft. navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že kasační opravný prostředek je přípustný a opodstatněný, a aby následně zrušil usnesení Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 28. září 2018 ve věci T-710/17, Lux-Rehab Non-Profit v. Komise, oznámené navrhovatelce dne 2. října 2018;

                  —

                  vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o druhé a čtvrté námitce nepřípustnosti;

                  —

                  uložil odvolatelce úhradu nákladů řízení v prvním stupni s výhradou vrácení Tribunálu k dalšímu řízení, přičemž v takovém případě by o nákladech řízení bylo rozhodnuto až v konečném rozsudku.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      1. První důvod kasačního opravného prostředku
      Navrhovatelka tvrdí, že skutečnost, že její návrh směřuje ke zrušení rozhodnutí nevznést námitky ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999 (1), odůvodňuje její tvrzení o ochraně jejích procesních práv, pročež má být považována za dotčenou osobu, a že její návrh implicitně, prostřednictvím odkazu, obsahuje žádost o právní ochranu.
      2. Druhý důvod kasačního opravného prostředku
      S ohledem na to, že Tribunál vyložil přílohy žaloby a dokonce meritorně rozhodl na základě uvedeného výkladu, nemůže se dovolávat toho, že není povinen v přílohách hledat a identifikovat důvody uvedené žalobkyní.
      Požadavek Tribunálu, aby žalobkyně identifikovala „konkrétně a hmatatelně“ účinky narušení hospodářské soutěže na její situaci a tím prokázala, že napadený právní akt se jí přímo dotýká, patří do oblasti posouzení skutkového stavu. Tím je porušen požadavek přímého dotčení.
      3. Třetí důvod kasačního opravného prostředku
      Jelikož odvolatelka namítá, že napadená rozhodnutí nebyla napadnutelná, protože nejsou konečná, nebo stále probíhá vyšetřování, musí soud v tomto směru rozhodnout ještě před rozhodnutím o ostatních otázkách týkajících se přípustnosti.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


title: Věc C-748/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2018 společností Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-713/17, Motex v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/16

      Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2018 společností Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 28. září 2018 ve věci T-713/17, Motex v. Komise
      (Věc C-748/18 P)
      (2019/C 112/20)
      Jednací jazyk: maďarština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) (zástupce: L. Szabó, ügyvéd)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  rozhodl, že kasační opravný prostředek je přípustný a opodstatněný a zrušil v důsledku toho usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydané dne 28. září 2018 ve věci T-713/17, Motex v. Komise, které bylo doručeno navrhovatelce dne 1. října 2018;

                  —

                  vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl o druhém a čtvrtém důvodu nepřípustnosti;

                  —

                  uložil žalované v prvním stupni náhradu nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku, ledaže Soudní dvůr vrátí věc Tribunálu, přičemž v tom případě navrhovatelka navrhuje, aby nebylo o uvedených nákladech rozhodnuto v této fázi, ale až v konečném rozhodnutí.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

                  1.

                  První důvod
                  Navrhovatelka tvrdí, že skutečnost, že její žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí nevznášet námitky ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení č. 659/1999 (1), je oporou pro její tvrzení ohledně obrany jejích procesních práv, takže je třeba ji považovat za dotčenou stranu, a že její žaloba se týká implicitně, prostřednictvím odkazu, právní ochrany.

                  2.

                  Druhý důvod
                  Vzhledem k tomu, že Tribunál vyložil přílohy žaloby a dokonce na základě uvedeného výkladu rozhodl ve věci samé, nelze tvrdit, že není povinen hledat a zjišťovat v přílohách důvody uváděné žalobkyní.
                  Požadavek Tribunálu, aby žalobkyně uvedla „konkrétní a hmatatelné“ důsledky narušení hospodářské soutěže na její situaci a odůvodnila tak, že napadený právní akt se jí bezprostředně dotýká, se týká posouzení skutkového stavu. Tím Tribunál zkresluje požadavek bezprostředního dotčení.

                  3.

                  Třetí důvod
                  V rozsahu, v němž žalovaná v řízení tvrdí, že proti napadeným rozhodnutím nelze zpochybnit, jelikož nejsou konečná, neboť nadále probíhá šetření, musí soudní rozhodnutí o této záležitosti předcházet rozhodnutí o ostatních otázkách přípustnosti.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


title: Věc C-764/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 5. prosince 2018 – Ayuntamiento de Pamplona v. Orange España S.A.U.

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 5. prosince 2018 – Ayuntamiento de Pamplona v. Orange España S.A.U.
      (Věc C-764/18)
      (2019/C 112/21)
      Jednací jazyk: španělština

         Předkládající soud

      Tribunal Supremo

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Ayuntamiento de Pamplona

         Odpůrkyně: Orange España S.A.U.

