title: Věc C-751/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 7. prosince 2021 – PJ v. Eurowings GmbH

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/17

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Salzburg (Rakousko) dne 7. prosince 2021 – PJ v. Eurowings GmbH
      (Věc C-751/21)
      (2022/C 95/21)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesgericht Salzburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: PJ

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Předběžné otázky

                  1.

                  Jedná se o „odepření nástupu na palubu“ ve smyslu článku 4 a čl. 2 písm. j) nařízení (ES) č. 261/2004 (1) také v případě, kdy je cestujícím odepřen nástup na příslušný let nikoliv až u brány pro nástup na palubu (odletové brány), nýbrž již dříve u přepážky registrace k přepravě a cestující se z tohoto důvodu k bráně pro nástup na palubu (odletové bráně) ani nedostane?

                  2.

                  Postačuje pro splnění podmínek podle čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení č. 261/2004, aby se cestující v případě odletu v 6:20 hod., nástupu do letadla v 5:50 hod. a „Gate-Closure“ (uzavření odletové brány) v 6:05 hod. (v každém případě po vydání palubní vstupenky) po příjezdu na letiště v 5:14 hod. vozidlem taxi bezprostředně poté (tj. přibližně v 5:16 hod.) dostavil k odbavovací přepážce žalované? To zejména i s ohledem na skutečnost, že v den odletu ve 3:14 hod. žalovaná cestujícího informovala, že let je silně obsazen a že příruční zavazadla je třeba odbavit u odbavovací přepážky. Dále také s ohledem na informace žalované, že odbavovací přepážka v Hamburku je otevřena během doby od 2 hodin před odletem do 40 minut před odletem.

                  3.

                  Jedná se o „odepření nástupu na palubu“ ve smyslu článku 4, čl. 2 písm. j) nařízení č. 261/2004, pokud je žalobce a jeho rodina v 5.16 hod. odeslán od odbavovací přepážky žalované za účelem odbavení zavazadel přímo ke značně vytíženým automatům pro odbavení zavazadel letiště Hamburk, které navzdory pomoci ze strany pracovníků žalované nebo letiště nefungují bezchybně, následně je odeslán k dalším automatům pro odbavení zavazadel, kde je odbavení opět neúspěšné, takže poté v 5:40 hod. funguje první automat, který zavazadlo rozpozná, avšak v 5:41 hod. jej odmítne odbavit a opět odkáže žalobce k odbavovací přepážce žalované, kde je mu následně sděleno, že nyní zmeškal let?

                  4.

                  Jedná se o spoluzavinění žalobce, a tedy i jeho spolucestujících, pokud s ohledem na obtíže spojené s automatickým odbavením zavazadel sledovali pouze pokyny pracovníků a automatů a přitom si nevšimli, že uplynula doba pro ukončení odbavení a dostavení se na odletovou bránu? Má být žalobci a jeho spolucestujícím vytýkáno, že včas nepomysleli na to, aby si s ohledem na potíže spojené s odbavením zavazadel nechali poslat zavazadla následně? Bylo by nutné vyžadovat, aby se skupina cestujících rozdělila a nechala jednu osobu, například žalobce, se zavazadly tak, aby se ostatní osoby dostavily k odletové bráně? To zejména s ohledem na skutečnost, že dcera žalobkyně byla po operaci kolene omezena v pohybu berlemi a že tchyně žalobce byla omezena v pohybu z důvodu věku a artrózy.

                  5.

                  V případě záporné odpovědi na první až třetí otázku: Má být čl. 2 písm. j) nařízení č. 261/2004 vykládán v tom smyslu, že se v případě, kdy se cestující přibližně 1 hodinu před odletem zařadí do fronty u přepážky registrace k přepravě automatu pro odbavení zavazadel, ale z důvodu organizačních nedostatků na straně letecké společnosti (např. nedostatečný počet otevřených přepážek registrace k přepravě, nedostatek personálu, neinformování cestujících prostřednictvím reproduktorů) a/nebo z důvodu poruch na straně letiště (závada na automatech pro odbavení zavazadel) se u přepážky registrace k přepravě dostane na řadu teprve v okamžiku (uzavření odbavovací přepážky), kdy cestující již nemohou z tohoto důvodu nastoupit na palubu, jedná o případ „odepření nástupu na palubu“ ve smyslu čl. 2 písm. j) nařízení č. 261/2004?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


title: Věc C-753/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 8. prosince 2021 – Instrubel NV v. Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/18

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 8. prosince 2021 – Instrubel NV v. Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services
      (Věc C-753/21)
      (2022/C 95/22)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Instrubel NV

         Odpůrkyně: Montana Management Inc., BNP Paribas Securities Services

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba čl. 4 odst. 2, 3 a 4 a článek 6 nařízení (ES) č. 1210/2003 (1), v pozměněném znění, vykládat v tom smyslu, že:

                              —

                              zmrazené finanční prostředky a hospodářské zdroje zůstávají až do rozhodnutí o převodu na nástupnické struktury Fondu rozvoje pro Irák ve vlastnictví fyzických a právnických osob, orgánů a subjektů spojených s režimem bývalého prezidenta Saddáma Husajna, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů,

                              —

                              nebo jsou tyto zmrazené finanční prostředky vlastnictvím nástupnických struktur Fondu rozvoje pro Irák od okamžiku, kdy vstoupilo v platnost nařízení, které v přílohách III a IV označuje fyzické a právnické osoby, orgány a subjekty spojené s režimem bývalého prezidenta Saddáma Husajna, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů?

                  2)

                  V případě, že bude na otázku č. 1 odpovězeno tak, že finanční prostředky a hospodářské zdroje jsou majetkem nástupnických struktur Fondu rozvoje pro Irák, mají být články 4 a 6 pozměněného nařízení (ES) č. 1210/2003 vykládány v tom smyslu, že provedení zajišťovacího opatření vztahujícího se na zmrazený majetek podléhá předchozímu povolení příslušného vnitrostátního orgánu? Nebo mají být tato ustanovení vykládána tak, že vyžadují povolení tohoto vnitrostátního orgánu až v okamžiku uvolnění zmrazených finančních prostředků?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1210/2003 ze dne 7. července 2003 o některých zvláštních omezeních hospodářských a finančních vztahů s Irákem a o zrušení nařízení (ES) č. 2465/96 (Úř. věst. 2003, L 169, s. 6; Zvl. vyd. 10/03, s. 260).


title: Věc C-754/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 8. prosince 2021 – Montana Management Inc. v. Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 8. prosince 2021 – Montana Management Inc. v. Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services
      (Věc C-754/21)
      (2022/C 95/23)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Cour de cassation

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: Montana Management Inc.

         Odpůrkyně: Heerema Zwijndrecht BV, BNP Paribas Securities Services

         Předběžné otázky

                  1)

                  Je třeba čl. 4 odst. 2, 3 a 4 a článek 6 nařízení (ES) č. 1210/2003 (1), v pozměněném znění, vykládat v tom smyslu, že:

                              —

                              zmrazené finanční prostředky a hospodářské zdroje zůstávají až do rozhodnutí o převodu na nástupnické struktury Fondu rozvoje pro Irák ve vlastnictví fyzických a právnických osob, orgánů a subjektů spojených s režimem bývalého prezidenta Saddáma Husajna, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů,

                              —

                              nebo jsou tyto zmrazené finanční prostředky vlastnictvím nástupnických struktur Fondu rozvoje pro Irák od okamžiku, kdy vstoupilo v platnost nařízení, které v přílohách III a IV označuje fyzické a právnické osoby, orgány a subjekty spojené s režimem bývalého prezidenta Saddáma Husajna, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů?

                  2)

                  V případě, že bude na otázku č. 1 odpovězeno tak, že finanční prostředky a hospodářské zdroje jsou majetkem nástupnických struktur Fondu rozvoje pro Irák, mají být články 4 a 6 pozměněného nařízení (ES) č. 1210/2003 vykládány v tom smyslu, že provedení zajišťovacího opatření vztahujícího se na zmrazený majetek podléhá předchozímu povolení příslušného vnitrostátního orgánu? Nebo mají být tato ustanovení vykládána tak, že vyžadují povolení tohoto vnitrostátního orgánu až v okamžiku uvolnění zmrazených finančních prostředků?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1210/2003 ze dne 7. července 2003 o některých zvláštních omezeních hospodářských a finančních vztahů s Irákem a o zrušení nařízení (ES) č. 2465/96 (Úř. věst. 2003, L 169, s. 6; Zvl. vyd. 10/03, s. 260).


title: Věc C-772/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 14. prosince 2021 – UAB „Brink's Lithuania“ v. Lietuvos bankas

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/19

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 14. prosince 2021 – UAB „Brink's Lithuania“ v. Lietuvos bankas
      (Věc C-772/21)
      (2022/C 95/24)
      Jednací jazyk: litevština

         Předkládající soud

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastnice původního řízení

         Navrhovatelka: UAB „Brink's Lithuania“

         Odpůrkyně: Lietuvos bankas

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 6 odst. 2 rozhodnutí ECB/2010/14 (1) vykládán tak, že subjekty zpracovávající hotovost, které provádějí automatizovanou kontrolu upotřebitelnosti eurobankovek, musí splňovat minimální standardy uvedené v uvedeném ustanovení?

                  2.

