title: Věc C-26/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 19. ledna 2009 – The Motor Insurers' Bureau v. Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

text:
               18.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 19. ledna 2009 – The Motor Insurers' Bureau v. Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
   (Věc C-26/09)
   2009/C 90/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: The Motor Insurers' Bureau

      Žalované: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

      Předběžné otázky

   Otázka 1

               a)

               V případě, že vnitrostátní právo členského státu stanoví, že náklady vynaložené obětí nehody motorového vozidla na následný pronájem náhradního motorového vozidla, jsou vymahatelné vůči povinné osobě, umožňuje čl. 1 odst. 4 směrnice (1), aby MIB vyloučila jakoukoliv povinnost nahradit takové náklady, pokud bude náhrada škody nakonec zaplacena pojistiteli, který uzavřel pojištění událostí nastalých po nehodě pokrývající náklady pronájmu v případě jejich nevymahatelnosti od povinné osoby?

               b)

               V případě záporné odpovědi na otázku 1.a), je možné omezit náhradu škody vyplácené MIB na výši případného pojistného, jež je splatné pojistitelům, kteří uhradili náklady pronájmu vozidla?

         Otázka 2
   V případě záporné odpovědi na otázku 1 a):
   Je vnitrostátní soud povinen vykládat Uninsured Drivers Agreement (dohodu o nepojištěných řidičích) v tom smyslu, že přiznává směrnici účinek v souladu se zásadami stanovenými Soudním dvorem v rozsudku ze dne 13. listopadu 1990, Marleasing v. La Comercial Internacional de Alimentacion (C 106/89, Recueil, s. I 4135). Jinými slovy, patří dohoda, jakou je Uninsured Drivers Agreement, mezi „veškerá pravidla vnitrostátního práva“, na který odkazuje třetí odrážka bodu 120 rozsudku Soudního dvora ze dne 5. října 2004, ve spojených věcech Pfeiffer v. Deutsches Rotes Kreuz (C 397/01 až C 403/01, Sb. rozh. s. I 8835) ?
   Otázka 3
   V případě záporné odpovědi na otázku 1.a):
   Má čl. 1 odst. 4 směrnice přímý účinek?
   Otázka 4
   V případě kladné odpovědi na otázku 3:

               a)

               pro účely posouzení, zda takový subjekt, jakým je MIB, je subjektem, vůči kterému lze uplatňovat ustanovení směrnice, která mohou mít přímý účinek:

                           i)

                           musí být toto posouzení provedeno podle kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku ze dne 12. července, Foster v. British Gas (C 188/89, Recueil, s. I 3313)?

                           ii)

                           Pokud toto posouzení má být provedeno podle některých (nikoliv však všech) těchto kritérií nebo dodatečných kritérií, jaká kritéria mají být v této souvislosti použita?

               b)

               Přísluší výlučně vnitrostátnímu soudu, aby určil, zda určitý subjekt splňuje použitelná kritéria?

               c)

               Splňuje takový subjekt, jakým je MIB, kritéria, podle kterých lze vůči němu uplatňovat ustanovení směrnice, která mají přímý účinek?

      (1)  Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkající se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3)


title: Věc C-159/15: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Franz Lesar v. Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt „Řízení o předběžné otázce — Sociální politika — Směrnice 2000/78/ES — Rovné zacházení v zaměstnání a povolání — Článek 2 odst. 1 a čl. 2 odst. 2 písm. a) — Článek 6 odst. 2 — Diskriminace na základě věku — Určení důchodových nároků bývalých úředníků — Doby učňovského vzdělávaní a odpracované doby — Nezapočtení těchto dob, kterých bylo dosaženo před dovršením věku 18 let“

text:
               22.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/8

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Franz Lesar v. Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt
   (Věc C-159/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Článek 2 odst. 1 a čl. 2 odst. 2 písm. a) - Článek 6 odst. 2 - Diskriminace na základě věku - Určení důchodových nároků bývalých úředníků - Doby učňovského vzdělávaní a odpracované doby - Nezapočtení těchto dob, kterých bylo dosaženo před dovršením věku 18 let“)
   (2016/C 305/12)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Franz Lesar

      Žalovaný: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Výrok

   Článek 2 odst. 1, čl. 2 odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, která vylučuje započtení dob učňovského vzdělávání a odpracovaných dob, kterých úředník dosáhl před 18. rokem věku, pro účely přiznání nároku na důchod a výpočtu částky starobního důchodu, jelikož cílem této právní úpravy je zajistit v důchodovém systému úředníků jednotné stanovení věkové hranice pro přijetí do tohoto systému a pro nárok na starobní důchod vyplácený v rámci uvedeného systému.

      (1)  Úř. věst. C 254, 3. 8. 2015.


title: Věc T-313/15: Žaloba podaná dne 12. června 2015 – Itálie v. Komise

text:
               10.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/35

         Žaloba podaná dne 12. června 2015 – Itálie v. Komise
   (Věc T-313/15)
   (2015/C 262/47)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: P. Gentili, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/301/15 – Administrátoři (AD 5)

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatněné v této věci jsou stejné jako ve věci T-17/15, Itálie v. Komise (Úř. věst. C 81 ze dne 9. března 2015, s. 27)


title: Věc C-285/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad — Varna — Bulharsko) — BONIK (EOOD) v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite ( „DPH — Směrnice 2006/112/ES — Nárok na odpočet — Odmítnutí“ )

text:
               26.1.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 26/10

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad — Varna — Bulharsko) — BONIK (EOOD) v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Věc C-285/11) (1)

   (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Nárok na odpočet - Odmítnutí)
   2013/C 26/17
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad — Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: BONIK (EOOD)

      Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad — Varna — Výklad článků 14, 62, 63, 167, 168 a čl. 178 písm. a) a b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Formální náležitosti členských států týkající se nároku na odpočet DPH — Opatření přijatá k zabránění určitých forem podvodů a daňových úniků — Zamítnutí nároku na odpočet DPH osoby povinné k dani, která je příjemcem dodání uvnitř Společenství, z důvodu neexistence důkazů o skutečném uskutečnění dodání mezi předcházejícími dodavateli, i přes existenci důkazů o uskutečnění dodání mezi přímým dodavatelem a uvedenou osobou povinnou k dani

      Výrok

   Články 2, 9, 14, 62, 63, 167, 168 a 178 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musejí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby za takových okolností jako v původním řízení byl osobě povinné k dani odmítnut nárok na odpočet daně z přidané hodnoty za dodání zboží z důvodu, že s přihlédnutím k podvodům a nesrovnalostem, ke kterým došlo na vstupu nebo na výstupu tohoto dodání, se toto dodání nepovažuje za opravdu uskutečněné, aniž by na základě objektivních okolností bylo prokázáno, že tato osoba povinná k dani věděla nebo musela vědět, že plnění uplatňované k odůvodnění nároku na odpočet bylo součástí podvodu ve vztahu k dani z přidané hodnoty, ke kterému došlo v dodavatelském řetězci na vstupu nebo výstupu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


title: Věc C-88/12: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. září 2012 — (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Roermond — Nizozemsko) — Trestní řízení proti Jibrilu Jaoovi

text:
               8.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 379/20

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. září 2012 — (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Roermond — Nizozemsko) — Trestní řízení proti Jibrilu Jaoovi
   (Věc C-88/12) (1)

   2012/C 379/34
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 126, 28.4.2012.


title: Věc C-185/10: Žaloba podaná dne 13. dubna 2010 — Evropská komise v. Polská republika

text:
               31.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/11

         Žaloba podaná dne 13. dubna 2010 — Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-185/10)
   ()
   2010/C 209/16
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Simerdova a K. Herrmann)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Polská republika přijetím a zachováním platnosti a účinnosti článku 4 Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ (zákon o léčivých přípravcích) ze dne 6. září 2001 ve znění pozměněném zákonem ze dne 30. března 2007 (Dz. U. č. 75, bod. 492), v rozsahu, v němž tento článek umožňuje, aby byly v Polské republice uváděny na trh, bez povolení uděleného v tomto státě, léčivé přípravky dovezené ze zahraničí, které vykazují tytéž účinné látky, totéž dávkování, a tutéž formu jako léčivé přípravky, které v Polsku obdržely povolení pro uvedení na trh, je-li cena prvně zmíněných léčivých přípravků v porovnání s cenou naposled zmíněných léčivých přípravků konkurenceschopná, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (1);

               —

               uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Přijetí a uplatňování čl. 4 odst. 1 a 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“ Polskou republikou umožňuje, aby byly v Polsku uváděny na trh léčivé přípravky, aniž by jejich uvedení na trh v tomto státě bylo schváleno příslušným vnitrostátním orgánem, což představuje porušení čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83.
   Na polské ustanovení se nevztahuje čl. 5 odst. 1 a článek 126a směrnice 2001/83, jež ohledně obecných požadavků na vnitrostátní schvalování léčivých přípravků stanoví výjimku z čl. 6 odst. 1 směrnice.
   Především je čl. 4 odst. 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“, podle něhož je podmínkou pro schválení léčivých přípravků dovážených ze zahraničí konkurenceschopnost jejich ceny ve srovnání s cenami léčivých přípravků, které již byly schváleny k prodeji na vnitrostátním trhu, založen pouze na jediném hospodářském kritériu. Takovéto kritérium však nemůže odůvodnit výjimku z čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83. Dále se polské ustanovení týká léčivých přípravků s týmiž účinnými látkami, touž formou a týmž dávkování, jako léčivé přípravky, které již byly schváleny k prodeji na vnitrostátním trhu, takže je nelze považovat za nedostupné na vnitřním trhu, což je případ, který by mohl odůvodnit nutnost cíleného dovozu podle čl. 5 odst. 1 směrnice.