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vztahuje se směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací („autorizační směrnice“) (1), vyložená Soudním dvorem v souvislosti s podniky, které působí v odvětví mobilních telekomunikací, a konkrétně meze, které stanoví v článcích 12 a 13 pro výkon daňové suverenity členských států, na podniky poskytující služby pevné telefonie a internetové služby?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na předchozí otázku (a použití uvedené směrnice na poskytovatele služeb pevné telefonie a internetových služeb), umožňují články 12 a 13 směrnice 2002/20/ES členským státům uložit poplatek, jehož výše je stanovena výlučně na základě hrubých ročních příjmů dosažených podnikem – vlastníkem instalovaných zařízení – v souvislosti s poskytováním služeb pevné telefonie a internetových služeb na příslušném území?

         (1)  Úř. věst. 2002, L 108, s. 21.


title: Věc C-765/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Koblenz (Německo) dne 6. prosince 2018 – Stadtwerke Neuwied GmbH v. RI

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Koblenz (Německo) dne 6. prosince 2018 – Stadtwerke Neuwied GmbH v. RI
      (Věc C-765/18)
      (2019/C 112/22)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Koblenz

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Žalovaný: RI

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 3 odst. 3 ve spojení s přílohou A písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (1) vykládán v tom smyslu, že pokud není odběratel plynu informován včas a přímo o podmínkách, důvodech a rozsahu nadcházející změny sazby za dodávky plynu, brání to platnosti takových změn sazby?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
                  Je článek 3 odst. 3 ve spojení s přílohou A písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES, přímo použitelný od 1. července 2004 ve vztahu k dodavatelskému podniku, který je založen podle soukromého práva (jako německá společnost GmbH), protože uvedená ustanovení této směrnice jsou z hlediska svého obsahu bezpodmínečná, a lze je tak použít, aniž by k tomu bylo zapotřebí prováděcího aktu, a občanovi přiznávají práva vůči organizaci, která je přes svou soukromoprávní formu podřízena státu, neboť stát je jediným podílníkem tohoto podniku?

         (1)  Úř. věst. 2003, L 176, s. 57.


title: Věc C-773/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – TK v. Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – TK v. Land Sachsen-Anhalt
      (Věc C-773/18)
      (2019/C 112/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Halle

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: TK

         Žalovaný: Land Sachsen-Anhalt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je dodatečné procentuální zvýšení v rámci systému odměňování diskriminujícího na základě věku novou diskriminací, pokud procentuální sazba zvýšení je pro všechny stupně jedné platové třídy stejně vysoká, a proto se sice změní absolutní, nikoli však relativní odstup mezi diskriminovanými a nediskriminovanými?

                  2)

                  Pokud bude odpověď na první otázku kladná, je takové procentuální zvýšení v rámci všech věkových kategorií odůvodněné, pokud je toto zvýšení založeno na tom, že původní plat je nižší než minimum stanovené Ústavou členského státu?

                  3)

                  Brání evropské právo, zejména článek 9 směrnice 2000/78/ES (1), právní úpravě, podle níž nárok na náhradu škody za odměňování diskriminující na základě věku vzniká po dvou měsících, pokud

                              —

                              lhůta začíná plynout vyhlášením rozsudku ze dne 8. září 2011, C-297/10 a C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs a Mai), i když se na dotčenou osobu nevztahuje kolektivní smlouva spolkových úředníků, nýbrž její osobní situace odpovídá situaci v rozsudku ze dne 9. září 2015, C-20/13, ECLI:EU:C:2015:561 (Unland),

                              —

                              s výše uvedeným rozsudkem se dotčení úředníci a soudci (zaměstnanci) mohou seznámit pouze z obecných veřejných pramenů,

                              —

                              úřady (zaměstnavatelé) po vydání výše uvedeného rozsudku odmítly, že by bylo možné jej použít na úředníky a v tomto ohledu zpochybnily existenci diskriminace na základě věku, přičemž tento právní názor bylo možné alespoň částečně zveřejnit,

                              —

                              judikatura správních soudů v prvním stupni v rámci uvedené lhůty a rovněž poté do vyhlášení rozsudku ze dne 19. července 2014 C-501/12 až C-506/12, C-540/12 a C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht) existenci diskriminace na základě věku většinou odmítala,

                              —

                              judikatura soudů vyššího stupně v této lhůtě neexistovala a první rozhodnutí soudu nejvyššího stupně bylo přijato teprve po vydání rozsudku Specht,

                              —

                              ve služebním poměru úředníků nebo soudců (pracovní poměr) platí prekluzivní lhůty v případě náhrady zvláštních nákladů a takové lhůty nejsou kratší než šest měsíců,

                              —

                              na nároky na plat (odměnu za práci) se vztahuje tříletá promlčecí lhůta, která začíná běžet na konci roku, v němž se stal nárok splatným a oprávněný o nároku věděl nebo alespoň musel vědět, v opačném případě plyne desetiletá promlčecí lhůta,

                              —

                              vnitrostátní nároky na plat (odměnu za práci), které nejsou stanoveny zákonem, se musí uplatnit včas, tj. v rámci finančního roku, za který se uplatňují?