                  Jestliže se podle čl. 6 odst. 2 rozhodnutí ECB/2010/14 minimální standardy uvedené v tomto rozhodnutí použijí pouze na výrobce strojů na zpracování bankovek (avšak nikoliv na subjekty zpracovávající hotovost), musí být uvedený čl. 6 odst. 2 ve spojení s čl. 3 odst. 5 téhož rozhodnutí vykládán tak, že brání ustanovení vnitrostátního práva, podle nějž se povinnost splňovat uvedené minimální standardy použije na subjekty zpracovávající hotovost?

                  3.

                  Splňují minimální standardy pro automatizovanou kontrolu upotřebitelnosti eurobankovek pomocí strojů na zpracování bankovek s ohledem na skutečnost, že jsou zveřejněny na internetových stránkách ECB, zásadu právní jistoty a článek 297 odst. 2 SFEU a jsou závazné pro subjekty zpracovávající hotovost a lze se na ně ve vztahu k těmto subjektům odvolávat?

                  4.

                  Je čl. 6 odst. 2 rozhodnutí ECB/2010/14 v rozsahu, v němž stanoví, že minimální standardy pro automatizovanou kontrolu upotřebitelnosti eurobankovek jsou v platném znění zveřejněny na internetových stránkách ECB, v rozporu se zásadou právní jistoty a článkem 297 odst. 2 SFEU, a je proto neplatný?

         (1)  Rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 16. září 2010 o ověřování pravosti a upotřebitelnosti eurobankovek a jejich navracení zpět do oběhu (ECB/2010/14) (Úř. věst. L 267, 9.10.2010, s. 1).


title: Věc C-804/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 20. prosince 2021 – C a CD

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/20

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 20. prosince 2021 – C a CD
      (Věc C-804/21)
      (2022/C 95/25)
      Jednací jazyk: finština

         Předkládající soud

      Korkein oikeus

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatelé: C, CD

         Odpůrce: Syyttäjä

         Předběžné otázky

                  1)

                  Vyžaduje čl. 23 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1) vykládaný ve spojení s čl. 23 odst. 5 tohoto rámcového rozhodnutí, aby v případě, že osoba držená ve vazbě nebyla předána ve stanovené lhůtě, rozhodl vykonávající justiční orgán ve smyslu čl. 6 odst. 2 rámcového rozhodnutí o novém datu předání a ověřil existenci vyšší moci a podmínek pro držení ve vazbě, nebo je s rámcovým rozhodnutím slučitelný i postup, v jehož rámci soud zkoumá tyto skutečnosti pouze na návrh účastníků řízení? Pokud prodloužení lhůty vyžaduje zásah justičního orgánu, znamená neexistence takového zásahu nutně to, že lhůty stanovené v rámcovém rozhodnutí uplynuly, přičemž v takovém případě musí být osoba držená ve vazbě propuštěna podle čl. 23 odst. 5 téhož rámcového rozhodnutí?

                  2)

                  Má být čl. 23 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán v tom smyslu, že pojem „vyšší moc“ zahrnuje i právní překážky předání založené na vnitrostátních právních předpisech vykonávajícího členského státu, jako je zákaz výkonu uložený na dobu trvání soudního řízení nebo právo žadatele o azyl setrvat ve vykonávajícím státě až do rozhodnutí o jeho žádosti o azyl?

         (1)  Rámcové Rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1).


title: Věc T-209/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Gmina Kosakowo v. Komise („Státní podpory – Letištní infrastruktura – Veřejné finance poskytnuté obcemi Gdyně a Kosakowo na výstavbu letiště Gdyně-Kosakowo – Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její vrácení – Zvýhodnění – Zásada soukromého hospodářského subjektu v tržním hospodářství – Ovlivnění obchodu mezi členskými státy – Narušení hospodářské soutěže – Vrácení – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               28.2.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 21. prosince 2021 – Gmina Kosakowo v. Komise
      (Věc T-209/15) (1)

      („Státní podpory - Letištní infrastruktura - Veřejné finance poskytnuté obcemi Gdyně a Kosakowo na výstavbu letiště Gdyně-Kosakowo - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou s vnitřním trhem a nařizuje její vrácení - Zvýhodnění - Zásada soukromého hospodářského subjektu v tržním hospodářství - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Narušení hospodářské soutěže - Vrácení - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2022/C 95/26)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Gmina Kosakowo (Polsko) (zástupce: M. Leśny, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Noë, K. Herrmann a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/1586 ze dne 26. února 2015 o opatření SA.35388 (13/C) (ex 13/NN a ex 12/N) – Polsko – Výstavba letiště Gdyně-Kosakowo (Úř. věst. 2015, L 250, s. 165).

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Gmina Kosakowo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 205, 22.6.2015.


title: Žaloba podaná dne 10. ledna 2022 společnostmi G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited proti Kontrolnímu úřadu ESVO (Věc E-1/22) 2022/C 103/11

text:
               3.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/14

      Žaloba podaná dne 10. ledna 2022 společnostmi G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited proti Kontrolnímu úřadu ESVO
      (Věc E-1/22)
      (2022/C 103/11)
      Dne 10. ledna 2022 podaly společnosti G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited, zastoupené advokátem Karlem O. Wallevikem, Advokatfirmaet Wallevik, Klostergaten 36, 5005 Bergen, Norsko, a advokáty Charlesem Whiddingtonem a Zandou Romatovou, Steptoe & Johnson L.L.P., 489 Avenue Louise, 1050 Brusel, Belgie, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
      Společnosti G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited žádají Soudní dvůr ESVO, aby:

                  1.

                  prohlásil tento opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;

                  2.

                  prohlásil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO ze dne 9. listopadu 2021 ve věci č. 84045 za neplatné;

                  3.

                  prohlásil, že režim dotací je novou podporou a že výkupy vlny dostávají nejméně od roku 2002 protiprávní podporu, a požádal Kontrolní úřad ESVO o vyčíslení výše protiprávní podpory;

                  4.

                  uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady společností G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited;

                  5.

                  přijal jakékoliv jiné nebo další opatření v zájmu spravedlnosti.

            Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  G. Modiano Limited je společnost s ručením omezeným založená v Anglii a Walesu. Její hlavní činností je dovoz, vývoz a zpracování ovčí vlny a obchodování s ovčí vlnou.

                  —

                  Standard Wool (UK) Limited je společnost s ručením omezeným založená v Anglii a Walesu. Je mezinárodně působícím zpracovatelem vlny a obchodníkem s vlnou se zvláštním zaměřením na zpracování vlny v rané fázi a obchodování s ní.

                  —

                  Dne 6. září 2019 podaly společnosti G. Modiano Limited a Standard Wool (UK) Limited (dále jen „žalobci“) ke Kontrolnímu úřadu ESVO stížnost ohledně norského režimu dotací na vlnu (dále jen „režim dotací“).

                  —

                  Tato žaloba je žalobou na neplatnost rozhodnutí, které Kontrolní úřad ESVO přijal dne 9. listopadu 2021 a kterým byla stížnost uzavřena (dále jen „napadené rozhodnutí“).

                  —

                  Žalobci se domáhají zrušení napadeného rozhodnutí z důvodu, že Kontrolní úřad ESVO:

                              —

                              právně pochybil a dopustil se nesprávného posouzení, když dospěl k závěru, že režim dotací představuje stávající, a nikoli novou podporu,

                              —

                              nevzal v úvahu všechny relevantní informace, které mu žalobci poskytli v korespondenci, a nedostál své povinnosti uvést odůvodnění podle článku 16 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora,

                              —

                              neprozkoumal a neposoudil, do jaké míry výkupy vlny dostávají protiprávní podporu,

                              —

                              neprozkoumal a neposoudil nepříznivé účinky režimu dotací na hospodářskou soutěž.


title: Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu (Věc E-3/22) 2022/C 114/05

text:
               10.3.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/6

      Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
      (Věc E-3/22)
      (2022/C 114/05)
      Dne 28. ledna 2022 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Avenue de Arts 19H, B-1000 Bruxelles/Brussel, Belgie) Ingibjörg-Ólöf Vilhjálmsdóttir, Ewa Gromnicka a Catherine Howdle, žalobu k Soudu ESVO proti Islandu.
      Kontrolní úřad ESVO žádá Soudní dvůr ESVO, aby prohlásil, že:
      Island tím, že nezabránil:

                  a)

                  přímému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat, jatečního odpadu kategorie 3 a odpadu ze zpracování masa v domácnostech bez předchozího zpracování na povolené skládky na Islandu v rozporu s čl. 12 písm. c), čl. 13 písm. c) a čl. 14 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002, ve znění změn a doplňků začleněných do Dohody o EHP zvláštními a odvětvovými úpravami uvedenými v příloze I uvedené dohody,
                  ani

                  b)

                  zahrabávání uhynulých hospodářských zvířat a odpadu ze zpracování masa v domácnostech (včetně specifikovaného rizikového materiálu kategorie 1), pokud nejsou splněny podmínky stanovené v článcích 19 nebo 20 nařízení č. 1069/2009, a v rozporu s články 12, 13 a 14 nařízení č. 1069/2009,

            nesplnil své povinnosti:

                  a)

                  podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1069/2009 zachovat systém úředních kontrol za účelem ověření, zda příslušní provozovatelé splňují požadavky nařízení č. 1069/2009 týkající se neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu,

                  b)

                  podle čl. 4 odst. 4 písm. b) nařízení č. 1069/2009 mít na svém území zaveden odpovídající systém zajišťující, že vedlejší produkty živočišného původu budou neškodně odstraněny v souladu s nařízením č. 1069/2009, a

                  c)

                  podle čl. 32 odst. 1 nařízení Komise č. 142/2011 ze dne 25. února 2011, kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1069/2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a provádí směrnice Rady 97/78/ES, pokud jde o určité vzorky a předměty osvobozené od veterinárních kontrol na hranici podle uvedené směrnice, ve znění změn začleněných do Dohody o EHP zvláštními a odvětvovými úpravami uvedenými v příloze I této dohody, přijmout nezbytná opatření ke kontrole dodržování povinností příslušných provozovatelů týkající se neškodného odstraňování vedlejších produktů živočišného původu.

         Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:

                  —

                  Touto žádostí se Kontrolní úřad ESVO (dále jen „ESA“) domáhá prohlášení, že Island porušil své povinnosti vyplývající z práva EHP, pokud jde o neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu, zejména uhynulých hospodářských zvířat, jatečného odpadu a odpadu ze zpracování masa v domácnostech.

                  —

                  Porušení, která jsou předmětem žádosti, byla zjištěna během vyšetřovací mise, kterou agentura ESA uskutečnila v září 2013. Navzdory tomu, že islandské orgány tyto nedostatky uznaly, navzdory další misi Kontrolního úřadu ESVO provedené v červnu 2018 a rozsáhlé korespondenci týkající se záměru Islandu vyhovět během období více než devíti let, nebyla tato porušení dosud napravena.

                  —

                  ESA žádá, aby bylo prohlášeno, že Island tím, že nezabránil přímému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat, jatečního odpadu kategorie 3 a odpadu ze zpracování masa v domácnostech bez předchozího zpracování na schválené skládky ani zahrabávání uhynulých zvířat a odpadu ze zpracování masa v domácnostech (včetně specifikovaného rizikového materiálu kategorie 1), pokud nebyly splněny zákonné podmínky pro takový způsob odstranění, nesplnil své povinnosti vyplývající z nařízení (ES) č. 1069/2009 a nařízení Komise (EU) č. 142/2011.


title: Věc C-678/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2021 Sony Interactive Entertainment Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 1. září 2021 ve věci T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2021 Sony Interactive Entertainment Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 1. září 2021 ve věci T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO
      (Věc C-678/21 P)
      (2022/C 148/14)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (zástupci: S. Malynicz, BL, M. Maier, Rechtsanwalt)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 24. února 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a společnost Sony Interactive Entertainment Europe Ltd ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-679/21 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2021 Sony Interactive Entertainment Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 1. září 2021 ve věci T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/10

      Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2021 Sony Interactive Entertainment Europe Ltd proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 1. září 2021 ve věci T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe v. EUIPO
      (Věc C-679/21 P)
      (2022/C 148/15)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (zástupce: S. Malynicz, BL)

         Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
      Usnesením ze dne 22. února 2022 Soudní dvůr (senát rozhodující o přijatelnosti kasačních opravných prostředků) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřijatelný a společnost Sony Interactive Entertainment Europe Ltd ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-777/21: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 15. prosince 2021 – VB v. Comune di Portici

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 15. prosince 2021 – VB v. Comune di Portici
      (Věc C-777/21)
      (2022/C 148/16)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale di Napoli

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: VB

         Odpůrkyně: Comune di Portici

         Předběžná otázka

      Brání články 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie právní úpravě italského státu (v projednávané věci čl. 93 odst. 1a a odst. 7a legislativního nařízení č. 285 z roku 1992), která osobě samostatně výdělečně činné, která má v Itálii bydliště déle než 60 dnů, zakazuje, aby ve výše uvedeném státě provozovala vozidlo registrované v jiném členském státě, které obvykle používá k dopravě a pohybu ve dvou členských státech, a sice ve státě bydliště a ve státě registrace vozidla, a to pro účelu výkonu jejího povolání (jakož i z důvodů týkajících se jejího soukromého života)?


title: Věc C-2/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Erfurt (Německo) dne 3. ledna 2022 – HK v. Allianz Lebensversicherungs AG

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Erfurt (Německo) dne 3. ledna 2022 – HK v. Allianz Lebensversicherungs AG
      (Věc C-2/22)
      (2022/C 148/17)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landgericht Erfurt

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: HK

         Žalovaná: Allianz Lebensversicherungs AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Brání unijní právo, zejména článek 31 směrnice 92/96/EHS (1) a čl. 15 odst. 1 směrnice 90/619/EHS (2), příp. ve spojení s článkem 38 Listiny základních práv Evropské unie, takové vnitrostátní právní úpravě, podle níž se úplné spotřebitelské informace poskytují až v návaznosti na žádost spotřebitele, totiž s pojistkou („model předání pojistky“)?
                  V případě kladné odpovědi: Vyplývá již z této samotné skutečnosti právo spotřebitele vznést námitky, tedy právo na navrácení plnění z pojistné smlouvy?
                  Mohla by takovému právu bránit námitka zániku nebo zneužití práva, nebo existují jiná, například časová omezení pro uplatnění tohoto práva?

                  2.

                  Je pojistiteli, který spotřebitele buď vůbec nepoučil o jeho právu vznést námitky, nebo jej poučil chybně, zakázáno odvolávat se vůči právům spotřebitele z toho plynoucím, jako je zejména právo vznést námitky, na zánik práva, zneužití práva nebo uplynutí času?

                  3.

                  Je pojistiteli, který spotřebiteli neposkytl žádné nebo pouze neúplné či chybné spotřebitelské informace, zakázáno odvolávat se vůči právům spotřebitele z toho plynoucím, jako je zejména právo vznést námitky, na zánik práva, zneužití práva nebo uplynutí času?

         (1)  Směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění (životního pojištění) a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) (Úř. věst. 1992, L 360, s. 1) (neoficiální překlad).

         (2)  Druhá směrnice Rady 90/619/EHS ze dne 8. listopadu 1990 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění (životního pojištění), kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 79/267/EHS (Úř. věst. 1990, L 330, s. 50) (neoficiální překlad).


title: Věc C-8/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 5. ledna 2022 – XXX v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/12

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 5. ledna 2022 – XXX v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
      (Věc C-8/22)
      (2022/C 148/18)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Navrhovatel: XXX

         Odpůrce: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 14 odst. 4 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (1) vykládán v tom smyslu, že stanoví, že nebezpečí pro společnost je dáno již samotnou skutečností, že osoba, které bylo přiznáno postavení uprchlíka, byla pravomocným rozsudkem odsouzena za zvlášť závažný trestný čin, nebo musí být vykládán v tom smyslu, že stanoví, že samotné odsouzení pravomocným rozsudkem za zvlášť závažný trestný čin není dostačující k prokázání existence nebezpečí pro společnost?

                  2)

                  Pokud samotné odsouzení pravomocným rozsudkem za zvlášť závažný trestný čin není dostačující k prokázání existence nebezpečí pro společnost, musí být čl. 14 [odst. 4 písm.] b) směrnice 2011/95/EU vykládán v tom smyslu, že vyžaduje, aby členský stát prokázal, že navrhovatel po svém odsouzení nadále představuje nebezpečí pro společnost? Musí členský stát prokázat, že toto nebezpečí je skutečné a aktuální, nebo je dostačující existence potenciálního nebezpečí? Musí být čl. 14 [odst. 4 písm.] b) směrnice 2011/95/EU, vykládaný samostatně nebo ve spojení se zásadou proporcionality, vykládán v tom smyslu, že umožňuje odnětí postavení uprchlíka pouze v případě, že je toto odnětí přiměřené a že nebezpečí, které představuje osoba, jíž bylo toto postavení přiznáno, je natolik závažné, aby odůvodňovalo toto odnětí?

                  3)

                  Pokud členský stát nemusí prokázat, že navrhovatel po svém odsouzení nadále představuje nebezpečí pro společnost a že toto nebezpečí je skutečné, aktuální a dostatečně závažné, aby odůvodňovalo odnětí postavení uprchlíka, musí být čl. 14 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/95/EU vykládán v tom smyslu, že z něj vyplývá, že nebezpečí pro společnost je v zásadě dáno tím, že osoba, které bylo přiznáno postavení uprchlíka, byla pravomocným rozsudkem odsouzena za zvlášť závažný trestný čin, avšak že tato osoba může prokázat, že takové nebezpečí nepředstavuje nebo již nepředstavuje?

         (1)  Úř. věst. 2011, L 337, s. 9.


title: Věc T-724/21: Žaloba podaná dne 11. listopadu 2021 – IL a další v. Parlament

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/29

      Žaloba podaná dne 11. listopadu 2021 – IL a další v. Parlament
      (Věc T-724/21)
      (2022/C 148/40)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobci: IL a 81 dalších žalobců (zástupci: P. de Bandt, M. Gherghinaru a L. Panepinto, advokáti)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhují, aby Tribunál:

                  —

                  nařídil zrušení rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 27. října 2021 o mimořádných zdravotních a bezpečnostních pravidlech, která upravují přístup do budov Evropského parlamentu v jeho třech pracovních místech;

                  —

                  uložil žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s návrhem na odklad vykonatelnosti napadeného rozhodnutí.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z neexistence platného právního základu napadeného rozhodnutí pro zpracování údajů o zdravotním stavu žalobců. Žalobci zpochybňují, že čl. 1e odst. 2 služebního řádu úředníku a čl. 10 odst. 1, čl. 80 odst. 4 a čl. 126 odst. 2 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie představují platný právní základ pro přijetí napadeného rozhodnutí, a tedy uložení sporného opatření vůči nim. Kromě toho uvádějí, že takové rozhodnutí předsednictva, jako je napadené rozhodnutí, nemůže být základem opatření vyžadujících zpracování velmi citlivých údajů, jelikož podle článku 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) musí být základní prvky takového zpracování údajů stanoveny „zákonem“, což rozhodnutí předsednictva Parlamentu není.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z porušení obecných zásad zpracování osobních údajů. Tento důvod se dělí na dvě části.