      (1)  Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.


title: Věc C-498/14 PPU: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 9. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – (Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.) v.(Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.) („Řízení o předběžné otázce – Naléhavé řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti – Únos dítěte – Nařízení (ES) č. 2201/2003 – Článek 11 odst. 7 a 8“)

text:
                  2.3.2015

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  C 73/8

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 9. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – RG (*1) v. SF (*1)

         (Věc C-498/14 PPU) (1)

         („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Únos dítěte - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 11 odst. 7 a 8“)
         (2015/C 073/11)
         Jednací jazyk: francouzština

            Předkládající soud

         Cour d'appel de Bruxelles

            Účastníci původního řízení

            Žalobce: RG (*1)

            Žalovaná: SF (*1)

            Výrok

         Článek 11 odst. 7 a 8 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nebrání tomu, aby členský stát přiznal specializovanému soudu příslušnost k přezkumu otázek navrácení dítěte nebo péče o dítě v rámci řízení stanoveného těmito ustanoveními, a to i tehdy, byl-li již kromě toho k některému ze soudů podán návrh na zahájení řízení ve věci samé týkající se rodičovské zodpovědnosti vůči dítěti.

            (*1)  Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.

            (1)  Úř. věst. C 16, 19.1.2015.


title: Věc C-370/04: Žaloba podaná dne 26. srpna 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo

text:
               23.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 262/22

         Žaloba podaná dne 26. srpna 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
   (Věc C-370/04)
   (2004/C 262/38)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 26. srpna 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Geraldem Braunem a Wouterem Wilsem, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že tím, že Spolková republika Německo nepřijala ve stanovené lhůtě všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES (1) o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému do vnitrostátního práva, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES a z této směrnice;

               2.

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnice 2001/16/ES uplynula dne 20. dubna 2003.

      (1)  Úř. věst. L 110, s. 1.


title: Věc C-263/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. července 2009 společností Edwin Co. Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 14. května 2009 ve věci T-165/06, Elio Fiorucci v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/25

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. července 2009 společností Edwin Co. Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 14. května 2009 ve věci T-165/06, Elio Fiorucci v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-263/09 P)
   2009/C 220/51
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Edwin Co. Ltd (zástupci: D. Rigatti, M. Bertani, S. Verea, K. P. Muraro, M. Balestriero, avvocati)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Elio Fiorucci

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek;

               —

               uložil E. Fioruccimu, aby navrhovatelce nahradil náklady řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku, nebo v případě, že by měl být kasační opravný prostředek zamítnut (quid non), uložil, že mají být tyto náklady rozděleny.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Zaprvé, napadený rozsudek porušuje nebo nesprávně používá čl. 52 odst. 2 písm. a) nařízení o ochranné známce společenství (dále jen „NOZS“) (1). Relativní důvod neplatnosti, jenž na základě tohoto ustanovení vede k neplatnosti zápisu ochranné známky, která je tvořena jménem jiné osoby, než je přihlašovatel, spočívá v tom, že žadatel o takové prohlášení neplatnosti je podle vnitrostátního práva majitelem výlučného práva používat toto jméno. Nicméně, podle čl. 8 odst. 3 CPI (2), kterého se dovolává další účastník řízení, nemá E. Fiorucci žádné takové právo. Článek 8 odst. 3 mu pouze přiznává nárok na registraci označení „Elio Fiorucci“, který nicméně nemůže nikdy vykonat, protože takto přihlášená ochranná známka by byla v konfliktu se slovní ochrannou známkou „Fiorucci“, na kterou má právo společnost Edwin. Za těchto podmínek prohlásil Soud ochrannou známku „Elio Fiorucci“ společnosti Edwin za neplatnou na základě důvodu neplatnosti, který neexistuje a nikdy nebude moci existovat. To představuje porušení čl. 52 odst. 2 písm. a) NOZS nebo nesprávné použití tohoto ustanovení, které může být při správném výkladu použito jen tehdy, když je žadatel o prohlášení neplatnosti již majitelem výlučného práva pro užívání vlastního jména jako ochranné známky (nebo má přinejmenším možnost toto právo získat).

               2.

               Napadený rozsudek porušuje dále čl. 8 odst. 3 CPI, resp. jej nesprávně uplatňuje. Na rozdíl od zjištění Soudu je toto ustanovení používáno pouze na jména osob, které se stala známými v nekomerční oblasti, a nemůže se tedy použít na patronymikum „Elio Fiorucci“, které na základě skutkových zjištění, jež nemohou být v tomto řízení zpochybněna, se původně stalo známým v komerční oblasti.
               Výklad čl. 8 odst. 3 přibližuje především jeho znění, které stanoví, že ochrana stanovená v tomto ustanovení je vyhrazena výslovně pro jména osob, která se stala známými v „umělecké, literární, vědecké, politické a sportovní oblasti“. Tento výsledek je krom toho potvrzen systematickou analýzou italského práva ochranných známek, ze které vyplývá, že proslulost získaná v komerční oblasti je chráněna čl. 12 odst. 1 písm. b) a f) CPI, zatímco čl. 8 odst. 3 CPI platí jen pro proslulost získanou původně v nekomerční oblasti. Rovněž současné použití obou ustanovení na stejné označení není možné, protože by jinak vznikla dvě výlučná, navzájem neslučitelná práva z ochranné známky. Tím, že E. Fiorucci přihlásil své vlastní příjmení jako ochrannou známku (a pak jej postoupil společnosti Edwin), využil všechny prostředky, aby zúročil svou proslulost pro obchodní účely. Nemůže se tedy pro uplatnění neplatnosti ochranné známky „Elio Fiorucci“ patřící společnosti Edwin odvolávat na čl. 8 odst. 3 CPI.
               Výklad čl. 8 odst. 3 CPI, který navrhuje společnost Edwin, se shoduje rovněž se smyslem a účelem tohoto ustanovení, které má zamezit parazitování ze strany osoby, která přihlásí označení, které se stalo známým díky jiné osobě. Společnosti Edwin ale není možné takové parazitování vytýkat, protože získáním ochranné známky „Fiorucci“ za značnou částku draze koupila právo využívat proslulost spojenou se jménem známého milánského módního návrháře.
               Argumentace Soudu, že ochrana stanovená v čl. 8 odst. 3 CPI jde dále než ochrana proslulosti, která byla získána označením v komerční oblasti a nepřekrývá se s ní, není přesvědčivá. Podle rozhodné italské literatury není právní nárok na přihlášku označení, které získalo proslulost v nekomerční oblasti podle čl. 8 odst. 3 CPI, absolutní. Především ale tato ochrana nejde dál než ta, kterou přiznává čl. 12 odst. 1 písm. b) a f) CPI pro označení, která jsou známá nebo získala proslulost v komerční oblasti. Skutečnost, že oblasti působnosti těchto ustanovení se překrývají, potvrzuje znovu, že nemohou být použita konkurenčně.
               Na rozdíl od povrchního závěru Soudu je z pečlivé a podrobné analýzy italské právní literatury k čl. 8 odst. 3 CPI [dříve čl. 21 odst. 3 písm. m)] jasné, že toto ustanovení je podle převažujícího mínění použitelné jen na označení, která získala proslulost v nekomerční oblasti. To je potvrzeno několika rozsudky italských soudů, které byly do současnosti vydány v souvislosti s čl. 8 odst. 3 CPI.
               Argumentace Soudu, že jelikož E. Fiorucci získal proslulost i v nekomerční oblasti (v oblastech umění, kultury, ekologie a péče o děti), může se v každém případě dovolávat ochrany podle čl. 8 odst. 3 CPI, je také nepřesvědčivá. Podle převažující italské právní literatury se nemůže v případě, že již jinou osobou přihlášený a známý patronymikon nabyl proslulost v nekomerční oblasti, jeho majitel (zde Elio Fiorucci) dovolávat čl. 8 odst. 3 CPI, protože ochrana majitele (zde společnost Edwin) dříve přihlášené ochranné známky (zde označení „Fiorucci“) má přednost.