                  4)

                  Má vliv na odpověď na třetí otázku skutečnost, že právní stav je nejasný či zmatečný?

                  5)

                  Je pro zahájení plynutí prekluzivní lhůty dostačující, pokud okruh znevýhodněných osob ví o rozdílném zacházení nebo musí vědět i o důvodu rozdílného zacházení, tedy o rozlišovacím kritériu?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


title: Věc C-774/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – UL v. Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – UL v. Land Sachsen-Anhalt
      (Věc C-774/18)
      (2019/C 112/24)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Halle

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UL

         Žalovaná: Land Sachsen-Anhalt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je dodatečné procentuální zvýšení v rámci systému odměňování diskriminujícího na základě věku novou diskriminací, pokud procentuální sazba zvýšení je pro všechny stupně jedné platové třídy stejně vysoká, a proto se sice změní absolutní, nikoli však relativní odstup mezi diskriminovanými a nediskriminovanými?

                  2)

                  Pokud bude odpověď na první otázku kladná, je takové procentuální zvýšení v rámci všech věkových kategorií odůvodněné, pokud je toto zvýšení založeno na tom, že původní plat je nižší než minimum stanovené Ústavou členského státu?

                  3)

                  Brání evropské právo, zejména článek 9 směrnice 2000/78/ES (1), právní úpravě, podle níž nárok na náhradu škody za odměňování diskriminující na základě věku vzniká po dvou měsících, pokud

                              —

                              lhůta začíná plynout vyhlášením rozsudku ze dne 8. září 2011, C-297/10 a C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs a Mai), i když se na dotčenou osobu nevztahuje kolektivní smlouva spolkových úředníků, nýbrž její osobní situace odpovídá situaci v rozsudku ze dne 19. června 2014, C-501/12 až C-506/12, C-540/12 a C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht),

                              —

                              s výše uvedeným rozsudkem se dotčení úředníci a soudci (zaměstnanci) mohou seznámit pouze z obecných veřejných pramenů,

                              —

                              úřady (zaměstnavatelé) po vydání výše uvedeného rozsudku odmítly, že by bylo možné jej použít na úředníky a v tomto ohledu zpochybnily existenci diskriminace na základě věku, přičemž tento právní názor bylo možné alespoň částečně zveřejnit,

                              —

                              judikatura správních soudů v prvním stupni v rámci uvedené lhůty a rovněž poté do vyhlášení rozsudku Specht existenci diskriminace na základě věku většinou odmítala,

                              —

                              judikatura soudů vyššího stupně v této lhůtě neexistovala a první rozhodnutí soudu nejvyššího stupně bylo přijato teprve po vydání rozsudku Specht,

                              —

                              ve služebním poměru úředníků nebo soudců (pracovní poměr) platí prekluzivní lhůty v případě náhrady zvláštních nákladů a takové lhůty nejsou kratší než šest měsíců,

                              —

                              na nároky na plat (odměnu za práci) se vztahuje tříletá promlčecí lhůta, která začíná běžet na konci roku, v němž se stal nárok splatným a oprávněný o nároku věděl nebo alespoň musel vědět, v opačném případě plyne desetiletá promlčecí lhůta,

                              —

                              vnitrostátní nároky na plat (odměnu za práci), které nejsou stanoveny zákonem, se musí uplatnit včas, tj. v rámci finančního roku, za který se uplatňují?

                  4)

                  Má vliv na odpověď na třetí otázku skutečnost, že právní stav je nejasný či zmatečný?

                  5)

                  Je pro zahájení plynutí prekluzivní lhůty dostačující, pokud okruh znevýhodněných osob ví o rozdílném zacházení nebo musí vědět i o důvodu rozdílného zacházení, tedy o rozlišovacím kritériu?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, která stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2000, s. 16).


title: Věc C-775/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – VM v. Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Halle (Německo) dne 10. prosince 2018 – VM v. Land Sachsen-Anhalt
      (Věc C-775/18)
      (2019/C 112/25)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Halle

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: VM

         Žalovaná: Land Sachsen-Anhalt

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je dodatečné procentuální zvýšení v rámci systému odměňování diskriminujícího na základě věku novou diskriminací, pokud procentuální sazba zvýšení je pro všechny stupně jedné platové třídy stejně vysoká, a proto se sice změní absolutní, nikoli však relativní odstup mezi diskriminovanými a nediskriminovanými?

                  2)

                  Pokud bude odpověď na první otázku kladná, je takové procentuální zvýšení v rámci všech věkových kategorií odůvodněné, pokud je toto zvýšení založeno na tom, že původní plat je nižší než minimum stanovené Ústavou členského státu?