                              —

                              První část vychází z porušení zásady účelového omezení zpracování údajů a z porušení zásady legality. K tomu, aby osobní údaje uvedené na digitálních certifikátech EU COVID mohly být použity k umožnění vstupu do Parlamentu, vyžaduje zákon, aby byly shromažďovány za tímto účelem. Při neexistenci právního základu výslovně umožňujícího zpracování zdravotních údajů o očkování, testech nebo zotavení za účelem podmínění vstupu na pracovní místo a na parlamentní shromáždění rozhodně nepřísluší předsednictvu Parlamentu povolit takové zpracování údajů, tím spíše prostřednictvím předpisu, který není zákonem ve formálním smyslu.

                              —

                              Druhá část vychází z porušení zásad loajality, transparentnosti a minimalizace, jelikož žalobci nebyli při shromažďování jejich osobních údajů informováni, že tyto údaje budou použity k tomu, aby jim byl umožněn nebo odmítnut přístup na pracoviště.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí zasahuje neodůvodněně do práva na soukromí a na osobní údaje, práva na fyzickou nedotknutelnost, práva na svobodu a bezpečnost, jakož i práva na rovné zacházení a nediskriminaci. Tento důvod se dělí na dvě části.

                              —

                              První část vychází z porušení práv na fyzickou nedotknutelnost žalobců, jejich práva na svobodu a bezpečnost, jejich práva na rovné zacházení a nediskriminaci, jakož i jejich práv na ochranu soukromí a osobních údajů.

                              —

                              Druhá část vychází z toho, že zásah do práv a zásad uvedených v první části vyplývající z napadeného rozhodnutí je v rozporu se zásadou proporcionality stanovenou v čl. 52 odst. 1 Listiny, jelikož napadené opatření není nezbytné, vhodné ani přiměřené k dosažení sledovaných cílů.


title: Věc C-12/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Prešov (Slovensko) dne 6. ledna 2022 – UR v. 365.bank a.s.

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/13

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresným súdem Prešov (Slovensko) dne 6. ledna 2022 – UR v. 365.bank a.s.
      (Věc C-12/22)
      (2022/C 148/19)
      Jednací jazyk: slovenština

         Předkládající soud

      Okresný súd Prešov

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UR

         Žalovaná: 365.bank a.s.

         Předběžné otázky

                  1.

                  Odpovídají údaje uvedené ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, která byla uzavřena dne 21. prosince 2016, jak jsou citovány v textu tohoto usnesení, srozumitelnému a stručnému uvedení druhu úvěru, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/48/ES (1)?

                  2.

                  Odpovídají údaje uvedené ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, která byla uzavřena dne 21. prosince 2016, jak jsou citovány v textu tohoto usnesení, srozumitelnému a stručnému uvedení doby trvání úvěrové smlouvy, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 písm. c) směrnice 2008/48/ES?

                  3.

                  Odpovídají údaje uvedené ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, která byla uzavřena dne 21. prosince 2016, jak jsou citovány v textu tohoto usnesení, srozumitelnému a stručnému uvedení druhu úvěru, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 písm. g) směrnice 2008/48/ES, a

                              —

                              musí smlouva o spotřebitelském úvěru obsahovat matematický vzorec výpočtu roční procentní sazby nákladů (RPSN) spolu s doplněnými proměnnými, jakož i samotný výpočet,

                              —

                              postačuje, pokud jsou proměnné nezbytné pro výpočet RPSN uvedeny v samotném textu smlouvy o spotřebitelském úvěru, nebo je třeba, aby byly zopakovány s výslovným uvedením, že se jedná o předpoklady pro výpočet RPSN?

                  4.

                  Je možné vykládat směrnici 93/13/EHS (2) v tom smyslu, že vyžaduje takovou vnitrostátní právní úpravu, resp. praxi, podle které je soud povinen prohlásit smluvní podmínku za nepřijatelnou i po ukončení smluvního vztahu, jak je tomu v projednávané věci?

                  5.

                  Je taková soudní praxe, která v případě údajného nedostatku povinné náležitosti smlouvy o spotřebitelském úvěru vychází z toho, že spotřebitel o této skutečnosti věděl již při podpisu úvěrové smlouvy, zejména pokud spotřebitel osobně potvrdil, že byl s úvěrovou smlouvou obeznámen, podpisem další související úvěrové dokumentace (např. formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru, seznam převzatých dokumentů apod.), v rozporu se směrnicí Rady 93/13/EHS jako celkem a zvláště pátým bodem jejího odůvodnění (vzhledem k tomu, že obecně vzato, spotřebitelé v jednom státě neznají právní předpisy, které v jiných členských státech platí pro smlouvy o prodeji zboží nebo o poskytování služeb; že tato neznalost je může odradit od přímého objednávání zboží nebo služeb v jiném členském státě)?

                  6.

                  Je v rozporu se zásadou ochrany spotřebitele a zásadou efektivity, pokud vnitrostátní právo stanoví pro vydání bezdůvodného obohacení získaného dodavatelem na úkor spotřebitele promlčecí lhůtu subjektivní, ale i promlčecí lhůtu objektivní založenou na neutrálním kritériu (vznik bezdůvodného obohacení), aby tak určení okamžiku počátku běhu promlčecí lhůty nebylo ponecháno výlučně na tvrzení spotřebitele, a dodavatel tedy nemá skutečnou možnost uplatnit námitku promlčení?

                  7.

                  Je v souladu se zásadou ochrany spotřebitele a zásadou efektivity, že každý nedostatek ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, kterou připravil dodavatel, je třeba bez dalšího považovat za důsledek úmyslného pochybení dodavatele?

                  8.

                  Má být zásada efektivity v níže uvedených rozsudcích Soudního dvora EU chápána tak, že promlčecí lhůta bezdůvodného obohacení získaného z důvodu bezúročného úvěru bez poplatků pro vadu [smluvní podmínky] by měla začít běžet až od rozhodnutí soudu o této vadě (např. určením, že se jedná o bezúročný úvěr bez poplatků)?

                  9.

                  Od jakého okamžiku má podle zásady efektivity uplatněné v níže uvedených rozsudcích Soudního dvora EU začít běžet promlčecí lhůta?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66).

         (2)  Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


title: Věc T-41/22: Žaloba podaná dne 21. ledna 2022 – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris v. Parlament

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/30

      Žaloba podaná dne 21. ledna 2022 – Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris v. Parlament
      (Věc T-41/22)
      (2022/C 148/41)
      Jednací jazyk: polština

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Fundacja Instytut na rzecz Kultury Prawnej Ordo Iuris (Varšava, Polsko) (zástupci: K. Koźmiński, radca prawny, T. Siemiński, advokát)

         Žalovaný: Evropský parlament

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  v plném rozsahu zrušil usnesení Evropského parlamentu ze dne 11. listopadu 2021 o prvním výročí de facto zákazu interrupcí v Polsku [2021/2925(RSP)];

                  —

                  podpůrně, v případě, že nezohlední žalobu na zrušení napadeného usnesení v plném rozsahu – zrušil toto usnesení částečně, a to v části písmene „Y“ znějící následovně: „vzhledem k tomu, že za kampaněmi, jež ochromují lidská práva a rovnost žen a mužů v Polsku a mimo jiné usilují o zákaz interrupcí, žádají odstoupení Polska od Istanbulské úmluvy a vyzývají k vytváření ‚zón bez LGBTI‘, stojí fundamentalistická organizace Ordo Iuris, která je úzce spojena s vládnoucí koalicí; vzhledem k tomu, že kulturní a náboženské hodnoty jsou tak v Polsku zneužívány jako důvody, proč ženám bránit v plném uplatnění jejich práv, rovnosti a jejich nároku na rozhodování o svém vlastním těle“;

                  —

                  uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z absence pravomoci Evropského Parlamentu přijmout napadené usnesení s ohledem na to, že předmět usnesení nespadá do pravomocí Evropské unie přiznaných členskými státy na základě Smluv, čímž došlo ke zneužití pravomoci spočívajícímu v instrumentálním použití právní formy usnesení za účelem obejití požadavku na změnu Smluv, aby Unie získala pravomoci, které podle Smluv nemá.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází z toho, že usnesení porušuje Smlouvy či právní normy spojené s jejich uplatňováním, a sice z porušení článku 3 SEU, čl. 4 odst. 2 SEU, čl. 6 odst. 3 SEU a článku 10 SFEU v rozsahu, v němž usnesení:

                              —

                              porušuje právo na ochranu osobnosti a jiná práva žalobkyně,

                              —

                              vychází z neověřených a nepravdivých informací o skutkovém a právním stavu v Polsku,

                              —

                              obsahuje neobjektivní analýzu a výklad mezinárodního práva veřejného v otázce interrupcí,

                              —

                              neodůvodněně připisuje zákazu interrupcí a ochraně lidského života v prenatální fázi údajný rozpor s hodnotami zakotvenými v článku 2 SEU, přičemž opomíjí fakt, že otázka přípustnosti interrupce není součástí společné ústavní tradice členských států, což:

                              —

                              vede k diskriminaci osob podporujících zákaz interrupcí a ochranu lidského života v prenatální fázi ve společenském, politickém a právním životě v Evropské unii;

                              —

                              porušuje zásadu respektování vnitrostátní a ústavní identity členských států.


title: Věc T-195/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – GEA Group v. Komise („Hospodářská soutěž – Kartelové dohody – Evropské trhy s tepelnými stabilizátory ESBO/estery – Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES – Zrušení rozhodnutí, kterým se mění původní rozhodnutí – Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Právní zájem na podání žaloby – Přípustnost – Článek 266 odst. 1 SFEU“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – GEA Group v. Komise
      (Věc T-195/19) (1)

      („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropské trhy s tepelnými stabilizátory ESBO/estery - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Zrušení rozhodnutí, kterým se mění původní rozhodnutí - Žaloba na neplatnost - Akty napadnutelné žalobou - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Článek 266 odst. 1 SFEU“)
      (2022/C 148/27)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: GEA Group AG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: I. du Mont, R. van der Hout a C. Wagner, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, V. Bottka a T. Baumé, zmocněnci)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise Ares(2019) 283284 ze dne 24. ledna 2019, kterým se zamítá žádost žalobkyně o vrácení pokuty zaplacené na základě rozhodnutí Komise C(2009) 8682 final ze dne 11. listopadu 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.589 – Tepelné stabilizátory)

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  GEA Group AG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

         (1)  Úř. věst. C 206, 17.6.2019.


title: Věc C-9/20: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 v. Finanzamt Hamburg-Oberalster („Řízení o předběžné otázce – Daně – Daň z přidané hodnoty (DPH) – Směrnice 2006/112/ES – Článek 66 první pododstavec písm. b) – Vznik povinnosti k DPH – Přijetí platby – Článek 167 – Vznik a rozsah nároku na odpočet DPH zaplacené na vstupu – Článek 167a – Odchylka – Hotovostní účetnictví – Nájem a podnájem nemovitosti určené k průmyslovému nebo obchodnímu využití“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/2

      Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136 v. Finanzamt Hamburg-Oberalster
      (Věc C-9/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Směrnice 2006/112/ES - Článek 66 první pododstavec písm. b) - Vznik povinnosti k DPH - Přijetí platby - Článek 167 - Vznik a rozsah nároku na odpočet DPH zaplacené na vstupu - Článek 167a - Odchylka - Hotovostní účetnictví - Nájem a podnájem nemovitosti určené k průmyslovému nebo obchodnímu využití“)
      (2022/C 148/02)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: Grundstücksgemeinschaft Kollaustraße 136

         Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Oberalster

         Výrok

      Článek 167 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/45/EU ze dne 13. července 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že nárok na odpočet daně na vstupu vzniká v okamžiku uskutečnění plnění v případě, že na základě vnitrostátní odchylky podle čl. 66 prvního pododstavce písm. b) směrnice 2006/112/ES, ve znění směrnice Rady 2010/45/EU vzniká daňová povinnost dodavatele zboží či poskytovatele služby až přijetím platby a platba dosud nebyla provedena.

         (1)  Úř. věst. C 137, 27.4.2020.


title: Věc T-59/22: Žaloba podaná dne 31. ledna 2022 – Conserve Italia a Conserves France v. Komise

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/31

      Žaloba podaná dne 31. ledna 2022 – Conserve Italia a Conserves France v. Komise
      (Věc T-59/22)
      (2022/C 148/42)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Conserve Italia – Consorzio Italiano fra cooperative agricole Soc. coop. agr. (San Lazzaro di Savena, Itálie), Conserves France (Tarascon, Francie) (zástupci: L. Di Via, M. Petite, L. Tresoldi a E. Belli, advokáti)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu za přípustnou;

                  —

                  zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2021) 8259 ze dne 19. listopadu 2021 (věc AT.40127 – Konzervovaná zelenina) týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, pokud jde o stanovení pokuty;

                  —

                  snížil částku pokuty a uložil jakékoliv opatření, které bude Tribunál považovat za vhodné, a

                  —

                  uložil Evropské komisi náhradu nákladů tohoto řízení společnostem Conserve Italia a Conserves France.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 101 odst. 1 SFEU, čl. 23 odst. 3 třetího pododstavce nařízení č. 1/2003 (1) a bodu 33 Pokynů pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 z důvodu nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu, jelikož Conserve Italia byla kvalifikovaná jako podnik a ne jako sdružení podniků, jakož i z důvodu nesprávného určení zákonné horní meze sankce.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že zpochybňují nesprávnou kvalifikaci Conserve Italia jako „podniku“ spíše než „sdružení podniků“ pro účely použití čl. 101 odst. 1 SFEU a článku 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP). Tím, že v napadeném rozhodnutí nebyla uznaná povaha Conserve Italia jako „sdružení podniků“, podle vlastního a autonomního pojmu rozvinutého v unijním právu hospodářské soutěže, došlo v případě této společnosti k závažnému pochybení při výpočtu zákonné horní meze sankce.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 101 odst. 1 SFEU, článku 23 nařízení č. 1/2003 a bodů 14, 19, 20, 22, 24 a 25 pokynů, z důvodu nesprávného vyčíslení základní částky pokuty.

                              —

                              Žalobkyně v této souvislosti zaprvé tvrdí, že Komise nesprávně určila referenční hodnotu obratu pro účely výpočtu základní částky pokuty, když zohlednila hodnotu obratu v celém EHP. Zadruhé se žalobkyně domnívají, že to, že Komise použila 18 % podíl hodnoty obratu pro určení základní výše pokuty, není odůvodněné. Krom toho Evropská komise vytýká Conserve Italia, že se protiprávního jednání účastnila během celé doby jeho trvání, přičemž nezohledňuje skutečnost, že její účast na každé z dohod byla mnohem omezenější a v žádném případě nebyla nepřetržitá, jelikož uplatňování těchto dohod se několikrát přerušilo.

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1).


title: Věc C-26/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 11. ledna 2022 – UF v. Spolková země Hesensko

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/14

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 11. ledna 2022 – UF v. Spolková země Hesensko
      (Věc C-26/22)
      (2022/C 148/20)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: UF

         Žalovaná: Spolková země Hesensko

         Za účasti: SCHUFA Holding AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 77 odst. 1 ve spojení s čl. 78 odst. 1 nařízení (EU) 2016/679 (1) (GDPR) chápán v tom smyslu, že závěr dozorového úřadu, který sdělí subjektu údajů,

                              a)

                              má povahu rozhodnutí o petici? Omezuje se v důsledku toho soudní přezkum rozhodnutí dozorového úřadu o stížnosti podle čl. 78 odst. 1 GDPR v zásadě na otázku, zda se tento úřad stížností zabýval, předmět stížnosti přiměřeně přezkoumal a zda stěžovatele vyrozuměl o výsledku tohoto přezkumu,
                              nebo

                              b)

                              je nutno jej považovat za úřední rozhodnutí ve věci? Musí v důsledku toho soud přezkoumat rozhodnutí dozorového úřadu o stížnosti podle čl. 78 odst. 1 GDPR z obsahového hlediska v plném rozsahu, přičemž v konkrétním případě, kdy např. úřad nemá žádný prostor pro uvážení, může soud uložit dozorovému úřadu rovněž povinnost přijmout konkrétní opatření ve smyslu článku 58 GDPR?

                  2.

                  Je s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie slučitelné uchovávání údajů u soukromého subjektu poskytujícího informace ekonomického charakteru, který uchovává osobní údaje z veřejného rejstříku, jako jsou například „vnitrostátní databáze“ ve smyslu čl. 79 odst. 4 a 5 nařízení (EU) 2015/848 (2), aby mohl na vyžádání poskytnout informace?

                  3.

                              a)

                              Jsou v zásadě přípustné paralelní soukromé databáze (zejména databáze subjektu poskytujícího informace ekonomického charakteru), které jsou vytvářeny mimo státní databáze a v nichž jsou údaje ze státních databází (v projednávané věci oznámení o insolvencích) uloženy po delší dobu, než jak je upraveno v úzkém rámci nařízení 2015/848 ve spojení s vnitrostátním právem?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 3a, vyplývá z práva být zapomenut podle čl. 17 odst. 1 písm. d) GDPR, že tyto údaje musí být vymazány po uplynutí doby zpracování stanovené pro veřejný rejstřík

                  4.

                  Přichází-li čl. 6 odst. 1 první pododstavec písm. f) GDPR do úvahy jako jediný právní základ pro uchovávání údajů u soukromých subjektů poskytujících informace ekonomického charakteru, a to i ohledně údajů uložených ve veřejných rejstřících, jedná se o oprávněný zájem takového subjektu již tehdy, když tento subjekt přebírá údaje z veřejného rejstříku bez konkrétního podnětu, aby pak tyto údaje měl k dispozici pro případ vyžádání?

                  5.