               3.

               Napadený rozsudek je dále protiprávní kvůli nedostatku odůvodnění, protože Soud nepřezkoumal argumenty a důkazy, kterými společnost Edwin potvrdila své tvrzení, že měla souhlas Elia Fiorucciho pro přihlášku jako patronymika jako ochranné známky. Podpůrně společnost Edwin tvrdí, že pokud by byl Soudní dvůr toho názoru, že ani on ani Soud není příslušný pro přezkum této otázky, musí věc výslovně postoupit odvolacímu senátu (nebo jinému oddělení) OHIM (což Soud neučinil), jak je to uvedeno v čl. 63 odst. 6 NOZS a čl. 1d nařízení (ES) č. 216/96 (3).

               4.

               Napadený rozsudek je rovněž protiprávní kvůli porušení článku 63 NOZS, resp. nesprávnému použití tohoto ustanovení a kvůli odepření spravedlnosti, protože Soud nesprávně nepřezkoumal argument společnosti Edwin, že získala od společnosti Fiorucci s.p.a. faktickou ochrannou známku (nebo přinejmenším podobné právo na uplatnění proslulosti) patronymika „Elio Fiorucci“. Podpůrně společnost Edwin uplatňuje, že pokud by byl Soudní dvůr toho názoru, že ani on ani Soud není příslušný pro přezkum této otázky, musí věc výslovně postoupit odvolacímu senátu (nebo jinému oddělení) OHIM (což Soud neučinil), jak je to uvedeno v čl. 63 odst. 6 NOZS a čl. 1d nařízení (ES) č. 216/96.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).

      (2)  Italský zákon o duševním vlastnictví.

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 216/96 ze dne 5. února 1996, kterým se stanoví jednací řád odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 28, s. 11; Zvl. vyd. 17/01, s. 221).


title: Věc C-155/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 1. dubna 2015 – George Karim v. Migrationsverket

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 1. dubna 2015 – George Karim v. Migrationsverket
   (Věc C-155/15)
   (2015/C 198/31)
   Jednací jazyk: švédština

      Předkládající soud

   Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: George Karim

      Odpůrce: Migrationsverket

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba nová ustanovení o účinných opravných prostředcích obsažená v nařízení č. 604/2013 (1) (bod 19 odůvodnění a čl. 27 odst. 1 a 5 tohoto nařízení) chápat v tom smyslu, že žadatel o azyl má mít možnost zpochybnit také kritéria stanovená v kapitole III nařízení, na základě kterých má být přemístěn do jiného členského státu, který s jeho přijetím souhlasil, nebo může být účinný opravný prostředek omezen pouze na právo na posouzení toho, zda existují systémové nedostatky azylového řízení a podmínek přijímání v členském státě, do kterého má být žadatel přemístěn (v souladu s rozhodnutím Soudního dvora ve věci C-394/12)?

               2)

               Pokud by měl Soudní dvůr za to, že je možné zpochybnit kritéria stanovená v kapitole III nařízení, je žádán také o odpověď na následující otázku. Je třeba čl. 19 odst. 2 nařízení č. 604/2013 chápat v tom smyslu, že nařízení se nepoužije, pokud žadatel o azyl prokáže, že se nacházel mimo území členských států po dobu nejméně tří měsíců?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).


title: Věc C-182/06: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative – Lucembursko) – Lucemburské velkovévodství v. Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink (Článek 39 ES — Daň z příjmů nerezidentů — Výpočet daňové sazby — Nemovitosti nacházející se na území jiného členského státu — Nezohledněné ztrátové příjmy z pronájmu)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/7

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative – Lucembursko) – Lucemburské velkovévodství v. Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink
   (Věc C-182/06) (1)

   (Článek 39 ES - Daň z příjmů nerezidentů - Výpočet daňové sazby - Nemovitosti nacházející se na území jiného členského státu - Nezohledněné ztrátové příjmy z pronájmu)
   (2007/C 211/12)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předkládající soud
   Cour administrative
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Lucemburské velkovévodství

      Žalovaní: Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour administrative (Lucembursko) – Výklad článku 39 Smlouvy o ES – Vnitrostátní režim daně z příjmu státních příslušníků Společenství – nerezidentů – Odmítnutí zohlednit za účelem výpočtu daňové sazby ztrátové příjmy z pronájmu budov, které se nacházejí v jiném členském státě
   Výrok
   Článek 39 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která neumožňuje státnímu příslušníkovi Společenství, jenž nemá bydliště v členském státě, v němž pobírá příjmy tvořící podstatnou část jeho zdanitelných příjmů, aby pro účely stanovení výše daňové sazby použitelné na tyto příjmy požadoval zohlednění svých, ačkoliv rezident prvního státu může požadovat zohlednění uvedených ztrátových příjmů z pronájmu.

      (1)  Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


title: Věc C-643/13 P: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. července 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV a další v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Mimosmluvní odpovědnost — Nařízení (ES) č. 1468/2006 — Dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků — Zjevná nepřípustnost“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/30

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. července 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV a další v. Evropská komise
   (Věc C-643/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost - Nařízení (ES) č. 1468/2006 - Dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků - Zjevná nepřípustnost“)
   2014/C 315/48
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel a Mathijs H. H. M. Moonen (zástupci: P. E. Mazel a A. van Beelen, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg a Z. Malůšková, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se odmítá.

               2)

               Společnostem Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel a Mathijs Moonen se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 52, 22.2.2014.


title: Věc T-168/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2014 – Georgias a další v. Rada a Komise „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá proti některým osobám a subjektům s ohledem na situaci v Zimbabwe — Zmrazení finančních prostředků — Mimosmluvní odpovědnost — Příčinná souvislost — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Zjevně nesprávné posouzení — Povinnost (uvést) odůvodnění“

text:
               3.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 388/10

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2014 – Georgias a další v. Rada a Komise
   (Věc T-168/12) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá proti některým osobám a subjektům s ohledem na situaci v Zimbabwe - Zmrazení finančních prostředků - Mimosmluvní odpovědnost - Příčinná souvislost - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost (uvést) odůvodnění“)
   2014/C 388/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Aguy Clement Georgias (Harare, Zimbabwe); Trinity Engineering (Private) Ltd (Harare); a Georgiadis Trucking (Private) Ltd (Harare) (zástupci: původně M. Robson, E. Goulder, solicitors, a H. Mercer, QC, poté M. Robson, H. Mercer a I. Quirk, barrister)

      Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a G. Étienne, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: M. Konstantinids a S. Bartelt, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na náhradu škody, která byla žalobcům údajně způsobena v důsledku přijetí nařízení Komise (ES) č. 412/2007 ze dne 16. dubna 2007, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 314/2004 o některých omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 101, s. 6).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Aguy Clement Georgias, společnost Trinity Engineering (Private) Ltd a společnost Georgiadis Trucking (Private) Ltd ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


title: Věc T-328/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. února 2016 – Jannatian v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření vůči Íránu s cílem zamezit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků — Omezení vstupu — Žaloba na neplatnost — Nevydání rozhodnutí ve věci samé — Mimosmluvní odpovědnost — Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům — Morální újma“

text:
               29.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 111/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. února 2016 – Jannatian v. Rada
   (Věc T-328/14) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Íránu s cílem zamezit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Omezení vstupu - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Mimosmluvní odpovědnost - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Morální újma“)
   (2016/C 111/25)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mahmoud Jannatian (Teherán, Írán) (zástupkyně: I. Smith Monnerville a S. Monnerville, advokátky)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: F. Naert a M. Bishop, zmocněnci)

      Předmět věci

   Žaloba na neplatnost rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39); rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81); nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1); nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1), jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) č. 350/2012 ze dne 23. dubna 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 709/2012 ze dne 2. srpna 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1203/2013 ze dne 26. listopadu 2013 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 397/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterými se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 110, s. 17, Úř. věst. L 208, s. 2, Úř. věst. L 282, s. 16, Úř. věst. L 356, s. 55, Úř. věst. L 156, s. 3, Úř. věst. L 316, s. 1, a Úř. věst. L 119, s. 1), v rozsahu, v jakém se uvedené akty týkají žalobce, a návrh na náhradu údajně způsobené újmy.