                  3)

                  Brání evropské právo, zejména článek 9 směrnice 2000/78/ES (1), právní úpravě, podle níž nárok na náhradu škody za odměňování diskriminující na základě věku vzniká po dvou měsících, pokud

                              —

                              lhůta začíná plynout vyhlášením rozsudku ze dne 8. září 2011, C-297/10 a C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs a Mai), i když se na dotčenou osobu nevztahuje kolektivní smlouva spolkových úředníků, nýbrž její osobní situace odpovídá situaci v rozsudku ze dne 19. června 2014, C-501/12 až C-506/12, C-540/12 a C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht),

                              —

                              s výše uvedeným rozsudkem se dotčení úředníci a soudci (zaměstnanci) mohou seznámit pouze z obecných veřejných pramenů,

                              —

                              úřady (zaměstnavatelé) po vydání výše uvedeného rozsudku odmítly, že by bylo možné jej použít na úředníky a v tomto ohledu zpochybnily existenci diskriminace na základě věku, přičemž tento právní názor bylo možné alespoň částečně zveřejnit,

                              —

                              judikatura správních soudů v prvním stupni v rámci uvedené lhůty a rovněž poté do vyhlášení rozsudku Specht existenci diskriminace na základě věku většinou odmítala,

                              —

                              judikatura soudů vyššího stupně v této lhůtě neexistovala a první rozhodnutí soudu nejvyššího stupně bylo přijato teprve po vydání rozsudku Specht,

                              —

                              ve služebním poměru úředníků nebo soudců (pracovní poměr) platí prekluzivní lhůty v případě náhrady zvláštních nákladů a takové lhůty nejsou kratší než šest měsíců,

                              —

                              na nároky na plat (odměnu za práci) se vztahuje tříletá promlčecí lhůta, která začíná běžet na konci roku, v němž se stal nárok splatným a oprávněný o nároku věděl nebo alespoň musel vědět, v opačném případě plyne desetiletá promlčecí lhůta,

                              —

                              vnitrostátní nároky na plat (odměnu za práci), které nejsou stanoveny zákonem, se musí uplatnit včas, tj. v rámci finančního roku, za který se uplatňují?

                  4)

                  Má vliv na odpověď na třetí otázku skutečnost, že právní stav je nejasný či zmatečný?

                  5)

                  Je pro zahájení plynutí prekluzivní lhůty dostačující, pokud okruh znevýhodněných osob ví o rozdílném zacházení nebo musí vědět i o důvodu rozdílného zacházení, tedy o rozlišovacím kritériu?

         (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16).


title: Věc C-781/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 12. prosince 2018 – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.) v. Soundreef Ltd

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/21

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Roma (Itálie) dne 12. prosince 2018 – Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.) v. Soundreef Ltd
      (Věc C-781/18)
      (2019/C 112/26)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale ordinario di Roma

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Società Italiana degli Autori ed Editori (S.I.A.E.)

         Žalovaná: Soundreef Ltd

         Předběžná otázka

      Musí být směrnice 2014/26/EU (1) vykládána v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu zákonu, který vyhrazuje přístup na trh zprostředkování autorských práv nebo v každém případě udělování licencí uživatelům pouze subjektům, které lze podle definice uvedené v této směrnici kvalifikovat jako organizace kolektivní správy, přičemž vylučuje subjekty kvalifikovatelné jako nezávislí správci práv, které jsou založeny v tomto členském státě nebo v jiných členských státech?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/26/EU ze dne 26. února 2014 o kolektivní správě autorského práva a práv s ním souvisejících a udělování licencí pro více území k právům k užití hudebních děl online na vnitřním trhu (Úř. věst. 2014, L 84, s. 72).


title: Věc C-783/18 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 12. prosince 2018 Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 3. října 2018 ve věci T-313/17, Wajos GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/22

      Kasační opravný prostředek podaný dne 12. prosince 2018 Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 3. října 2018 ve věci T-783/18, Wajos GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
      (Věc C-783/18 P)
      (2019/C 112/27)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastnice řízení: Wajos GmbH

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  napadený rozsudek zrušil;

                  —

                  uložil společnosti Wajos GmbH náhradu nákladů řízení, které vynaložil EUIPO.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      EUIPO zastává názor, že napadený rozsudek je v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1). Tribunál použil pro posouzení rozlišovací způsobilosti sporné ochranné známky nesprávné kritérium přezkumu, přezkum relevantních kritérií neprovedl a krom toho použil nesprávná kritéria přezkumu.
      Napadený rozsudek je krom toho v rozporu s článkem 36 a čl. 53 odst. 1 statutu Soudního dvora Evropské unie, protože ani navrhovateli, ani Soudnímu dvoru neumožňuje porozumět, z jakých důvodů Tribunál dospěl k závěru, který je pro výrok rozsudku podstatný, že forma sporné ochranné známky má „vzhledem ke zvyklostem daného oboru výjimečnou povahu“.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


title: Věc C-786/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. prosince 2018 – ratiopharm GmbH v. Novartis Consumer Health GmbH

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. prosince 2018 – ratiopharm GmbH v. Novartis Consumer Health GmbH
      (Věc C-786/18)
      (2019/C 112/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: ratiopharm GmbH

         Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Novartis Consumer Health GmbH

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 96 odst. 1 směrnice 2001/83/ES (1) vykládán v tom smyslu, že pokud jsou obaly léčivých přípravků opatřeny nápisem „pro demonstrační účely“, dotčené léčivé přípravky slouží k tomu, aby je lékárník vyzkoušel, nehrozí nebezpečí vydání (nenačatého balení) konečnému spotřebiteli a jsou splněny další podmínky distribuce upravené v čl. 96 odst. 1 písm. a) až d) a f) a g) této směrnice, mohou farmaceutické společnosti poskytovat bezplatné konečné léčivé přípravky rovněž lékárníkům?