                  Mohou kodexy chování, které byly podle článku 40 GDPR schváleny dozorovými úřady a které stanoví lhůty pro kontrolu a výmaz, jež jsou delší než doby uložení ve veřejných rejstřících, nahradit zvažování podle čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f) GDPR?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. května 2015 o insolvenčním řízení (Úř. věst. L 141, 5.6.2015, s. 19).


title: Věc T-62/22: Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Estonsko v. Komise

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/32

      Žaloba podaná dne 28. ledna 2022 – Estonsko v. Komise
      (Věc T-62/22)
      (2022/C 148/43)
      Jednací jazyk: estonština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Estonská republika (zástupkyně: M. Kriisa, zmocněnkyně)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 17. listopadu 2021 v rozsahu, v němž se ve výši 634 057,30 eur dotýká Estonské republiky,

                  —

                  uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod – Evropská komise chybně vyložila a uplatnila článek 21 prováděcího nařízení (EU) č. 809/2014 (1) ve spojení s článkem 30 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 (2), a dospěla tak k chybnému závěru, že v Estonsku platný systém podávání žádostí o podporu neodpovídá výše uvedeným ustanovením.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod – Evropská komise vyložila čl. 30 odst. 2 nařízení č. 640/2014 svévolným způsobem, a tak ho chybně uplatnila.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod – Evropská komise porušila povinnost odůvodnění a zásadu řádné správy, jelikož nebyla schopna dostatečně přesně vysvětlit, proč v Estonsku povolené nahrazování zvířat není v souladu s unijním právem.

         (1)  Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 809/2014 ze dne 17. července 2014, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém, opatření pro rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 227, s. 69).

         (2)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o integrovaný administrativní a kontrolní systém a o podmínky pro zamítnutí nebo odnětí plateb a správní sankce uplatňované na přímé platby, podporu na rozvoj venkova a podmíněnost (Úř. věst. 2014, L 181, s. 48).


title: Věc T-89/22: Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Homy Casa v. EUIPO – Albatros International (Židle)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/40

      Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Homy Casa v. EUIPO – Albatros International (Židle)
      (Věc T-89/22)
      (2022/C 148/53)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Homy Casa Ltd (Kuang-čou, Čína) (zástupkyně: J. Vogtmeier, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Albatros International GmbH (Nerdlen, Německo)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

         Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství (Židle) – (průmyslový) vzor Společenství č. 2745 554-0002

         Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. listopadu 2021, ve věci R 837/2020-3

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.

         Dovolávaný žalobní důvod

                  —

                  nesprávné použití a výklad čl. 25 odst. 1 písm. b) ve spojení s články 4, 5, 6 a 7 nařízení Rady (ES) č. 6/2002.


title: Věc C-219/20: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – LM v. Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld („Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Vysílání pracovníků – Směrnice 96/71/ES – Článek 3 odst. 1 písm. c) – Pracovní podmínky a podmínky zaměstnávání – Odměňování – Článek 5 – Sankce – Promlčecí lhůta – Listina základních práv Evropské unie – Článek 41 – Právo na řádnou správu – Článek 47 – Účinná soudní ochrana“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/3

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesverwaltungsgericht Steiermark – Rakousko) – LM v. Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld
      (Věc C-219/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Vysílání pracovníků - Směrnice 96/71/ES - Článek 3 odst. 1 písm. c) - Pracovní podmínky a podmínky zaměstnávání - Odměňování - Článek 5 - Sankce - Promlčecí lhůta - Listina základních práv Evropské unie - Článek 41 - Právo na řádnou správu - Článek 47 - Účinná soudní ochrana“)
      (2022/C 148/03)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: LM

         Žalovaný: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

         za přítomnosti: Österreichische Gesundheitskasse

         Výrok

      Článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie a ve světle obecné zásady unijního práva týkající se práva na řádnou správu musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která pro nesplnění povinností týkajících se odměny vyslaných pracovníků stanoví pětiletou promlčecí lhůtu.

         (1)  Úř. věst. C 304, 14.9.2020.


title: Věc C-53/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 26. ledna 2022 – VZ v. CA

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/15

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 26. ledna 2022 – VZ v. CA
      (Věc C-53/22)
      (2022/C 148/21)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: VZ

         Žalovaný: CA

         Předběžné otázky

                  1)

                  Brání čl. 1 odst. 3 směrnice 89/665 (1) tomu, aby soutěžiteli, který byl s konečnou platností vyloučen z řízení za účelem výběru smluvní strany, byla odepřena možnost podat žalobu proti rozhodnutí o odmítnutí zrušit zadání veřejné zakázky, pokud se snaží prokázat, že se vybraný uchazeč a všichni ostatní vybraní uchazeči dopustili vážného profesního pochybení spočívajícího v uzavření dohod narušujících hospodářskou soutěž, které byly soudem konstatovány až po jeho vyloučení, a to za účelem dosažení možnosti účastnit se opakovaného zadávacího řízení?

                  2)

                  Brání čl. 1 odst. 3 směrnice 89/665 a zásady [unijního práva] týkající se ochrany hospodářské soutěže tomu, aby bylo správním soudům znemožněno přezkoumat žalobu podanou soutěžitelem, který byl s konečnou platností vyloučen z řízení za účelem výběru smluvní strany, proti odmítnutí veřejného zadavatele provést autoremeduru, a to pokud jde o úkony připuštění a zadání zakázky ve prospěch soutěžitelů, kteří uzavřeli soudem konstatované dohody narušující hospodářskou soutěž ve stejném odvětví, jako je odvětví, které je předmětem řízení?

         (1)  Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. 1989, L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246).


title: Věc T-520/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Heitec v. EUIPO – Hetec Datensysteme (HEITEC) („Ochranná známka Evropské unie – Řízení o prohlášení neplatnosti – Slovní ochranná známka Evropské unie HEITEC – Nezohlednění důkazů předložených zrušovacímu oddělení a odvolacímu senátu – Článek 95 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 – Absence skutečného užívání ochranné známky – Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001] – Pravidlo 40 odst. 5 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 19 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625]“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Heitec v. EUIPO – Hetec Datensysteme (HEITEC)
      (Věc T-520/19) (1)

      („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie HEITEC - Nezohlednění důkazů předložených zrušovacímu oddělení a odvolacímu senátu - Článek 95 odst. 2 nařízení (EU) 2017/1001 - Absence skutečného užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 [nyní čl. 58 odst. 1 písm. a) nařízení 2017/1001] - Pravidlo 40 odst. 5 nařízení (ES) č. 2868/95 [nyní čl. 19 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) 2018/625]“)
      (2022/C 148/28)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Heitec AG (Erlangen, Německo) (zástupce: G. Wagner, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Hanf, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Hetec Datensysteme GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: A. Kockläuner a O. Nilgen, advokáti)

         Předmět

      Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. dubna 2019 (věc R 1171/2018-2), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Hetec Datensysteme a Heitec

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Heitec AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 312, 16.9.2019.


title: Věc T-90/22: Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Kande Mupompa v. Rada

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/41

      Žaloba podaná dne 18. února 2022 – Kande Mupompa v. Rada
      (Věc T-90/22)
      (2022/C 148/54)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Alex Kande Mupompa (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme a T. Payan, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2181 ze dne 9. prosince 2021 (1) v rozsahu, v němž ponechává žalobce jako č. 7 na příloze tohoto rozhodnutí,

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/2177 ze dne 9. prosince 2021 (2) v rozsahu, v němž ponechává žalobce jako č. 7 na příloze I tohoto rozhodnutí,

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení práva na účinnou procesní obranu. V této souvislosti žalobce uplatňuje několik výtek týkajících se porušení svých práv v průběhu řízení, která Radu vedla k přijetí a obnovení omezujících opatření vůči němu, a zejména porušení svého práva být vyslechnut v přijatelných podmínkách.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se Rada dopustila, pokud jde o zapojení žalobce do aktů představujících závažná porušení lidských práv v Demokratické republice Kongo. Žalobce kritizuje kontext přezkumu, který předcházel spornému obnovení omezujících opatření, a zpochybňuje jakékoliv současné zapojení do skutků, které jsou základem pro rozhodnutí zařadit ho na seznam osob, kterých se rozhodnutí 2010/788/SZBP týká.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2181 ze dne 9. prosince 2021, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2021, L 443, s. 75).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/2177 ze dne 9. prosince 2021, kterým se provádí článek 9 nařízení (ES) č. 1183/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. 2021, L 443, s. 3).


title: Věc T-63/22: Žaloba podaná dne 1. února 2022 – Brooks England v. EUIPO – Brooks Sports (BROOKS ENGLAND)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/33

      Žaloba podaná dne 1. února 2022 – Brooks England v. EUIPO – Brooks Sports (BROOKS ENGLAND)
      (Věc T-63/22)
      (2022/C 148/44)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Brooks England Ltd (Smethwick, Spojené království) (zástupce: S. Feltrinelli, advokát)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Brooks Sports, Inc. (Seattle, Washington, USA)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

         Sporná ochranná známka: Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie BROOKS ENGLAND – Přihláška k zápisu č. 3 298 321

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. listopadu 2021 ve věci R 2432/2020-4

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  vyhověl žalobě;

                  —

                  v plném rozsahu zrušil napadené rozhodnutí a určil, že sporné označení by mělo být zapsáno pro všechny sporné výrobky;

                  —

                  podpůrně zrušil zčásti napadené rozhodnutí, kterým bylo konstatováno, že sporné označení by mělo být zapsáno alespoň pro sporné výrobky zařazené do třídy 18;

                  —

                  uložil EUIPO náhradu všech nákladů vynaložených žalobkyní v tomto a předchozích řízeních.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 tím, že byla nesprávně posouzena pravděpodobnost záměny sporného označení se starší ochrannou známkou;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 tím, že byly nesprávně posouzeny důkazy o používání starší ochranné známky;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 tím, že bylo nesprávně posouzeno srovnání výrobků;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 tím, že bylo nesprávně posouzeno srovnání označení a riziko asociace.