      Výrok rozsudku

               1)

               V rozsahu, v němž žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP; rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413; nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007, a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010, jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) č. 350/2012 ze dne 23. dubna 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 709/2012 ze dne 2. srpna 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013, prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1203/2013 ze dne 26. listopadu 2013 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 397/2014 ze dne 16. dubna 2014, kterými se provádí nařízení č. 267/2012, již o ní není třeba rozhodovat.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Mahmoud Jannatian a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 212, 7.7.2014.


title: Věc T-708/15: Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Cham a Bena Properties v. Rada

text:
               15.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 59/31

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Cham a Bena Properties v. Rada
   (Věc T-708/15)
   (2016/C 059/34)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Cham Holding Co. SA (Damašek, Sýrie) a Bena Properties Co. SA (Damašek) (zástupce: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil, že žaloba žalobkyň je přípustná a opodstatněná;

               —

               v důsledku toho uložil Evropské unii, aby nahradila újmu, která žalobkyním vznikla, a to ve výši, kterou Tribunál stanoví v souladu se zásadou spravedlnosti;

               —

               nařídil jmenování znalce za účelem zjištění celkového rozsahu újmy, která žalobkyním vznikla;

               —

               uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně uplatňují na podporu žaloby tři hlavní žalobní důvody a jeden podpůrný žalobní důvod, které vycházejí z újmy, jež žalobkyním vznikla a za kterou nese odpovědnost Rada Evropské unie.

               1.

               První žalobní důvod vychází z protiprávnosti aktů přijatých Radou, jelikož Rada nedostála své povinnosti obezřetnosti a povinnosti postupovat s řádnou péčí, a to tím, že svá rozhodnutí zařadit žalobkyně na seznam založila na nejednoznačných a nekonkrétních důvodech bez ohledu na judikaturu, která jí ukládá, aby svá rozhodnutí konkrétně odůvodnila, a tím, že nedodržela svoji povinnost vyslechnout žalobkyně předtím, než je ponechá na seznamech sankcí. Omezující opatření přijatá vůči žalobkyním jsou kromě toho neodůvodněná a nepřiměřená a porušují jejich právo na dobrou pověst a právo vlastnit majetek.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z nemajetkové újmy, která žalobkyním vznikla tím, že jejich zařazení na seznamy sankcí poškodilo jejich dobrou pověst.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z majetkové újmy, která žalobkyním vznikla tím, že byly zařazeny na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, jelikož na základě této skutečnosti žalobkyně přišly o mnoho smluv a zdrojů příjmu.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod, který je uplatněn podpůrně, vychází z objektivní odpovědnosti Evropské unie za újmu způsobenou žalobkyním v důsledku jejich zařazení na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují sankce vůči Sýrii.


title: Věc T-201/15: Žaloba podaná dne 22. dubna 2015 – Unicorn v. OHIM – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/44

         Žaloba podaná dne 22. dubna 2015 – Unicorn v. OHIM – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
   (Věc T-201/15)
   (2015/C 198/61)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Unicorn a. s. (Praha, Česká republika) (zástupce: L. Lorenc, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Kypr)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitel sporné ochranné známky: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Společenství „UNICORN“ – Ochranná známka Společenství č. 5 992 805

      Řízení před OHIM: řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. února 2015 ve věci R 1699/2014-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               OHIM řádně nezohlednil důkazy předložené žalobkyní;

               —

               OHIM nezohlednil důkazy v češtině;

               —

               OHIM nesprávně posoudil dobré jméno předchozích ochranných známek.


title: Věc T-231/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2014 Evropskou agenturou pro léčivé přípravky proti rozsudku vydanému dne 5. února 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-29/13, Drakeford v. EMA

text:
               30.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 202/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. dubna 2014 Evropskou agenturou pro léčivé přípravky proti rozsudku vydanému dne 5. února 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-29/13, Drakeford v. EMA
   (Věc T-231/14 P)
   2014/C 202/34
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: T. Jabłoński a N. Rampal Olmedo, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duron, advokáty)

      Další účastník: David Drakeford (Dublin, Irsko)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věci F-29/13 v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí EMA neobnovit dalšímu účastníkovi řízení o kasačním opravném prostředku smlouvu dočasného zaměstnance;

               —

               vyhověl návrhovým žádáním, která navrhovatelka vznesla v prvním stupni, a tedy zamítl žalobu jako zcela neopodstatněnou;

               —

               uložil dalšímu účastníkovi řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů tohoto řízení i řízení před Soudem pro veřejnou službu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody.

               1.

               První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávných právních posouzení Soudu pro veřejnou službu v souvislosti s výkladem čl. 8 prvního pododstavce pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie, neboť Soud dospěl k závěru, že výraz „každé další obnovení“ je třeba vykládat tak, že se vztahuje na každý postup, který vede k tomu, že dočasný zaměstnanec ve smyslu čl. 2 písm. a) pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie pokračuje po skončení svého pracovního poměru na dobu určitou v pracovním poměru v tomto postavení se svým zaměstnavatelem i tehdy, když je s tímto obnovením spojeno zvýšení platové třídy nebo změna vykonávaných funkcí.

               2.

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení Soudu pro veřejnou službu v souvislosti s formulací výjimky z výkladu čl. 8 prvního pododstavce pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.

               3.

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení Soudu pro veřejnou službu spočívajícího v tom, že uplatnil svou pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci.


title: Věc C-290/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itálie) dne 27. července 2009 — Telecom Italia SpA v. Regione Autonoma della Sardegna

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 233/10

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itálie) dne 27. července 2009 — Telecom Italia SpA v. Regione Autonoma della Sardegna
   (Věc C-290/09)
   2009/C 233/16
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo per la Sardegna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Telecom Italia SpA

      Žalovaný: Regione Autonoma della Sardegna

      Předběžné otázky

               1)

               Mají být ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (1) (o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby), jak jsou uvedena v bodu 10, vykládána tak, že zakazují účast ve výběrovém řízení na zakázky na služby, jako jsou služby dokumentace, rozšiřování a realizace „Jednotného systému vizuální identity kulturních míst a ústavů: kulturní dědictví Sardinie“ (jenž jsou předmětem nabídkového řízení), vyhlášeném regionem Sardinie, dočasnému sdružení podniků, mezi jehož členy patří i subjekt státní správy, ve formě uvedené v bodu 12?

               2)

               Jsou ustanovení italského právního řádu, a sice čl. 3 odst. 22 a 19 kodexu veřejných zakázek podle legislativního nařízení č. 163/2006 (podle nichž „výraz „hospodářský subjekt“ zahrnuje zhotovitele, dodavatele a poskytovatele služeb nebo jejich skupinu nebo konsorcium“ a „výrazy „zhotovitel“, „dodavatel“ a „poskytovatel služeb“ označují fyzickou nebo právnickou osobu nebo entitu bez právní subjektivity, včetně evropského hospodářského zájmového sdružení zřízeného podle legislativního nařízení č. 240 ze dne 23. července 1991, které „nabízí na trhu“ v uvedeném pořadí, provedení stavebních prací nebo staveb, výrobky nebo služby“) a článku 34 tohoto kodexu veřejných zakázek (který uvádí seznam subjektů, které se mohou účastnit výběrových řízení na veřejné zakázky) v rozporu se směrnicí 2004/18/ES, jsou-li vykládána tak, že omezují účast v zadávacích řízeních na profesionální poskytovatele těchto činností s výjimkou veřejných subjektů, jejichž hlavním cílem není zisk, ale výzkum.

      (1)  Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132.


title: Věc C-558/12 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. ledna 2014 — Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) v. riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (dříve Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka WESTERN GOLD — Námitky majitelky národních slovních ochranných známek, mezinárodní slovní ochranné známky a slovní ochranné známky Společenství WeserGold, Wesergold a WESERGOLD“ )

text:
               22.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 85/9

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 23. ledna 2014 — Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) v. riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (dříve Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG), Lidl Stiftung & Co. KG
   (Věc C-558/12 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka WESTERN GOLD - Námitky majitelky národních slovních ochranných známek, mezinárodní slovní ochranné známky a slovní ochranné známky Společenství WeserGold, Wesergold a WESERGOLD)
   2014/C 85/15
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)

      Další účastnice řízení: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (dříve Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (zástupce: T. Melchert, Rechtsanwalt), Lidl Stiftung & Co. KG (zástupci: M. Wolter a A. K. Marx, Rechtsanwälte)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) ze dne 21. září 2012, Wesergold Getränkeindustrie v. OHIM — Lidl Stiftung (T-278/10), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. března 2010 (věc R 770/2009-1), týkající se námitkového řízení mezi společnostmi Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG a Lidl Stiftung & Co. KG — Přihláška slovního označení „WESTERN GOLD“ jako ochranné známky Společenství — Nebezpečí záměny s národními slovními ochrannými známkami, mezinárodní slovní ochrannou známkou a slovní ochrannou známkou Společenství „WeserGold“, „Wesergold“ a „WESERGOLD“ — Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)

      Výrok

               1)

               Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 21. září 2012, Wesergold Getränkeindustrie v. OHIM — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD) (T-278/10), se zrušuje.