                  2)

                  V případě kladné odpovědi na první otázku: Připouští čl. 96 odst. 2 směrnice 2001/83/ES takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je § 47 odst. 3 německého zákona o léčivých přípravcích (dále jen „AMG“), jestliže je toto ustanovení vykládáno tak, že pokud je obal léčivých přípravků opatřen nápisem „pro demonstrační účely“, léčivé přípravky slouží k tomu, aby je lékárník vyzkoušel, nehrozí nebezpečí vydání (nenačatého balení) konečnému spotřebiteli a jsou splněny další podmínky distribuce upravené v čl. 96 odst. 1 písm. a) až d) a f) až g) této směrnice a v § 47 odst. 4 AMG, nemohou farmaceutické společnosti lékárníkům poskytovat bezplatné konečné léčivé přípravky?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001, L 311, s. 67; zvl. vyd. 13/27, s. 69), ve znění nařízení (EU) 2017/745 (Úř. věst. 2017, L 117, s. 1).


title: Věc C-788/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Parma (Itálie) dne 14. prosince 2018 – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Parma (Itálie) dne 14. prosince 2018 – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd v. Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma
      (Věc C-788/18)
      (2019/C 112/29)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd

         Žalovaný: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna – SOT Parma

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být články 56, 57 a 52 Smlouvy o fungování Evropské unie, judikatura Soudního dvora v oblasti služeb hazardních her a sázek obsažená zejména v rozsudcích Gambelli (věc C-243/01), Placanica (věc C-338/04), Costa a Cifone (spojené věci C-72/10 a C-77/10) a Laezza (věc C-375/14) a v oblasti daňové diskriminace, zejména rozsudky Lindman (věc C-42/02), Komise v. Španělsko (věc C-153/08) a Blanco a Fabretti (spojené věci C-344/13 a C-367/13) a zásady unijního práva týkající se rovného zacházení a zákazu diskriminace, a to i ve světle rozsudku Corte Costituzionale (Ústavní soud) ze dne 23. ledna 2018, vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je předmětná italská právní úprava, která stanoví, že vnitrostátní zprostředkovatelé přenosu dat hazardních her na účet provozovatelů sázkových kanceláří, kteří jsou usazeni v jiném členském státě Evropské unie a zejména ti, kteří mají charakteristiky společnosti Stanleybet Malta Ltd., a případně tito provozovatelé sázkových kanceláří společně se svými vnitrostátními zprostředkovateli, podléhají jednotné dani ze sázek a tipovacích soutěží stanovené v článcích 1 až 3 legislativního nařízení č. 504 ze dne 23. prosince 1998, ve znění čl. 1 odst. 66 písm. b) zákona o stabilitě z roku 2011?

                  2)

                  Musí být články 56, 57 a 52 Smlouvy o fungování Evropské unie, judikatura Soudního dvora v oblasti služeb hazardních her a sázek obsažená zejména v rozsudcích Gambelli (věc C-243/01), Placanica (věc C-338/04), Costa a Cifone (spojené věci C-72/10 a C-77/10) a Laezza (věc C-375/14), a v oblasti daňové diskriminace, zejména rozsudky Lindman (věc C-42/02), Komise v. Španělsko (věc C-153/08) a Blanco a Fabretti (spojené věci C-344/13 a C-367/13), a zásady unijního práva týkající se rovného zacházení a zákazu diskriminace, a to i ve světle rozsudku Corte Costituzionale (Ústavní soud) ze dne 23. ledna 2018, vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je předmětná italská právní úprava, která stanoví, že pouze vnitrostátní zprostředkovatelé přenosu dat hazardních her na účet provozovatelů sázkových kanceláří, kteří jsou usazeni v jiném členském státě Evropské unie a zejména ti, kteří mají charakteristiky společnosti Stanleybet Malta Ltd., a nikoli také vnitrostátní zprostředkovatelé přenosu dat hazardních her na účet provozovatelů sázkových kanceláří, kteří jsou držiteli státní koncese a vykonávají stejnou činnost, podléhají jednotné dani ze sázek a tipovacích soutěží stanovené v článcích 1 až 3 legislativního nařízení č. 504 ze dne 23. prosince 1998, ve znění čl. 1 odst. 66 písm. b) zákona o stabilitě z roku 2011?

                  3)

                  Brání články 52, 56 a násl. Smlouvy o fungování Evropské unie, judikatura Soudního dvora v oblasti hazardních her a sázek a zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace, a to i ve světle rozsudku Corte Costituzionale (Ústavní soudu) ze dne 23. ledna 2018, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava uvedená čl. 1 odst. 644 písm. g) zákona č. 190/2014, která vnitrostátním zprostředkovatelům přenosu dat hazardních her na účet provozovatelů sázkových kanceláří, kteří jsou usazeni v jiném členském státě Evropské unie a zejména těm, kteří mají charakteristiky společnosti Stanleybet Malta Ltd., a případně tito provozovatelé sázkových kanceláří společně se svými vnitrostátními zprostředkovateli, ukládá povinnost zaplatit jednotnou daň ze sázek a tipovacích soutěží podle legislativního nařízení č. 504/1998 o paušálním základu daně, který se rovná trojnásobku průměru hodnoty příjmu sázek uskutečněnému v kraji, kde dochází k provozování nebo příjmu sázek, odvozenému z údajů zaznamenaných ve vnitrostátním totalizátoru za zdaňovací období předcházející referenčnímu období?


title: Věc C-790/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 12. prosince 2018 – ZQ v. Corte dei Conti a další

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/26

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 12. prosince 2018 – ZQ v. Corte dei Conti a další
      (Věc C-790/18)
      (2019/C 112/31)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: ZQ

         Žalovaní: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 3 odst. 2 a 3 SEU, články 9, 45, 126, 145, 146, 147, čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a články 3 a 5 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013 v rozsahu, v němž toto pravidlo podněcuje orgány italské veřejné správy, aby při přijímání pracovníků nebo přidělování úkolů upřednostňovaly pracovníky, kteří již mají nárok na důchod poskytovaný italskými veřejnoprávními orgány sociálního zabezpečení?

                  2)

                  2) Brání čl. 106 odst. 1 a článek 107 SFEU takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které umožňuje orgánům italské veřejné správy zapojeným do hospodářských činností, které upravují články 101 a následující SFEU, zaměstnat osoby, které souhlasily s tím, že se úplně nebo zčásti vzdají odpovídající odměny, což umožňuje úsporu nákladů, která může zvýhodnit tyto správní orgány v hospodářské soutěži s jinými hospodářskými subjekty?

                  3)

                  Brání články 2, 3, 6 SEU, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i článek 3 a čl. 7 písm. a) evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které umožňuje, aby za podmínek v něm definovaných se pracovník právoplatně zcela nebo zčásti vzdal své odměny, i když je cílem tohoto vzdání se jen zabránění ztrátě jeho zaměstnání?

                  4)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, článek 14, čl. 15 odst. 1, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 31 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i články 5, 6 a 10 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které za podmínek v něm definovaných umožňuje, aby pracovník vykonával svou práci u útvaru italské veřejné správy tak, že se úplně nebo zčásti vzdá odpovídající odměny, i když toto vzdání se není spojeno se žádnou změnou organizace práce, netýká se pracovní doby, ani kvantity a kvality požadované práce a odpovědnosti, která z ní vyplývá, a tedy i tehdy, když vzdání se části odměny vede k významné změně synalagmatického charakteru pracovního vztahu jak z hlediska proporcionality mezi odměnou na jedné straně a kvalitou a kvantitou práce na straně druhé, tak proto, že pracovník je povinen vykonávat svou pracovní činnost za podmínek, které nejsou optimální, což jej podněcuje k tomu, aby pracoval s menším nasazením a je důvodem nižší efektivity veřejné správy?

                  5)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, článek 126 a čl. 151 první pododstavec SFEU, čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článek 6 evropského pilíře sociálních práv takovým vnitrostátním ustanovením, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013 ve spojení s čl. 23b odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 201/2011 přeměněného na zákon č. 214/2011, v rozsahu, v němž tato pravidla umožňují nebo ukládají italské veřejné správě, i v průběhu pracovního poměru, snížit pracovníkovi odměnu podle horní hranice odměny, na kterou odkazuje uvedený čl. 23b odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 201/2011 přeměněné na zákon č. 214/2011, tedy v důsledku nepředvídatelné události a v každém případě s použitím mechanismu, který není okamžitě pochopitelný a navzdory informacím poskytnutým pracovníkovi na začátku pracovního poměru?

                  6)

                  Brání články 2, 3 a 6 SEU, články 8 a 126 SFEU, články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a články 10 a 15 evropského pilíře sociálních práv takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 489 zákona č. 147/2013, které za podmínek v něm definovaných ukládá orgánům italské veřejné správy snížit odměny pracovníkům, kteří mají nárok na důchod poskytovaný veřejnoprávním orgánem sociálního zabezpečení, což znevýhodňuje tyto pracovníky, jelikož mají k dispozici jiné hospodářské zdroje, a odrazuje od prodloužení aktivního života, soukromé hospodářské iniciativy a vytváření a růstu soukromého majetku, které jsou však bohatstvím a přínosem pro národ?


title: Věc C-834/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalsko) dne 28. prosince 2018 – Rolibérica, Lda v. Autoridade para as Condições do Trabalho

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugalsko) dne 28. prosince 2018 – Rolibérica, Lda v. Autoridade para as Condições do Trabalho
      (Věc C-834/18)
      (2019/C 112/32)
      Jednací jazyk: portugalština

         Předkládající soud

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Rolibérica, Lda

         Žalovaný: Autoridade para as Condições do Trabalho

         Předběžné otázky

      Lze nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 (1) ze dne 15. března 2006 vykládat v tom smyslu, že ukládá povinnost zahájit i ukončit týdenní dobu odpočinku řidičů zajišťujících silniční přepravu zboží a cestujících v rámci časového úseku mezi 00:00 hod. v pondělí a 24:00 hod. v neděli, nebo naopak v tom smyslu, že týdenní dobu odpočinku lze čerpat v celém rozsahu a nepřetržitě mezi dvěma pracovními týdny?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. 2006, L 102, s. 1).


title: Věc C-18/19: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. ledna 2019 – WM v. Stadt Frankfurt am Main

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/27

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. ledna 2019 – WM v. Stadt Frankfurt am Main
      (Věc C-18/19)
      (2019/C 112/33)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Bundesgerichtshof

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: WM

         Zúčastněný orgán: Stadt Frankfurt am Main

         Předběžná otázka

      Brání čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1) (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98) vnitrostátní právní úpravě, podle níž lze zajištění za účelem vyhoštění v případech, kdy cizinec představuje závažné nebezpečí pro zdraví a život třetích osob nebo pro významné právem chráněné zájmy vnitřní bezpečnosti, vykonat v běžných věznicích, přičemž osoba zajištěná za účelem vyhoštění musí být i v tomto případě oddělena od osob ve výkonu trestu odnětí svobody?

         (1)  Úř. věst. 2008, L 348, s. 98.


title: Věc C-49/19: Žaloba podaná dne 25. ledna 2019 – Evropská komise v. Portugalská republika

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/28

      Žaloba podaná dne 25. ledna 2019 – Evropská komise v. Portugalská republika
      (Věc C-49/19)
      (2019/C 112/34)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: P. Costa de Oliveira a L. Nicolae, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Portugalská republika

         Návrhová žádání žalobkyně

      Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  určil, že Portugalská republika tím, že zavedla mimořádný příspěvek na rozdělení čistých nákladů na povinnosti univerzální služby od roku 2007 do okamžiku, kdy podnik nebo podniky určené podle čl. 99 odst. 3 zákona č. 5/2004 zahájí poskytování univerzální služby, jak stanoví články 17 a 18 zákona č. 35/2012, o vyrovnávacím fondu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 3 a z přílohy IV části B směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (1);

                  —

                  uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Podle čl. 13 odst. 3 ve spojení s přílohou IV částí B směrnice o univerzální službě musí každý mechanismus rozdělování čistých nákladů na povinnosti univerzální služby, již poskytují operátoři sítí a služeb elektronických komunikací, respektovat zásady průhlednosti, minimálního narušení trhu, nediskriminace a proporcionality.
      Portugalský zákon č. 35/2012 zavádí vyrovnávací fond pro univerzální službu elektronických komunikací, jehož účelem je financovat čisté náklady vzniklé z plnění povinností univerzální služby a zajistit rozdělení těchto nákladů mezi podniky s příspěvkovou povinností.
      Podle článku 6 tohoto zákona je vyrovnávací fond určen k financování určitých čistých nákladů na univerzální službu v rámci výběrových řízení podle čl. 99 odst. 3 zákona č. 5/2004, ze dne 10. února 2004, které ICP-ANACOM shledá jako nadměrné. Jejich účelem je také financovat – zavedením mimořádného příspěvku vztahujícího se k rokům 2013, 2014 a 2015 a uloženého podnikům s příspěvkovou povinností – čisté náklady na univerzální službu vynaložené do okamžiku, kdy podnik nebo podniky určené podle zmíněného ustanovení zahájí poskytování univerzální služby.
      Komise má za to, že Portugalská republika tím, že zavedla mimořádný příspěvek určený k pokrytí nákladů na univerzální službu vynaložené v období předcházejícím přijetí zákona č. 35/2012, porušila zásady průhlednosti, minimálního narušení trhu, nediskriminace a proporcionality, jejichž respektování vyžaduje čl. 13 odst. 3 a příloha IV část B směrnice o univerzální službě.

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367).


title: Věc C-50/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 společností Sigma Alimentos Exterior, S.L. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-239/11, Sigma Alimentos Exterior v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/29

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 společností Sigma Alimentos Exterior, S.L. proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-239/11, Sigma Alimentos Exterior v. Komise
      (Věc C-50/19 P)
      (2019/C 112/35)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (zástupce: M. Muñoz Pérez, advokát)

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

                  —

                  Vyhovět tomuto kasačnímu opravnému prostředku.

                  —

                  Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018 ve věci T-239/11 (1).

                  —

                  Zrušit čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 (2).

                  —

                  Podpůrně zrušit článek 4 napadeného rozhodnutí.

                  —

                  Uložit odvolatelce náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Tento kasační opravný prostředek se zakládá na dvou důvodech, přičemž druhý z nich je rozdělen na tři části:

                  —

                  nesprávný výklad rozsudku World Duty Free (3) z důvodu stanovení nesprávných kritérií srovnatelnosti, která vedou k nesprávnému posouzení existence selektivity a v důsledku toho k nesprávnému posouzení existence protiprávní podpory, čímž je porušen článek 107 SFEU;

                  —

                  nesprávné posouzení spočívající v tom, že možné posouzení právních překážek přeshraničních spojů nezpůsobuje selektivitu sporného opatření, a to na základě nesprávné analýzy tříetapové metody použité Komisí pro určení existence protiprávní podpory. Jde o následující aspekty:

                              —

                              pochybení při identifikaci společného vnitrostátního daňového režimu, při porušení článku 107 SFEU týkajícího se kvalifikace protiprávní státní podpory;

                              —

                              pochybení, když sporné opatření nebylo považováno za opatření obecné povahy, čímž byl rovněž porušen článek 107 SFEU;

                              —

                              pochybení při posouzení existence výjimky ze společného vnitrostátního daňového režimu jako referenčního rámce, čímž byl porušen článek 107 SFEU.

            Navrhovatelka má za to, že Tribunál Evropské unie několikrát porušil čl. 107 odst. 1 SFEU a zásadu daňové neutrality a v několika aspektech v zásadě doplnil či nahradil odůvodnění Komise v rozhodnutí vlastním odůvodněním, což je samo o sobě důvodem pro zrušení napadeného rozsudku.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, Sigma Alimentos Exterior v. Komise (T-239/11, nezveřejněný EU:T:2018:781).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/282/EU ze dne 12. ledna 2011 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích č. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 135 s. 1).

         (3)  Rozsudek de zne 21. prosince 2016, Komise v. World Duty Free Group a další (C-20/15 P a C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: Věc C-51/19 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 World Duty Free Group, S.A., dříve Autogrill España, S.A., proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-219/10, RENV, World Duty Free Group v. Komise

text:
               25.3.2019

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/30

      Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2019 World Duty Free Group, S.A., dříve Autogrill España, S.A., proti rozsudku Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) vydanému dne 15. listopadu 2018 ve věci T-219/10, RENV, World Duty Free Group v. Komise
      (Věc C-51/19 P)
      (2019/C 112/36)
      Jednací jazyk: španělština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): World Duty Free Group, S.A., dříve Autogrill España, S.A. (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, a A. Lamadrid de Pablo, abogados)

         Vedlejší účastníci řízení v prvním stupni podporující žalobkyni: Španělské království, Spolková republika Německo a Irsko

         Další účastnice řízení: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2018;

                  —

                  vyhověl žalobě na neplatnost a vydal konečné rozhodnutí zrušující napadené rozhodnutí a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Dne 15. listopadu 2018 vynesl Tribunál rozsudek ve věci T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A. v. Evropská komise (1), proti kterému směřuje tento kasační opravný prostředek. Rozsudkem byla zamítnuta žaloba navrhovatelky proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. října 2009 (2) o „finančním goodwillu“, upraveném v čl. 12 odst. 5 španělského zákona o dani z příjmů právnických osob.
      Na podporu kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka jediný důvod kasačního opravného prostředku, týkající se nesprávného právního posouzení, jehož se měl Tribunál v napadeném rozsudku dopustit při výkladu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie v souvislosti s pojmem „selektivita“.
      Navrhovatelka konkrétně uvádí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného posouzení

                  —

                  při vymezování referenčního systému v první fázi posuzování selektivity;

                  —

                  při vymezování cíle, na jehož základě srovnával různé skutkové a právní případy ve druhé fázi posuzování selektivity;

                  —

                  v důsledku toho i při rozhodování, komu přísluší důkazní břemeno, a při uplatňování zásady proporcionality;

                  —

                  podpůrně, při své analýze vztahující se k údajné neexistenci důkazů příčinné souvislosti mezi nemožností podniků fúzovat v zahraničí a nabytím podílů v zahraničních podnicích a

                  —

                  podpůrně, tím, že nepřipustil oddělitelnost opatření v závislosti na kontrolním podílu.

                  —

                  Napadený rozsudek nejenže obsahuje právně nesprávné odůvodnění, ale v několika ze shora uvedených bodů nahrazuje odůvodnění rozhodnutí vlastním a odlišným odůvodněním, takže trpí nesprávným právním posouzením i v dalších aspektech.

         (1)  Rozsudek ze dne 15. listopadu 2018, World Duty Free Group v. Komise (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

         (2)  Rozhodnutí Komise 2011/5/EU ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. L 2011, s. 7).