title: Věc C-56/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 28. ledna 2022 – PL v. État belge

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 28. ledna 2022 – PL v. État belge
      (Věc C-56/22)
      (2022/C 148/22)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Tribunal de première instance de Liège

         Účastníci původního řízení

         Žalobkyně: PL

         Žalovaný: État belge

         Předběžná otázka

      Použije se unijní právo, zejména ustanovení Listiny základních práv Evropské unie a směrnice 2008/115/ES (1), na postup členského státu, který tomuto státu umožňuje legalizovat na místě pobyt cizince, který na jeho území pobývá nelegálně? Pokud ano, musí být články 5, 6 a 13 směrnice 2008/115/ES ve spojení s [body 6 a 24 jejího odůvodnění], jakož i články 1, 7, 14, 20, 21, 24 a 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládány v tom smyslu, že pokud členský stát upravuje možnost vydat státnímu příslušníku třetí země, který na jeho území pobývá neoprávněně, autonomní povolení k pobytu nebo jiné povolení zakládající oprávnění k pobytu ze solidárních, humanitárních nebo jiných důvodů, může zaprvé požadovat, aby tento státní příslušník předem prokázal, že svou žádost nemůže podat v zemi původu, a zadruhé nestanovit ve svých právních předpisech podmínky a kritéria, a fortiori objektivní, umožňující odůvodnit tyto charitativní, humanitární nebo jiné důvody (ať již z hlediska přípustnosti tím, že stanoví požadavek prokázat existenci výjimečných okolností, aniž by tyto okolnosti definoval, nebo z hlediska věci samé tím, že nestanoví žádná objektivní kritéria umožňující definovat důvody, zejména humanitární, kterými lze odůvodnit vydání povolení k pobytu), v důsledku čehož je rozhodnutí o takové žádosti nepředvídatelné, případně svévolné? Pokud je možné, aby tato kritéria nebyla v právních předpisech stanovena, není v případě zamítnutí dotčeno právo na účinný opravný prostředek tím, že jediný dostupný opravný prostředek se týká výhradně zákonnosti, přičemž je vyloučeno jakékoli posouzení z hlediska účelnosti?

         (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, 24.12.2008, s. 98).


title: Věc T-672/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Companhia de Seguros Índico v. Komise („Veřejné zakázky – Finanční nařízení – Vyloučení z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných ze souhrnného rozpočtu Evropské unie a z EDF na dobu tří let – Zásada ochrany dobré víry – Zneužití práva – Zjevně nesprávné posouzení – Proporcionalita“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/22

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Companhia de Seguros Índico v. Komise
      (Věc T-672/19) (1)

      („Veřejné zakázky - Finanční nařízení - Vyloučení z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných ze souhrnného rozpočtu Evropské unie a z EDF na dobu tří let - Zásada ochrany dobré víry - Zneužití práva - Zjevně nesprávné posouzení - Proporcionalita“)
      (2022/C 148/29)
      Jednací jazyk: portugalština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Companhia de Seguros Índico SA (Maputo, Mosambik) (zástupce: R. Oliveira, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: I. Melo Sampaio, zmocněnkyně)

         Předmět

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. července 2019, kterým se žalobkyně na dobu tří let vylučuje z účasti na zadávacích řízeních a z přidělování grantů financovaných ze souhrnného rozpočtu Evropské unie a z Evropského rozvojového fondu (ERF), jakož i z výběru za účelem vynakládání finančních prostředků Unie, a kterým se nařizuje uveřejnění informace o tomto vyloučení.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Companhia de Seguros Índico SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 399, 25.11.2019.


title: Věc T-69/22: Žaloba podaná dne 4. února 2022 – Eurecna v. Komise

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/34

      Žaloba podaná dne 4. února 2022 – Eurecna v. Komise
      (Věc T-69/22)
      (2022/C 148/45)
      Jednací jazyk: italština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Eurecna SpA (Benátky, Itálie) (zástupce: R. Sciaudone, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil napadené rozhodnutí o vyrovnání pohledávek obsažené v dopise Komise ze dne 25. listopadu 2021, kterým Komise přistoupila k vymáhání částky 22 139,05 eura z částky 417 234,68 eura vyplacené v rámci projektu financovaného Evropskou unií, která byla považována za vratnou v důsledku nesrovnalostí, k nimž údajně došlo ve fázi finančního vykazování; a

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který se dělí na čtyři části.

                  1.

                  Jediný žalobní důvod vycházející z neexistence sporné pohledávky.

                              —

                              V tomto ohledu žalobkyně namítá porušení zásady řádné správy a náležité péče ve správním řízení, pokud jde o audit provedený společností Ernst & Young (EY); porušení práva na obhajobu, pokud jde audit provedený společností EY; porušení zásady řádné správy z důvodu nesplnění povinnosti nestrannosti ve správním řízení; a chybný výklad smlouvy ve zprávě společnosti EY.


title: Věc C-64/22: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 2. února 2022 – AB v. Spolková země Hesensko

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/16

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Wiesbaden (Německo) dne 2. února 2022 – AB v. Spolková země Hesensko
      (Věc C-64/22)
      (2022/C 148/23)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: AB

         Žalovaná: Spolková země Hesensko

         Za účasti: SCHUFA Holding AG

         Předběžné otázky

                  1.

                  Musí být čl. 77 odst. 1 ve spojení s čl. 78 odst. 1 nařízení (EU) 2016/679 (1) (GDPR) chápán v tom smyslu, že závěr dozorového úřadu, který sdělí subjektu údajů,

                              a)

                              má povahu rozhodnutí o petici? Omezuje se v důsledku toho soudní přezkum rozhodnutí dozorového úřadu o stížnosti podle čl. 78 odst. 1 GDPR v zásadě na otázku, zda se tento úřad stížností zabýval, předmět stížnosti přiměřeně přezkoumal a zda stěžovatele vyrozuměl o výsledku tohoto přezkumu,
                              nebo

                              b)

                              je nutno jej považovat za úřední rozhodnutí ve věci? Musí v důsledku toho soud přezkoumat rozhodnutí dozorového úřadu o stížnosti podle čl. 78 odst. 1 GDPR z obsahového hlediska v plném rozsahu, přičemž v konkrétním případě, kdy např. úřad nemá žádný prostor pro uvážení, může soud uložit dozorovému úřadu rovněž povinnost přijmout konkrétní opatření ve smyslu článku 58 GDPR?

                  2.

                  Je s články 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie slučitelné uchovávání údajů u soukromého subjektu poskytujícího informace ekonomického charakteru, který uchovává osobní údaje z veřejného rejstříku, jako jsou například „vnitrostátní databáze“ ve smyslu čl. 79 odst. 4 a 5 nařízení (EU) 2015/848 (2), aby mohl na vyžádání poskytnout informace?

                  3.

                              a)

                              Jsou v zásadě přípustné paralelní soukromé databáze (zejména databáze subjektu poskytujícího informace ekonomického charakteru), které jsou vytvářeny mimo státní databáze a v nichž jsou údaje ze státních databází (v projednávané věci oznámení o insolvencích) uloženy po delší dobu, než jak je upraveno v úzkém rámci nařízení 2015/848 ve spojení s vnitrostátním právem?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 3a, vyplývá z práva být zapomenut podle čl. 17 odst. 1 písm. d) GDPR, že tyto údaje musí být vymazány po uplynutí doby zpracování stanovené pro veřejný rejstřík

                  4.

                  Přichází-li čl. 6 odst. 1 první pododstavec písm. f) GDPR do úvahy jako jediný právní základ pro uchovávání údajů u soukromých subjektů poskytujících informace ekonomického charakteru, a to i ohledně údajů uložených ve veřejných rejstřících, jedná se o oprávněný zájem takového subjektu již tehdy, když tento subjekt přebírá údaje z veřejného rejstříku bez konkrétního podnětu, aby pak tyto údaje měl k dispozici pro případ vyžádání?

                  5.

                  Mohou kodexy chování, které byly podle článku 40 GDPR schváleny dozorovými úřady a které stanoví lhůty pro kontrolu a výmaz, jež jsou delší než doby uložení ve veřejných rejstřících, nahradit zvažování podle čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce písm. f) GDPR?

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).

         (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. května 2015 o insolvenčním řízení (Úř. věst. L 141, 5.6.2015, s. 19).


title: Věc C-485/20: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – XXXX v. HR Rail SA („Řízení o předběžné otázce – Sociální politika – Směrnice 2000/78/ES – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Zákaz diskriminace na základě zdravotního postižení – Propuštění pracovníka, který se stal trvale nezpůsobilým k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem – Zaměstnanec, který je v rámci svého zaměstnání ve zkušební době – Článek 5 – Přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby – Povinnost přeřazení na jiné pracovní místo – Přípustnost této povinnosti pouze za předpokladu, že pro zaměstnavatele neznamená neúměrné břemeno“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/3

      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. února 2022 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Belgie) – XXXX v. HR Rail SA
      (Věc C-485/20) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Zákaz diskriminace na základě zdravotního postižení - Propuštění pracovníka, který se stal trvale nezpůsobilým k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem - Zaměstnanec, který je v rámci svého zaměstnání ve zkušební době - Článek 5 - Přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby - Povinnost přeřazení na jiné pracovní místo - Přípustnost této povinnosti pouze za předpokladu, že pro zaměstnavatele neznamená neúměrné břemeno“)
      (2022/C 148/04)
      Jednací jazyk: francouzština

         Předkládající soud

      Conseil d'État

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: XXXX

         Žalovaná: HR Rail SA

         Výrok

      Článek 5 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „přiměřené uspořádání pro zdravotně postižené osoby“ ve smyslu tohoto článku vyžaduje, aby byl pracovník – a to i ten, jenž je po nástupu do zaměstnání ve zkušební době – který byl z důvodu svého zdravotního postižení prohlášen za nezpůsobilého k výkonu základních funkcí spojených s jeho pracovním místem, zařazen na jiné pracovní místo, pro které má požadované odborné znalosti a schopnosti a pro které je k dispozici, a to za předpokladu, že takové opatření neznamená pro zaměstnavatele neúměrné břemeno.