               2)

               Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 32, 2. 2. 2013.


title: Věc T-652/14: Žaloba podaná dne 8. září 2014 – AF Steelcase v. OHIM

text:
               27.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 380/21

         Žaloba podaná dne 8. září 2014 – AF Steelcase v. OHIM
   (Věc T-652/14)
   2014/C 380/28
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AF Steelcase, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: S. Rodríguez Bajón, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí OHIM ze dne 8. července 2014 o vyloučení společnosti AF Steelcase z předmětného nabídkového řízení;

               —

               zrušil všechna ostatní související rozhodnutí OHIM týkající se předmětného nabídkového řízení, včetně případně rozhodnutí o zadání zakázky, která je předmětem uvedeného řízení, a nařídil vrátit nabídkové řízení do stadia předcházejícího vyloučení společnosti AF Steelcase, aby její nabídka byla hodnocena;

               —

               podpůrně, pro případ, že vrácení do předchozího stadia nebude možné, aby uložil OHIM zaplatit žalobkyni částku 20  380 eur z titulu materiální újmy vzniklé společnosti AF Steelcase v důsledku rozhodnutí o vyloučení; a aby rovněž uložil OHIM zaplatit žalobkyni částku 24  000 eur z titulu nemateriální újmy vzniklé společnosti AF Steelcase v důsledku rozhodnutí o vyloučení, a

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Tato žaloba směřuje proti vyloučení nabídky podané žalobkyní ve veřejném nabídkovém řízení na dodávku a instalaci nábytku a doplňků (položka 1) a systému značení (položka 2) v sídlech OHIM (Úřední věstník EU 2014/S 023-035020, 1. 2. 2014).
   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění a změny kritéria v rozhodnutí o vyloučení společnosti AF Steelcase z předmětného nabídkového řízení.

                           —

                           Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že, bez ohledu na nedostatečné odůvodnění rozhodnutí o vyloučení, je třeba konstatovat, že administrativa změnila kritéria, což vedlo ke značné nespravedlnosti vůči žalobkyni, jelikož pokud by bylo od počátku uvedeno, že důvodem vyloučení je to, že změna kolonky 20 způsobila, že nabídka není úplná, byly by argumenty pro žádost o dodatečný přezkum jiné, založené na tomto odůvodnění.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy a zásady proporcionality, kterými se řídí jednání evropské administrativy.

                           —

                           Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že OHIM ji měl v tomto případě po zjištění, že formát přílohy 20 je odlišný, kontaktovat, aby došlo k vyjasnění, co je zapotřebí, jelikož OHIM měl při posuzování a hodnocení nabídek postupovat pečlivě a obezřetně.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie.

                           —

                           Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že OHIM nepožádal společnost AF Steelcase o nezbytná vysvětlení podle čl. 158 odst. 3 uvedeného nařízení, ačkoliv ta by v tomto případě neovlivnila podstatně podmínky nabídky.


title: Věc F-19/09: Žaloba podaná dne 6. března 2009 — Lopez Sanchez v. Rada

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/46

         Žaloba podaná dne 6. března 2009 — Lopez Sanchez v. Rada
   (Věc F-19/09)
   2009/C 113/97
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Carolina Lopez Sanchez (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí nepovýšit žalobkyni do platové třídy AST3 za hodnotící období 2008, a v rozsahu, v němž je to nezbytné, i rozhodnutí povýšit do této platové třídy úředníky, kteří si to zaslouží méně

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobkyni do platové třídy AST3 za hodnotící období 2008, a v rozsahu, v němž je to nezbytné, i rozhodnutí povýšit do této platové třídy úředníky, kteří si to zaslouží méně;

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-374/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2009 Constantinem Hârsulescu proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 22. července 2009 ve věci T-234/09, Hârsulescu v. Rumunsko

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/14

      Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2009 Constantinem Hârsulescu proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 22. července 2009 ve věci T-234/09, Hârsulescu v. Rumunsko
      (Věc C-374/09 P)
      (2010/C 161/20)
      Jednací jazyk: rumunština

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Constantin Hârsulescu (zástupce: C. Stanciu)

         Další účastník řízení: Rumunsko
      Usnesením ze dne 4. března 2010 Soudní dvůr (pátý senát) zamítl kasační opravný prostředek.


title: Věc T-366/04: Žaloba podaná dne 8. září 2004 Hensotherm AB proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/22

         Žaloba podaná dne 8. září 2004 Hensotherm AB proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc T-366/04)
   (2005/C 31/45)
   Jednací jazyk: švédština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. září 2004 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) podaná Hensotherm AB, se sídlem v Trelleborg (Švédsko), zastoupené Stefanem Hallbäckem, advokátem.
   Rudolf Hensen GmbH, Börnsen (Německo) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               vrátil věc odvolacímu senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu k přezkoumání důvodnosti odvolání žalobkyně proti rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 11. září 2003 pro podstatné porušení procesních ustanovení;

               —

               nebo podpůrně, aby přezkoumal odvolání proti rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 11. září 2003 a rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 12. července 2004 a zamítl přitom návrh společnosti Rudolf Hensen GmbH na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství č. 357 863;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

               Ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti:

               Obrazová ochranná známka „HENSOTHERM“ pro výrobky tříd 2 a 17 (barvy, isolační a těsnící materiál) – ochranná známka Společenství č. 357 863

               Majitel ochranné známky Společenství:

               Žalobkyně

               Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství:

               Rudolf Hensel GmbH

               Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti:

               Národní slovní ochranná známka „HENSOTHERM“ (č. 213 672) pro výrobky třídy 2

               Rozhodnutí zrušovacího oddělení:

               Prohlášení ochranné známky Společenství „HENSOTHERM“ za neplatnou pro nebezpečí záměny se starší národní ochrannou známkou „HENSOTHERM“(č. 213 672)

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

               Žalobní důvody:

               Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) a článku 78 nařízení Rady (ES) č. 40/94


title: Věc C-654/13: Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV) „Řízení o předběžné otázce — Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora — DPH — Směrnice 2006/112/ES — Článek 183 — Vrácení nadměrného odpočtu DPH — Vnitrostátní úprava, která vylučuje placení úroků z prodlení souvisejících s DPH, jejíhož vrácení se nebylo možné domoci v přiměřené lhůtě kvůli podmínce, která byla shledána v rozporu s unijním právem — Zásada rovnocennosti“

text:
               15.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 315/31

         Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)
   (Věc C-654/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 183 - Vrácení nadměrného odpočtu DPH - Vnitrostátní úprava, která vylučuje placení úroků z prodlení souvisejících s DPH, jejíhož vrácení se nebylo možné domoci v přiměřené lhůtě kvůli podmínce, která byla shledána v rozporu s unijním právem - Zásada rovnocennosti“)
   2014/C 315/49
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Delphi Hungary Autóalkatrész Gyártó kft

      Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága (NAV)

      Výrok

   Unijní právo, zejména článek 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takové právní úpravě a praxi členského státu, jako jsou právní úprava a praxe ve věci v původním řízení, které vylučují placení úroků z prodlení souvisejících s částkou daně z přidané hodnoty, jejíhož vrácení se nebylo možné domoci v přiměřené lhůtě kvůli vnitrostátnímu ustanovení, jež bylo shledáno v rozporu s unijním právem. Vzhledem k tomu, že daná oblast není upravena právními předpisy Evropské unie, je věcí vnitrostátního práva, aby při dodržení zásad rovnocennosti a efektivity stanovilo pravidla placení takových úroků, která nesmí být méně příznivá než pravidla platná pro žaloby zakládající se na nedodržení vnitrostátního práva a mající podobný předmět a titul jako žaloby založené na porušení unijního práva, ani nesmí být nastavena způsobem, který by v praxi znemožňoval nebo nepřiměřeně ztěžoval výkon práv přiznaných unijním právním řádem, což musí předkládající soud ve věci, která mu byla předložena, ověřit. Vnitrostátní soudy jsou povinny v případě potřeby neaplikovat ustanovení vnitrostátního právního předpisu, které je v rozporu s unijním právem.

      (1)  Úř. věst. C 85, 22. 3. 2014.


title: Věc C-608/13 P: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. června 2016 – Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Článek 81 ES — Španělský trh se silničním bitumenem — Rozdělení trhu a koordinace cen — Nepřiměřená délka řízení před Tribunálem Evropské unie — Nepřiměřené délka řízení před Evropskou komisí — Kasační opravný prostředek týkající se nákladů řízení“

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/4

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. června 2016 – Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA v. Evropská komise
   (Věc C-608/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Článek 81 ES - Španělský trh se silničním bitumenem - Rozdělení trhu a koordinace cen - Nepřiměřená délka řízení před Tribunálem Evropské unie - Nepřiměřené délka řízení před Evropskou komisí - Kasační opravný prostředek týkající se nákladů řízení“)
   (2016/C 296/05)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Compañía Española de Petróleos (CEPSA), SA (zástupci: O. Armengol i Gasull a J.M. Rodríguez Cárcamo, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes a F. Castillo de la Torre, ve spolupráci s J. Rivas Andrés)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Compañía Española de Petróleos (CEPSA) SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 24, 25. 1. 2014.


title: Věc C-357/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 7. července 2011 — Maahanmuuttovirasto

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/36

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 7. července 2011 — Maahanmuuttovirasto
   (Věc C-357/11)
   2011/C 269/75
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Maahanmuuttovirasto

      Další účastnice řízení: L

      Předběžné otázky

               1)

               Brání článek 20 SFEU tomu, aby bylo povolení k pobytu odepřeno státnímu příslušníku třetí země, který nemá prostředky na živobytí a který se nachází v situaci, kdy jeho manželovi nebo manželce je svěřeno do péče dítě, které je občanem Unie, a státní příslušník třetí země není rodičem tohoto dítěte, osobou pověřenou péčí o něj, ani se svým manželem či manželkou nebo dítětem nežije?

               2)

               V případě záporné odpovědi na první otázku, byl by dopad článku 20 SFEU odlišný v případě, že státní příslušník třetí země, který nemá povolení k pobytu a nemá bydliště ve Finsku, má se svým manželem nebo manželkou dítě, které má občanství třetí země, žije ve Finsku a nachází se ve společné péči obou rodičů?


title: Věc C-485/10: Žaloba podaná dne 8. října 2010 — Evropská komise v. Řecká republika

text:
               4.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/26

         Žaloba podaná dne 8. října 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-485/10)
   ()
   2010/C 328/44
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a M. Konstantinidis)

      Žalovaná: Řecká republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách všechny předpisy nezbytné pro provedení rozhodnutí Komise K(2008) 3118 ze dne 2. července 2008 (ve znění opraveném rozhodnutím Komise ze dne 13. srpna 2008) o státních podporách poskytnutých společnosti Ellinika Nafpigeia AE, a v každém případě tím, že Komisi dostatečným způsobem neuvědomila o opatřeních přijatých v souladu s článkem 19 rozhodnutí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 3, 5, 6, 8, 9 a 11 až 18 uvedeného rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o fungování Evropské unie;

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětem žaloby Komise je neprovedení Řeckou republikou rozhodnutí Komise o protiprávních státních podporách poskytnutých ve prospěch společnosti Ellinika Nafpigeia A. E., které musí být navráceny civilním oddělením této společnosti.
   Komise uvádí, že Řecko mělo zajistit provedení rozhodnutí ve lhůtě čtyř měsíců od jeho oznámení. Rozhodnutí bylo oznámeno dne 13. srpna 2008 a Komise neprodloužila lhůtu stanovenou pro provedení rozhodnutí. V důsledku toho z formálního hlediska lhůta stanovená Řecku pro dosažení souladu s rozhodnutím uplynula dne 13. prosince 2008.
   Komise připomíná, že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora je jediným oprávněným důvodem, který může členský stát namítat vůči žalobě pro nesplnění povinnosti podané Komisí na základě čl. 108 odst. 2 SFEU, je absolutní nemožnost správně provést rozhodnutí.
   V projednávaném případě však řecké orgány nikdy neuplatnily argument vycházející z absolutní nemožnosti provedení. Naopak bez dalšího vyjádřily svou vůli provést rozhodnutí, jakmile to bude možné. Komise nicméně poznamenává, že v okamžiku, kdy podala projednávanou žalobu, řecké orgány ještě nepřijaly žádné opatření pro, byť i částečné, provedení rozhodnutí.
   Komise se domnívá, že Řecko nepřijalo opatření nezbytná pro provedení rozhodnutí ani v souladu s řešením, které bylo projednáno mezi jejími službami a příslušnými řeckými orgány, ani jakýmkoliv jiným odpovídajícím způsobem.


title: Věc T-96/12: Žaloba podaná dne 1. března 2012 — Španělsko v. Komise

text:
               14.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 109/33

         Žaloba podaná dne 1. března 2012 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-96/12)
   2012/C 109/66
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupkyně: N. Díaz Abad, zmocněnkyně)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               prohlásil, že Komise nesplnila svou povinnost vyplatit španělským orgánům splatné zůstatky do dvou měsíců po předložení dokumentů vyjmenovaných v čl. D odst. 2 písm. d) přílohy II nařízení č. 1164/1994;

               —

               podpůrně zrušil dopis ze dne 22. prosince 2011 obsahující odpověď Komise na dřívější žádost, kterou byl tento orgán požádán o vyplacení zůstatku pomoci přiznané Španělsku pro programové období 2000-2006, odpovídajícího procesu uzavření projektů spolufinancovaných Fondem soudržnosti, a uložil Komisi povinnost vyplatit dlužné částky a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   V projednávaném řízení namítá Španělské království nečinnost spočívající v nesplnění povinnosti, kterou má podle něj žalovaný orgán, a sice povinnosti vyplatit zůstatek pomoci přiznané Španělsku pro programové období 2000-2006, odpovídající procesu uzavření projektů spolufinancovaných Fondem soudržnosti.
   Pro případ, že by Tribunál dospěl k závěru, že dopis ze dne 22. prosince 2011 obsahující odpověď Komise na dřívější žádost Španělského království představuje ukončení namítané nečinnosti, podává žalobce podpůrně žalobu na zrušení tohoto dopisu.
   Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.

               1.

               Porušení čl. D odst. 5 přílohy II nařízení č. 1164/94 (1), jelikož Komise nevyplatila do dvou měsíců konečné zůstatky projektů uvedené v žádosti, aniž přitom došlo k přerušení nebo zastavení běhu této lhůty.

               2.

               Porušení zásady právní jistoty, jelikož Komise porušila jasnou právní normu s konkrétními právním důsledky.

               3.

               Porušení čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1386/2002 (2), jelikož Komise nepřijala příslušné rozhodnutí ve lhůtě tří měsíců od data, kdy se konalo slyšení španělských orgánů.

               4.

               Porušení článku 12 nařízení č. 1164/94, jelikož Komise překročila své pravomoci, které jí přiznává uvedený článek v oblasti finanční kontroly.

               5.

               Porušení článku 15 nařízení č. 1386/2002, jelikož nebyl naplněn zákonný předpoklad k tomu, aby Komise mohla požádat o provedení další kontroly.

               6.

               Porušení článku H přílohy II nařízení č. 1164/94, jelikož Komise postupovala podle uvedeného článku, aniž byly dány předpoklady k takovému postupu.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 1386/2002 ze dne 29. července 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1164/94, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou z Fondu soudržnosti a o postup provádění finančních oprav (Úř. věst. L 201, s. 5; Zvl. vyd. 14/01, s. 162).


title: Věc C-582/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Patrick Breyer v. Bundesrepublik Deutschland „Řízení o předběžné otázce — Zpracování osobních údajů — Směrnice 95/46/ES — Článek 2 písm. a) — Článek 7 písm. f) — Pojem ‚osobní údaje‘ — Adresy internetového protokolu — Uchovávání poskytovatelem online mediálních služeb — Vnitrostátní právní úprava, která neumožňuje zohlednit oprávněný zájem správce“

text:
               19.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 475/3

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Patrick Breyer v. Bundesrepublik Deutschland
   (Věc C-582/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Zpracování osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Článek 2 písm. a) - Článek 7 písm. f) - Pojem ‚osobní údaje‘ - Adresy internetového protokolu - Uchovávání poskytovatelem online mediálních služeb - Vnitrostátní právní úprava, která neumožňuje zohlednit oprávněný zájem správce“)
   (2016/C 475/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Patrick Breyer

      Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland

      Výrok

               1)

               Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že dynamická adresa internetového protokolu, kterou poskytovatel online mediálních služeb uchovává v souvislosti s přístupem osoby na internetovou stránku, kterou tento poskytovatel zpřístupnil veřejnosti, pro uvedeného poskytovatele představuje osobní údaj ve smyslu tohoto ustanovení, pokud má k dispozici právní prostředky, které mu umožňují nechat identifikovat subjekt údajů díky dalším informacím, kterými disponuje poskytovatel internetového připojení tohoto subjektu.

               2)

               Článek 7 písm. f) směrnice 95/46 musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž může poskytovatel online mediálních služeb shromažďovat a používat osobní údaje týkající se uživatele těchto služeb bez jeho svolení pouze tehdy, je-li toto shromažďování či používání nezbytné k tomu, aby bylo umožněno a vyúčtováno konkrétní využití uvedených služeb tímto uživatelem, aniž by cíl spočívající v zajištění obecné funkčnosti těchto služeb mohl odůvodnit použití uvedených údajů poté, co uživatel ukončil využívání těchto služeb.

      (1)  Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


title: Věc T-430/04: Žaloba podaná dne 25. října 2004 Nomura Principal Investment plc a Nomura International plc proti Komisi Evropských společenství

text:
               5.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 31/25

         Žaloba podaná dne 25. října 2004 Nomura Principal Investment plc a Nomura International plc proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-430/04)
   (2005/C 31/48)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. října 2004 žaloba proti Komisi Evropských společenství podaná Nomura Principal Investment plc a Nomura International plc, se sídlem v Londýně (Velká Británie), zastoupenými C.-.D. Ehlermannem, F. Louisem, A. Valleryem, G.A. Gutermuthem a C. Duvernoyem, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. července 2004 ve věci státní podpory č. CZ 46/2003 – Česká republika (Investiční a poštovní banka, a.s.);

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Napadené rozhodnutí bylo přijato Komisí na základě postupu podle bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení k Evropské unii k přezkoumání opatření, která jsou státní podporou, přijatých členskými státy před jejich přistoupením k EU a oznámených jejich orgány Komisi před 1. květnem 2004. Napadené rozhodnutí konstatuje, že opatření, která jsou státní podporou, poskytnutá Českou republikou české bance Československá obchodní banka, a.s. („ČSOB“) se nepoužijí „po přistoupení“ve smyslu bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a proto nepodléhají přezkoumání Komise ohledně jejich podstatné slučitelnosti s pravidly EU týkajících se státní podpory.
   Žalobce tvrdí, ž by toto rozhodnutí mělo být zrušeno z těch důvodů, že příslušná česká opatření, která jsou podporou, jsou použitelná po přistoupení. Podle žalobce, napadené rozhodnutí porušuje bod 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení, článek 253 ES, článek 88 ES a nařízení 659/1999 (1) tím, že používá po přistoupení nesprávné vymezení „opatření, která jsou stále použitelná“.
   Žalobce dále uvádí, že přijetím napadeného rozhodnutí Komise zneužila své pravomoce, jelikož porušila bod 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a článek 88 ES tím, že změnila definici „opatření, která jsou stále použitelná“, aby se vyhnula přezkoumání opatření přijatého přistupujícím státem, jenž by spadalo pod původní definici Komise tohoto právního pojetí.
   Žalobce dále uvádí, že se Komise dopustila porušení bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a článku 88 ES tím, že nezahájila řádné vyšetřovací řízení, i když nadále přetrvávaly otevřené a nevyřešené otázky ohledně skutkových okolností a pochybnosti ohledně zákonnosti oznámených opatření. Komise se také dopustila nesprávného právního posouzení tím, že nesprávně použila svou vlastní definici použitelnosti po přistoupení předvstupních opatření, která jsou podporou, poskytnutých Českou republikou, na záruky pro případ právních sporů a jiných nároků vznesených Českou národní bankou vůči ČSOB. Dále se Komise dopustila nesprávného právního i skutkového posouzení tím, že nesplnila povinnost správně vyšetřit skutečnosti týkající se opatření, která jsou podporou, poskytnutých Českou republikou ČSOB.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1.


title: Věc C-104/12: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Köln-Nord v. Wolfram Becker ( „Šestá směrnice o DPH — Článek 17 odst. 2 písm. a) — Nárok na odpočet daně zaplacené na vstupu — Nutnost existence přímé a bezprostřední souvislosti mezi plněním na vstupu a zdaněným plněním na výstupu — Služby advokáta poskytnuté v rámci trestního řízení týkajícího se úplatkářství zahájeného proti osobě, jež byla jednatelem a hlavním společníkem společnosti s ručením omezeným“ )

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/20

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Finanzamt Köln-Nord v. Wolfram Becker
   (Věc C-104/12) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Článek 17 odst. 2 písm. a) - Nárok na odpočet daně zaplacené na vstupu - Nutnost existence přímé a bezprostřední souvislosti mezi plněním na vstupu a zdaněným plněním na výstupu - Služby advokáta poskytnuté v rámci trestního řízení týkajícího se úplatkářství zahájeného proti osobě, jež byla jednatelem a hlavním společníkem společnosti s ručením omezeným)
   2013/C 114/29
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Finanzamt Köln-Nord

      Odpůrce: Wolfram Becker

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 17 odst. 2 písm. a) a čl. 22 odst. 3 písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Vznik a rozsah nároku na odpočet — Nezbytnost přímé a bezprostřední souvislosti mezi hospodářskou činností osoby povinné k dani a poskytnutím služby — Advokátní služby poskytnuté v rámci trestního řízení týkajícího se úplatkářství zahájeného proti jednateli a hlavnímu společníkovi společnosti s ručením omezeným.

      Výrok

   Existence přímé a bezprostřední souvislosti mezi daným plněním a celkovou činností osoby povinné k dani pro účely určení toho, zda byly zboží a služby použity touto osobou „pro účely jejích zdanitelných plnění“ ve smyslu čl. 17 odst. 2 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2001/115/ES ze dne 20. prosince 2001, závisí na objektivním obsahu zboží nebo služby přijatých touto osobou.
   V projednávané věci nevzniká na základě plnění advokáta, jejichž cílem je zabránit trestním sankcím vůči fyzickým osobám jednajícím za podnik, jež je osobou povinnou k dani, tomuto podniku nárok na to, aby si jakožto daň na vstupu odpočetl daň z přidané hodnoty, kterou je povinen z poskytnutých plnění odvést.

      (1)  Úř. věst. C 138, 12.5.2012.


title: Spojené věci C-145/15 a C-146/15: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. března 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15) v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu „Letecká doprava — Nařízení (ES) č. 261/2004 — Článek 7 — Náhrady cestujícím v případě zrušení letů nebo zpoždění letů o více než tři hodiny — Článek16 — Vnitrostátní subjekty odpovědné za prosazování nařízení — Pravomoc — Přijetí donucovacích opatření vůči leteckému dopravci s cílem poskytnutí náhrady, na niž má cestující nárok“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/17

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. března 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15) v. Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu
   (Spojené věci C-145/15 a C-146/15) (1)

   („Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 7 - Náhrady cestujícím v případě zrušení letů nebo zpoždění letů o více než tři hodiny - Článek16 - Vnitrostátní subjekty odpovědné za prosazování nařízení - Pravomoc - Přijetí donucovacích opatření vůči leteckému dopravci s cílem poskytnutí náhrady, na niž má cestující nárok“)
   (2016/C 156/24)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Raad van State

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: K. Ruijssenaars, A. Jansen (C-145/15), J. H. Dees-Erf (C-146/15)

      Odpůrce: Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu

      za přítomnosti: Royal Air Maroc SA (C-145/15), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (C-146/15)

      Výrok

   Článek 16 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že subjekt určený každým členským státem na základě odstavce 1 tohoto článku, k němuž podal individuální stížnost cestující, jemuž letecký dopravce odmítl poskytnout náhradu podle čl. 7 odst. 1 uvedeného nařízení, není povinen přijmout donucovací opatření vůči dotyčnému dopravci s cílem přinutit jej k poskytnutí uvedené náhrady.

      (1)  Úř. věst. C 198, 15.6.2015.


               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/1

         2010/C 134/01
   Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie

         Úř. věst. C 113, 1.5.2010

      Dřívější publikace

      Úř. věst. C 100, 17.4.2010

      Úř. věst. C 80, 27.3.2010

      Úř. věst. C 63, 13.3.2010

      Úř. věst. C 51, 27.2.2010

      Úř. věst. C 37, 13.2.2010

      Úř. věst. C 24, 30.1.2010

   Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Věc C-626/13 P: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 – Villeroy & Boch Austria GmbH v. Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací — Jediné protiprávní jednání — Důkaz — Pokuty — Plná jurisdikce — Přiměřená lhůta — Proporcionalita“

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/6

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 – Villeroy & Boch Austria GmbH v. Evropská komise
   (Věc C-626/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Koordinace cen a výměny citlivých obchodních informací - Jediné protiprávní jednání - Důkaz - Pokuty - Plná jurisdikce - Přiměřená lhůta - Proporcionalita“)
   (2017/C 104/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníce řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Villeroy & Boch Austria GmbH (zástupci: A Reidlinger a J. Weichbrodt, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, L Malferrari a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Villeroy & Boch Austria GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 39, 8.2.2014.


title: Věc C-245/06 P: Kasační opravný prostředek podaný dne  1. června 2006  Saiwa SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne  5. dubna 2006  ve věci T-344/03, Saiwa s.p.a. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) a Barilla Alimentare SpA

text:
               29.7.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/26

         Kasační opravný prostředek podaný dne 1. června 2006 Saiwa SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 5. dubna 2006 ve věci T-344/03, Saiwa s.p.a. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) a Barilla Alimentare SpA
   (Věc C-245/06 P)
   (2006/C 178/41)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Účastníce podávající kasační opravný prostředek: Saiwa SpA (zástupci: G. Sena, P. Tarchini, J.-P. Karsenty, M. Karsenty-Ricard, advokáti)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Barilla Alimentare
   Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek;

               —

               vyhovět návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni, a tedy zrušit, pro porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. července 2003 ve věci R 480/2002-4 a zamítnout přihlášku k zápisu č. 289.405 společnosti Barilla Alimentare s.p.a.;

               —

               uložit OHIM a Barilla Alimentare s.p.a. náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatelka uplatňuje jediný důvod pro zrušení vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 (ES) o ochranné známce Společenství. Navrhovatelka tvrdí, že výraz „ORO“ (na kterém ochranná známka, která je předmětem sporu, spočívá, nebo který je v každém případě její součástí) je nadán inherentní rozlišovací způsobilostí; že, co se týče mezinárodní ochranné známky (která je rovněž předmětem tohoto sporu), část relevantní veřejnosti nezná význam slova „ORO“ a že toto je všeobecně známo a nemusí být účastníky řízení dokazováno; že s ohledem na zásadu vzájemné závislosti a vzhledem k totožnosti dotčených výrobků a označení postačuje, že starší označení má pouze nízkou rozlišovací způsobilost.
   Co se týče jak ochranné známky „ORO“, tak ochranné známky „ORO SAIWA“, navrhovatelka mimoto tvrdí, že rozlišovací způsobilost slova „ORO“ je zesílena nebo získána užíváním.
   Navrhovatelka konečně tvrdí, že mezi ochrannými známkami „ORO“ a „ORO SAIWA“ na straně jedné a „Selezione ORO BARILLA“ na straně druhé může dojít k záměně a že mezi nimi v každém případě existuje nebezpečí asociace.

      (1)  Úř. věst. L 22, s. 50.


title: Věc C-614/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Debreceni Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 31. prosince 2012 — József Dutka v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Debreceni Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 31. prosince 2012 — József Dutka v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
   (Věc C-614/12)
   2013/C 114/34
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: József Dutka

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal

      Předběžné otázky

               1)

               Má se s ohledem na článek 6 SEU a článek 30 Listiny základních práv Evropské unie vycházet z toho, že pokud vnitrostátní právo upravuje zánik pracovněprávního vztahu automaticky nebo rozhodnutím, uplatní se unijní právo ve smyslu čl. 51 odst. 1 Listiny?

               2)

               Má být v případě kladné odpovědi na první otázku článek 30 Listiny základních práv Evropské unie vykládán v tom smyslu, že stanoví zákaz propuštění bez uvedení důvodu nebo takový zákaz stanoví v rozsahu, v jakém vyžaduje, aby důvody propuštění jednoznačně vyplývali z dokumentu, kterým se pracovněprávní vztah ukončuje, a aby si zaměstnanec mohl ověřit jejich pravdivost a relevanci?

               3)

               Pokud ano, odporuje povinnosti odůvodnit propuštění stanovené v článku 30 Listiny základních práv Evropské unie vnitrostátní právní úprava, která přiznává členskému státu možnost dát zaměstnanci výpověď (propustit ho) bez odůvodnění výlučně z pracovněprávního vztahu, kde je prostřednictvím orgánů veřejné správy zaměstnavatelem stát?


title: Věc C-440/14 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2016 – National Iranian Oil Company v. Rada Evropské unie, Evropská komise „Kasační opravný prostředek — Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice — Seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů — Prováděcí nařízení (EU) č. 945/2012 — Právní základ — Kritérium vycházející z materiální, logistické nebo finanční podpory poskytované íránské vládě“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/9

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. března 2016 – National Iranian Oil Company v. Rada Evropské unie, Evropská komise
   (Věc C-440/14 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice - Seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Prováděcí nařízení (EU) č. 945/2012 - Právní základ - Kritérium vycházející z materiální, logistické nebo finanční podpory poskytované íránské vládě“)
   (2016/C 156/12)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: National Iranian Oil Company (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a V. Piessevaux, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: A. Aresu, D. Gauci a L. Gussetti, zmocněnci)

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               National Iranian Oil Company ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 421, 24.11.2014.


title: Věc T-271/09: Žaloba podaná dne 14. července 2009 — Sobieski zu Schwarzenberg v. OHIM — British-American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg)

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/37

         Žaloba podaná dne 14. července 2009 — Sobieski zu Schwarzenberg v. OHIM — British-American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg)
   (Věc T-271/09)
   2009/C 220/78
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg (Dortmund, Německo) (zástupci: U. Fitzner a U. Fitzner, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: British-American Tobacco Polska S.A. (Augustów, Polsko)

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 13. května 2009 (věc R 771/2008-4);

               —

               zrušit rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 14. března 2008 a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg“ pro výrobky zařazené do tříd 33 a 34 (přihláška č. 4 583 761).

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: British-American Tobacco Polska S.A.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Polská slovní ochranná známka „JAN III SOBIESKI“ pro výrobky zařazené do třídy 34 (č. 110 327) a polská obrazová ochranná známka „JAN III SOBIESKI“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 30, 32 a 33 (č. 160 417), přičemž námitka směřuje proti zápisu do tříd 33 a 34.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 60 nařízení (ES) č. 207/2009 (1) ve spojení s článkem 8 nařízení (ES) č. 2869/95 (2) a porušení článku 60 ve spojení s článkem 81 nařízení č. 207/2009.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2869/95 ze dne 13. prosince 1995 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 303, s. 33; Zvl. vyd. 09/01, s. 291).


title: Přidělení soudců k senátům

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/2

         Přidělení soudců k senátům
   (2007/C 69/03)
   Soudní dvůr během své schůze konané dne 16. ledna 2007 rozhodl o přidělení p. Arabadžieva k třetímu a sedmému senátu.
   Složení třetího a sedmého senátu je v důsledku toho následující:
   Třetí senát
   p. Rosas, předseda senátu,
   p. Klučka, p. Cunha Rodrigues, p. Lõhmus, p. Ó Caoimh, pí Lindh a p. Arabadžiev, soudci
   Sedmý senát
   p. Klučka, předseda senátu,
   p. Cunha Rodrigues, p. Lõhmus, p. Ó Caoimh, pí Lindh a p. Arabadžiev, soudci
   Soudní dvůr během výše uvedené schůze rozhodl o přidělení pí Toader k druhému a šestému senátu.
   Složení druhého a šestého senátu je v důsledku toho následující:
   Druhý senát
   p. Timmermans, předseda senátu,
   p. Kūris, p. Schiemann, p. Makarczyk, p. Bay Larsen, p. Bonichot a pí Toader, soudci
   Šestý senát
   p. Kūris, předseda senátu,
   p. Schiemann, p. Makarczyk, p. Bay Larsen, p. Bonichot a pí Toader, soudci


title: Věc T-223/07 P: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – Thierry v. Komise ( Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Povýšení — Období pro povýšení 2004 — Zamítnutí návrhu na vyslechnutí svědka — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek )

text:
               7.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 55/26

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – Thierry v. Komise
   (Věc T-223/07 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Období pro povýšení 2004 - Zamítnutí návrhu na vyslechnutí svědka - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“)
   (2009/C 55/48)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Michel Thierry (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a D. Martin, zmocněnci)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 16. dubna 2007 ve věci Thierry v. Komise (F-82/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), který směřuje ke zrušení tohoto usnesení.
   Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Michel Thierry ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí v tomto řízení.

      (1)  Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


title: Věc C-378/06: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. května 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Clear Channel Belgium SA v. Ville de Liège

text:
               21.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 170/18

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 15. května 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – Clear Channel Belgium SA v. Ville de Liège
   (Věc C-378/06) (1)

   (2007/C 170/33)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


title: Věc C-253/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 15. května 2017 – Ramazan Dündar a další v. Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG

text:
               11.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 15. května 2017 – Ramazan Dündar a další v. Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs KG
   (Věc C-253/17)
   (2017/C 300/16)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ramazan Dündar, Carolin Wenzel, Antonia Genovese, Jan-Maximilian Mügge

      Žalovaná: Air Berlin plc & Co. Luftverkehrs
   Usnesením předsedy Soudního dvora Evropské unie ze dne 20. června 2017 byla věc vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


title: Věc F-18/16: Žaloba podaná dne 31. března 2016 – ZZ v. Komise

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/49

         Žaloba podaná dne 31. března 2016 – ZZ v. Komise
   (Věc F-18/16)
   (2016/C 251/56)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: F. Sciaudone a R. Sciaudone, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise, které nezohledňuje skutečnost, že žalobce má zvláštní odpovědnost, v důsledku čehož má být zařazen na druh pracovního místa „vedoucí oddělení nebo rovnocenné pracovní místo“ nebo „poradce nebo rovnocenné pracovní místo“ podle čl. 30 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu, a skutečnost, že sdělení Komise SEC (2013) 691 ze dne 18. prosince 2013, kterým se mění pravidla týkající se složení kabinetů členů Komise a mluvčích, je protiprávní.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí o odmítnutí jeho žádosti, aby byla zohledněna jeho zvláštní odpovědnost, v důsledku které má být zařazen na druh pracovního místa „poradce nebo rovnocenné pracovní místo“ podle čl. 30 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu;

               —

               v případě neprovedení čl. 30 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu v plném rozsahu a nediskriminačním způsobem zrušit sdělení z roku 2013 (a sdělení z roku 2014 v části, v které přejímá sdělení z roku 2013);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.