         (1)  Úř. věst. C 9, 11.1.2021.


title: Věc T-791/19: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Sped-Pro v. Komise („Hospodářská soutěž – Zneužití dominantního postavení – Trh služeb železniční nákladní dopravy – Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti – Článek 7 nařízení (ES) č. 773/2004 – Přiměřená lhůta – Zájem Unie na pokračování v přezkumu stížnosti – Určení orgánu, který je nejvhodnější k přezkoumání stížnosti – Kritéria – Zjevně nesprávné posouzení – Systémové nebo celoplošné nedostatky, pokud jde o dodržení zásad právního státu – Nebezpečí porušení práv stěžovatele v případě zamítnutí stížnosti – Povinnost uvést odůvodnění“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 9. února 2022 – Sped-Pro v. Komise
      (Věc T-791/19) (1)

      („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh služeb železniční nákladní dopravy - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Článek 7 nařízení (ES) č. 773/2004 - Přiměřená lhůta - Zájem Unie na pokračování v přezkumu stížnosti - Určení orgánu, který je nejvhodnější k přezkoumání stížnosti - Kritéria - Zjevně nesprávné posouzení - Systémové nebo celoplošné nedostatky, pokud jde o dodržení zásad právního státu - Nebezpečí porušení práv stěžovatele v případě zamítnutí stížnosti - Povinnost uvést odůvodnění“)
      (2022/C 148/30)
      Jednací jazyk: polština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Sped-Pro S.A. (Varšava, Polsko) (zástupkyně: M. Kozak, advokátka)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Szczodrowski, L. Wildpanner a P. van Nuffel, zmocněnci)

         Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C (2019) 6099 final ze dne 12. srpna 2019 (věc AT.40459 – Železniční nákladní doprava v Polsku – PKP Cargo), kterým se zamítá stížnost žalobkyně týkající se údajného porušení článku 102 SFEU na trhu služeb železniční nákladní dopravy v Polsku.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Rozhodnutí Komise C (2019) 6099 final ze dne 12. srpna 2019 (věc AT.40459 – Železniční nákladní doprava v Polsku – PKP Cargo) se zrušuje.

                  2)

                  Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Sped-Pro S. A.

                  3)

                  Polská republika ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 27, 27.1.2020.


title: Věc T-91/22: Žaloba podaná dne 21. února 2022 – Ruhorimbere v. Rada

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/42

      Žaloba podaná dne 21. února 2022 – Ruhorimbere v. Rada
      (Věc T-91/22)
      (2022/C 148/55)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Éric Ruhorimbere (Mbuji-Mayi, Demokratická republika Kongo) (zástupci: T. Bontinck, P. De Wolf, A. Guillerme a T. Payan, advokáti)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2181 ze dne 9. prosince 2021 (1) v rozsahu, v němž ponechává žalobce jako č. 8 na příloze tohoto rozhodnutí,

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2018/2177 ze dne 9. prosince 2021 (2) v rozsahu, v němž ponechává žalobce jako č. 8 na příloze I tohoto rozhodnutí,

                  —

                  uložil Radě náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce dva žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné s žalobními důvody uplatněnými ve věci T-90/22, Kande Mupompa v. Rada.

         (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2181 ze dne 9. prosince 2021, kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP o omezujících opatřeních vůči Demokratické republice Kongo (Úř. věst. 2021, L 443, s. 75).

         (2)  Prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/2177 ze dne 9. prosince 2021, kterým se provádí článek 9 nařízení (ES) č. 1183/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice (Úř. věst. 2021, L 443, s. 3).


title: Věc T-73/22: Žaloba podaná dne 8. února 2022 – Walsall Conduits v. EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (WALSALL CONDUITS)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/34

      Žaloba podaná dne 8. února 2022 – Walsall Conduits v. EUIPO – Liberty Engineering (Willenhall) (WALSALL CONDUITS)
      (Věc T-73/22)
      (2022/C 148/46)
      Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Walsall Conduits Ltd (Liverpool, Spojené království) (zástupkyně: C. Bey, advokátka)

         Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Liberty Engineering (Willenhall) Ltd (Londýn, Spojené království)

         Údaje týkající se řízení před EUIPO

         Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

         Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie WALSALL – Přihláška č. 16 369 944

         Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

         Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. listopadu 2021 ve věci R 575/2021-1

         Návrhová žádání

      Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  žalobě vyhověl;

                  —

                  napadené rozhodnutí zrušil;

                  —

                  prohlásil námitky za opodstatněné a napadenou přihlášku ochranné známky v plném rozsahu zamítl; podpůrně vrátil věc námitkovému oddělení EUIPO;

                  —

                  rozhodl, že EUIPO a Shiftec (Willenhall) Limited nahradí náklady řízení, včetně nákladů řízení vynaložených žalobkyní v řízení před prvním odvolacím senátem EUIPO.

         Dovolávané žalobní důvody

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009;

                  —

                  Porušení čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a čl. 9 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 207/2009;

                  —

                  Porušení čl. 41 odst. 1 a čl. 47 prvního a druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie;

                  —

                  Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1001 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009.


title: Věc T-709/20: Rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2022 – OJ v. Komise („Veřejná služba – Úředníci – Přijímání – Výběrové řízení EPSO/AD/380/19 – Rozhodnutí, kterým bylo odmítnuto posunout data konání testů výběrového řízení – Lhůty pro absolvování testů výběrového řízení ve zkušebním centru – Právo na spravedlivý proces – Povinnost jednat s náležitou péčí – Rovné zacházení“)

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/23

      Rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2022 – OJ v. Komise
      (Věc T-709/20) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Přijímání - Výběrové řízení EPSO/AD/380/19 - Rozhodnutí, kterým bylo odmítnuto posunout data konání testů výběrového řízení - Lhůty pro absolvování testů výběrového řízení ve zkušebním centru - Právo na spravedlivý proces - Povinnost jednat s náležitou péčí - Rovné zacházení“)
      (2022/C 148/31)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobce: OJ (zástupce: H. E. von Harpe, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Hohenecker a I. Melo Sampaio, zmocněnci)

         Předmět věci

      Návrh podaný na základě článku 270 SFEU a znějící v podstatě na zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 30. ledna 2020, kterým tento úřad odmítl posunout datum zkoušek výběrového řízení EPSO/AD/380/19.

         Výrok rozsudku

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  OJ se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.

         (1)  Úř. věst. C 28, 25. 1 .2021.


title: Věc T-75/22: Žaloba podaná dne 11. února 2022 – Prigožin v. Rada

text:
               4.4.2022

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/35

      Žaloba podaná dne 11. února 2022 – Prigožin v. Rada
      (Věc T-75/22)
      (2022/C 148/47)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Žalobce: Jevgenij Viktorovič Prigožin (Petrohrad, Rusko) (zástupce:: M. Cessieux, advokát)

         Žalovaná: Rada Evropské unie

         Návrhová žádání

      Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

                  —

                  prohlásil žalobu Jevgenije Viktoroviče Prigožina za přípustnou a

            v rozsahu, v němž se týkají žalobce,

                  —

                  zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2021/2197 ze dne 13. prosince 2021, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2020/1999 o omezujících opatřeních proti závažnému porušování a zneužívání lidských práv;

                  —

                  zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2021/2195 ze dne 13. prosince 2021, kterým se provádí nařízení (EU) 2020/1998 o omezujících opatřeních proti závažnému porušování a zneužívání lidských práv;
                  v rozsahu, v němž jej tato dvě rozhodnutí jmenovitě označují jako osobu financující Wagnerovu skupinu;

                  —

                  rozhodl, že jméno Jevgenije Viktoroviče Prigožina musí být v každém případě neprodleně odstraněno z napadených aktů;

                  —

                  uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 87 a 91 jednacího řádu Tribunálu.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

                  1.

                  První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění: Žalobce tvrdí, že Rada nesplnila povinnost uvést odůvodnění napadených aktů, když nepředložila žádné konkrétní odůvodnění pro uvedení jména žalobce v textu napadených rozhodnutí.

                  2.

                  Druhý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci. Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že při neexistenci důkazů pro jeho označení jako „osoby financující Wagnerovu skupinu“ jej Rada mohla v odůvodnění zařazení Wagnerovy skupiny na seznam označit pouze nepřímo, a odchýlila se tak od cíle původně sledovaného opatřením.

                  3.

                  Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobce tvrdí, že nefinancuje Wagnerovu skupinu a že mezi ním a tímto subjektem neexistuje žádná vazba.

                  4.

                  Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení základních práv. Žalobce uvádí, že Rada tím, že jeho jméno uvedla v odůvodnění zařazení Wagnerovy skupiny na seznam, porušila články 10, 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv.