title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. února 2006. # A-Punkt Schmuckhandels GmbH proti Claudii Schmidt. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Landesgericht Klagenfurt - Rakousko. # Volný pohyb zboží - Články 28 ES a 30 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Podomní vyhledávání zakázek - Prodej stříbrných šperků - Zákaz. # Věc C-441/04.

text:
      Věc C-441/04
      A-Punkt Schmuckhandels GmbH
      v.
      Claudia Schmidt
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Klagenfurt)
      „Volný pohyb zboží – Články 28 ES a 30 ES – Opatření s rovnocenným účinkem – Podomní vyhledávání zakázek – Prodej stříbrných šperků – Zákaz“
      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. února 2006
      Shrnutí rozsudku
      Volný pohyb zboží – Množstevní omezení – Opatření s rovnocenným účinkem – Způsoby uvádění na trh
      (Články 28 ES a 30 ES)
      Článek 28 ES nebrání vnitrostátnímu ustanovení, kterým členský stát na svém území zakazuje prodej stříbrných šperků, jakož
         i shromažďování objednávek na stříbrné šperky, prostřednictvím podomního vyhledávání zakázek, pokud se takové ustanovení použije
         na všechny dotčené subjekty a pokud postihuje stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění na trh tuzemských výrobků i výrobků
         pocházejících z jiných členských států. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda může použití vnitrostátního ustanovení bránit
         přístupu výrobků pocházejících z jiných členských států na trh, nebo omezovat tento přístup více, než omezuje přístup tuzemských
         výrobků na trh, a pokud je tomu tak, ověřit, zda je dotyčné opatření odůvodněno cílem obecného zájmu nebo jedním z cílů uvedených
         v článku 30 ES, a zda je uvedené opatření přiměřené tomuto cíli.

      (viz bod 30 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      23. února 2006(*)

      „Volný pohyb zboží – Články 28 ES a 30 ES – Opatření s rovnocenným účinkem – Podomní vyhledávání zakázek – Prodej stříbrných šperků – Zákaz“
      Ve věci C‑441/04,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Landesgericht Klagenfurt
         (Rakousko) ze dne 13. srpna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 20. října 2004, v řízení

      A-Punkt Schmuckhandels GmbH
      proti
      Claudii Schmidt,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení A. Rosas, předseda senátu, J.‑P. Puissochet, U. Lõhmus (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: P. Léger,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za C. Schmidt A. Seebacherem, Rechtsanwalt,
      –       za rakouskou vládu C. Pesendorfer, jako zmocněnkyní,
      –       za Komisi Evropských společenství B. Schimou, jako zmocněncem,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 28 ES a 30 ES.
      2       Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností A‑Punkt Schmuckhandels GmbH (dále jen „A‑Punkt“) a C. Schmidt,
         jehož cílem je uložit posledně uvedené, aby zastavila svou činnost prodeje stříbrných šperků prostřednictvím podomního vyhledávání
         zakázek.

       Vnitrostátní právní rámec
      3       Článek 57 odst. 1 rakouského živnostenského zákona (Gewerbeordnung, BGBl., 194/1994, dále jen „GewO“) zakazuje podomní prodej,
         jakož i shromažďování objednávek určitého zboží, zejména stříbrných šperků, následovně:

      „Zakazují se návštěvy jednotlivců za účelem shromažďování objednávek na prodej potravinových doplňků, jedů, léků, zdravotních
         pomůcek, hodinek a hodin ze vzácných kovů, zlatých, stříbrných nebo platinových výrobků, klenotů a drahých kamenů, zbraní
         a munice, pyrotechnického zboží, kosmetických přípravků, náhrobních kamenů, náhrobků a jejich příslušenství, jakož i věnců
         a jiných náhrobních ozdob. Stejně tak jsou, pokud jde o toto zboží, zakázány reklamní akce, včetně reklamních a poradních
         večírků, organizované v soukromé domácnosti a zaměřené na jednotlivce, ať už je reklamní akce organizována samotným živnostenským
         subjektem, nebo třetí osobou. […]“

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      4       Claudia Schmidt řídí podnik se sídlem v Německu. Provozuje podomní obchod se šperky na území Evropské unie, přičemž vyhledává
         zakázky u jednotlivců v soukromých bytech. Nabízí k prodeji stříbrné šperky a shromažďuje objednávky na tyto šperky. Jednotková
         prodejní cena uvedených šperků nepřekračuje 40 eur.

      5       Dne 18. prosince 2003 zorganizovala C. Schmidt „šperkový večírek“ v soukromé domácnosti v Klagenfurtu v Rakousku. Po tomto
         večírku A‑Punkt, která provozuje konkurenční činnost, podala proti C. Schmidt žalobu před Landesgericht Klagenfurt za účelem
         uložení posledně uvedené, aby zastavila svou činnost z důvodu, že je tato činnost podle čl. 57 odst. 1 GewO zakázána.

      6       Claudia Schmidt nesouhlasí s tvrzením žalobkyně v původním řízení a uplatňuje, že článek 57 GewO je v rozporu s volným pohybem
         zboží, jak je upraven v článku 28 ES. Zdůrazňuje zejména, že podomní prodej stříbrných šperků je legální jak v Německu, tak
         v Itálii a Spojeném království.

      7       Za těchto podmínek se Landgericht Klagenfurt rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)    Musí být články 28 ES a 30 ES vykládány tak, že je zaručena svoboda žalované distribuovat v rámci její podnikatelské činnosti
         stříbrné šperky tím způsobem, že za účelem prodeje takových šperků nebo shromažďování objednávek na stříbrné šperky navštěvuje
         jednotlivce?

      2)      V případě kladné odpovědi na tuto otázku, představuje právní úprava členského státu, podle níž je zakázán prodej stříbrných
         šperků prostřednictvím návštěv jednotlivců za účelem prodeje stříbrných šperků a shromažďování objednávek na takové šperky,
         omezení volného pohybu zboží ve smyslu článků 28 ES a 30 ES?

      3)      V případě kladné odpovědi i na tuto otázku, není právní úprava členského státu, která v rozporu s články 28 ES a 30 ES zakazuje
         distribuci stříbrných šperků prostřednictvím návštěv jednotlivců za účelem prodeje a shromažďování objednávek, v rozporu s právem
         jednotlivce na takový způsob distribuce stříbrných šperků?“

       K předběžným otázkám
      8       Podstatou těchto tří otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda článek 28 ES brání takovému vnitrostátnímu
         ustanovení, jako je článek 57 GewO, který zakazuje prodej stříbrných šperků, jakož i shromažďování objednávek, prostřednictvím
         podomního vyhledávání zakázek?

      9       Úvodem je namístě konstatovat, že článek 57 GewO směřuje k vyloučení jednoho způsobu uvádění na trh, pokud jde o tento druh
         šperků. Mimoto má spor v původním řízení původ v situaci, kdy osoba řídící podnik, který má sídlo v Německu, organizovala
         podomní prodej šperků v Rakousku. Za takových okolností se na vnitrostátní právní úpravu, která zakazuje podomní prodej šperků,
         vztahuje volný pohyb zboží.

      10     Cílem směrnice Rady 85/577/EHS o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372,
         s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262) je částečná harmonizace pravidel v oblasti ochrany spotřebitele pro určité způsoby uvádění
         na trh, mezi kterými jsou obchody uzavřené v průběhu návštěvy dodavatele u jednotlivce doma.

      11     Aniž by bylo třeba hlouběji analyzovat stupeň harmonizace dosažený uvedenou směrnicí, je nesporné, že členské státy mají na
         základě jejího článku 8 pravomoc vydat nebo ponechat v platnosti ustanovení, která zajišťují širší ochranu spotřebitele, než
         je stanovena uvedenou směrnicí.

      12     Jak vyplývá z judikatury Soudního dvora, mohou členské státy z tohoto důvodu zavést nebo zachovat úplný nebo částečný zákaz
         uzavírání smluv mimo obchodní prostory (viz rozsudky ze dne 16. května 1989, Buet a EBS, 382/87, Recueil, s. 1235, bod 16,
         a ze dne 14. března 1991, Di Pinto, C‑361/89, Recueil, s. I‑1189, bod 21). Při výkonu této pravomoci musí být nicméně dodržována
         základní zásada volného pohybu zboží, která je vyjádřena zákazem množstevních omezení dovozu mezi členskými státy, jakož i veškerých
         opatření s rovnocenným účinkem, který je upraven v článku 28 ES (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 25. března 2004, Karner,
         C‑71/02, Recueil, s. I‑3025, bod 34).

      13     Soudní dvůr se již vyslovil ke slučitelnosti různých vnitrostátních ustanovení upravujících způsoby uvádění na trh s článkem
         28 ES (viz zejména rozsudek ze dne 26. května 2005, Burmanjer a další, C‑20/03, Sbírka rozhodnutí, s. I‑4133, bod 22).

      14     Jak Soudní dvůr již mnohokrát rozhodl, je třeba veškerou obchodní právní úpravu členských států, která by mohla ať přímo,
         nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně narušit obchod uvnitř Společenství, považovat za opatření s účinkem rovnocenným množstevním
         omezením, a mít ji tedy z tohoto důvodu za tímto článkem zakázanou (viz zejména rozsudky ze dne 11. července 1974, Dassonville,
         8/74, Recueil, s. 837, bod 5; ze dne 19. června 2003, Komise v. Itálie, C‑420/01, Recueil, s. I‑6445, bod 25, a výše uvedený
         rozsudek Karner, bod 36).

      15     Soudní dvůr nicméně upřesnil v rozsudku ze dne 24. listopadu 1993, Keck a Mithouard (C‑267/91 a C‑268/91, Recueil, s. I‑6097,
         bod 16), že vnitrostátní právní předpisy, které omezují či zakazují některé způsoby prodeje, nemohou narušit obchod mezi členskými
         státy ve smyslu judikatury počínající výše uvedeným rozsudkem Dassonville, za předpokladu, že jsou tyto právní předpisy jednak
         použitelné na všechny dotčené subjekty provozující svou činnost na vnitrostátním území a jednak postihují stejným způsobem,
         právně i fakticky, uvádění tuzemských i zahraničních výrobků pocházejících z jiných členských států na trh (viz rovněž rozsudky
         ze dne 13. ledna 2000, TK‑Heimdienst, C‑254/98, Recueil, s. I‑151, bod 23; ze dne 11. prosince 2003, Deutscher Apothekerverband,
         C‑322/01, Recueil, s. I‑14887, bod 68; výše uvedené rozsudky Karner, bod 37, a Burmanjer a další, bod 24).

      16     Následně Soudní dvůr prohlásil ustanovení týkající se určitých způsobů uvádění na trh za ustanovení upravující způsoby prodeje
         ve smyslu výše uvedeného rozsudku Keck a Mithouard (viz zejména rozsudek ze dne 2. června 1994, Tankstation ’t Heukske a Boermans,
         C‑401/92 a C‑402/92, Recueil, s. I‑2199, body 12 až 14; výše uvedené rozsudky TK‑Heimdienst, bod 24, a Burmanjer a další,
         body 25 a 26).

      17     Jak vyplývá z bodu 9 tohoto rozsudku, týká se dotčená vnitrostátní právní úprava zakazující podomní prodej způsobu uvádění
         na trh. Je nepochybné, že jejím předmětem není úprava obchodu se zbožím mezi členskými státy. Nicméně zákaz podle článku 28 ES
         se na ni nebude vztahovat pouze tehdy, když splní obě podmínky uvedené v bodě 15 tohoto rozsudku.

      18     Pokud jde o první podmínku, zdá se, že se článek 57 GewO použije na všechny dotčené subjekty provozující svou činnost na rakouském
         území, bez ohledu na státní příslušnost. První podmínka uvedená v rozsudku Keck a Mithouard je tak splněna.

      19     Pokud jde o druhou podmínku, je nepochybné, že právní úprava zakazující podomní prodej šperků nečiní rozdíl v závislosti na
         původu dotčených výrobků.

      20     Je třeba dále ověřit, zda obecný zákaz prodávat, jakož i přijímat objednávky na stříbrné šperky prostřednictvím podomního
         vyhledávání zakázek nemůže fakticky více omezovat přístup na trh dotyčných výrobků pocházejících z jiných členských států
         než tuzemských výrobků.

      21     Takové vnitrostátní právní ustanovení, jaké je dotčeno ve věci v původním řízení, může v zásadě omezit celkový objem prodeje
         uvedených výrobků v dotyčném členském státě a následně ovlivnit objem prodeje těchto výrobků pocházejících z jiných členských
         států. Takové konstatování nicméně nepostačí k tomu, aby bylo uvedené ustanovení kvalifikováno jako opatření s rovnocenným
         účinkem (viz zejména výše uvedený rozsudek Keck a Mithouard, bod 13, a rozsudek ze dne 20. června 1996, Semeraro Casa Uno
         a další, C‑418/93 až C‑421/93, C‑460/93 až C‑462/93, C‑ 464/93, C‑9/94 až C‑11/94, C‑14/94, C‑15/94, C‑23/94, C‑24/94 a C‑332/94,
         Recueil, s. I‑2975, bod 24).

      22     Zajisté se může, jak uvádí Komise Evropských společenství, podomní prodej šperků malé hodnoty ukazovat vhodnější a efektivnější
         než prodej v rámci stálých obchodních prostor. Hospodářským subjektům specializovaným na šperky takové hodnoty může totiž
         prodej v rámci stálých obchodních prostor způsobovat v poměru k tomu značně vysoké náklady.

      23     Nicméně skutečnost, že se určitý způsob uvádění na trh ukazuje efektivnější a úspornější, nepředstavuje dostatečný základ
         pro určení, že se na vnitrostátní ustanovení, které ho zakazuje, vztahuje zákaz stanovený v článku 28 ES. Takové ustanovení
         totiž představuje opatření s rovnocenným účinkem pouze tehdy, když vyloučení dotyčného způsobu uvádění na trh postihuje víc
         výrobky pocházející z jiných členských států než tuzemské výrobky.

      24     V tomto ohledu je nepochybné, že se zákaz dotčený v původním řízení netýká všech forem uvádění dotyčného zboží na trh, ale
         pouze jedné z nich, a že se tedy na vnitrostátním území nevylučuje prodej uvedeného zboží jinými způsoby.

      25     Nicméně Soudnímu dvoru poznatky, které má k dispozici, neumožňují s jistotou určit, zda zákaz podomního prodeje podle článku
         57 GewO postihuje více uvádění na trh výrobků pocházejících z jiných členských států než z Rakouska než výrobků pocházejících
         z tohoto členského státu. Za takových podmínek přísluší tedy předkládajícímu soudu ověřit, zda je tato podmínka splněna, a to
         zejména ve světle úvah rozvinutých v bodech 20 až 24 tohoto rozsudku.

      26     Pokud po tomto přezkoumání předkládající soud shledá, že zákaz podle článku 57 GewO postihuje výrobky pocházející z jiných
         členských států více než tuzemské výrobky, pokud jde o přístup na vnitrostátní trh, bude jeho úkolem zjistit, zda je tento
         zákaz odůvodněn cílem obecného zájmu ve smyslu judikatury počínající rozsudkem ze dne 20. února 1979, Rewe-Zentral, zvaným
         „Cassis de Dijon“ (120/78, Recueil, s. 649), nebo jedním z cílů vyjmenovaných v článku 30 ES, a zda je nezbytný a přiměřený
         k uskutečnění tohoto cíle.

      27     V tomto ohledu může ochrana spotřebitele představovat odůvodnění zákazu dotčeného v původním řízení jednak, pokud je tento
         zákaz způsobilý zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a jednak, pokud nepřekračuje meze toho, co je k dosažení tohoto cíle
         nezbytné.

      28     Posouzení musí vzít v ohledu úroveň ochrany, které spotřebitelé požívají v rámci prodeje a shromažďování objednávek na dotyčné
         výrobky na základě směrnice 85/577.

      29     V rámci této kontroly bude třeba rovněž vzít v úvahu zvláštnosti spojené s podomním prodejem stříbrných šperků, zejména potenciálně
         vyšší nebezpečí oklamání spotřebitelů vyplývající z nedostatku informací, nemožnost srovnání cen nebo nedostatečné záruky,
         pokud jde o pravost těchto šperků, jakož i vyšší psychologický tlak na nákup, pokud je prodej organizován v soukromí.

      30     S ohledem na všechny výše uvedené důvody je třeba odpovědět na položené otázky, že pokud jde o volný pohyb zboží, nebrání
         článek 28 ES vnitrostátnímu ustanovení, kterým členský stát na svém území zakazuje prodej stříbrných šperků, jakož i shromažďování
         objednávek na stříbrné šperky, prostřednictvím podomního vyhledávání zakázek, pokud se takové ustanovení použije na všechny
         dotčené subjekty a pokud postihuje stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění na trh tuzemských výrobků i výrobků pocházejících
         z jiných členských států. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda s ohledem na okolnosti věci v původním řízení může použití
         vnitrostátního ustanovení bránit přístupu výrobků pocházejících z jiných členských států na trh, nebo omezovat tento přístup
         více, než omezuje přístup tuzemských výrobků na trh, a pokud je tomu tak, ověřit, zda je dotyčné opatření odůvodněno cílem
         obecného zájmu ve smyslu, který tomuto pojmu přiznává judikatura Soudního dvora, nebo jedním z cílů uvedených v článku 30 ES,
         a zda je uvedené opatření přiměřené tomuto cíli.

       K nákladům řízení
      31     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      Článek 28 ES nebrání vnitrostátnímu ustanovení, kterým členský stát na svém území zakazuje prodej stříbrných šperků, jakož
            i shromažďování objednávek na stříbrné šperky prostřednictvím podomního vyhledávání zakázek, pokud se takové ustanovení použije
            na všechny dotčené subjekty a pokud postihuje stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění na trh tuzemských výrobků i výrobků
            pocházejících z jiných členských států. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda s ohledem na okolnosti věci v původním
            řízení může použití vnitrostátního ustanovení bránit přístupu výrobků pocházejících z jiných členských států na trh, nebo
            omezovat tento přístup více, než omezuje přístup tuzemských výrobků na trh, a pokud je tomu tak, ověřit, zda je dotyčné opatření
            odůvodněno cílem obecného zájmu ve smyslu, který tomuto pojmu přiznává judikatura Soudního dvora, nebo jedním z cílů uvedených
            v článku 30 ES, a zda je uvedené opatření přiměřené tomuto cíli.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: němčina.


title: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2009.#Pärlitigu OÜ proti Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Tallinna Halduskohus - Estonsko.#Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Podpoložka KN 0511 91 10 - Podpoložka KN 0303 22 00 - Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského), chovaného pro hospodářské účely - Nařízení (ES) č.85/2006 - Antidumpingové clo.#Věc C-56/08.

text:
      Věc C-56/08
      Pärlitigu OÜ
      v.
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus)
      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Podpoložka KN 0511 91 10 – Podpoložka KN 0303 22 00 – Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského), chovaného pro hospodářské účely – Nařízení (ES) č.85/2006 – Antidumpingové clo“
      Shrnutí rozsudku
      Společný celní sazebník – Položky sazebníku – Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského), chovaného pro hospodářské účely,
            získané z filetování ryby

      Kombinovaná nomenklatura společného celního sazebníku tvořící přílohu I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře
         a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení č. 1719/2005, musí být vykládána v tom smyslu, že zmrazené páteře z lososa
         obecného (atlantského) (Salmo salar), chovaného pro hospodářské účely, které jsou získány z filetování ryby, musí být zařazeny
         pod podpoložku 0303 22 00 kombinované nomenklatury pod podmínkou, že zboží je v okamžiku proclení způsobilé k lidské výživě,
         což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.

      (viz bod 30 a výrok)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
      16. čevence 2009 (*)

      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Podpoložka KN 0511 91 10 – Podpoložka KN 0303 22 00 – Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského), chovaného pro hospodářské účely – Nařízení (ES) č.85/2006 – Antidumpingové clo“
      Ve věci C‑56/08,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tallinna Halduskohus
         (Estonsko) ze dne 16. ledna 2008, došlým Soudnímu dvoru dne 13. února 2008, v řízení

      Pärlitigu OÜ
      proti
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus,
      SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis (zpravodaj) a J. Malenovský, soudci,
      generální advokátka: V. Trstenjak,
      vedoucí soudní kanceláře: C. Strömholm, rada,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Pärlitigu OÜ M. Maksingem, advokaat,
      –        za estonskou vládu, L. Uibem, jako zmocněncem,
      –        za Radu Evropské unie T. Tobreluts a J.-P. Hixem, jako zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem, Rechtsanwalt,
      –        za Komisi Evropských společenství K. Saaremäel-Stoilov, H. van Vlietem a A. Siposem, jako zmocněnci,
      –        s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 12. února 2009,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu podpoložek 0511 91 10 a 0303 22 00 kombinované nomenklatury tvořící
         přílohu I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním
         sazebníku (Úř. věst. L 256, s.1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005
         (Úř. věst. L 286, s. 1, dále jen „KN“), jakož i platnosti čl. 1 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006
         o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném
         výběru prozatímního cla (Úř. věst. L 15, s. 1).

      2        Žádost byla předložena v rámci sporu mezi Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (dále jen „PMTK“), estonským orgánem
         správy daní a cel a společností Pärlitigu OÜ (dále jen „Pärlitigu“), založenou podle estonského práva, ve věci daňového výměru
         adresovanému této společnosti.

       Právní rámec
      3        Hlava I A první část KN, která je věnovaná všeobecným pravidlům pro její výklad, stanoví:

      „Zařazení zboží do [KN] se řídí těmito zásadami:
      1.       Názvy tříd, kapitol a podkapitol jsou pouze orientační; pro právní účely jsou pro zařazení směrodatná znění čísel a příslušných
         poznámek ke třídám nebo kapitolám a následující ustanovení, pokud znění těchto čísel nebo poznámek nestanoví jinak.

      2.       a)      Každé uvedení výrobku v některém z čísel se vztahuje též na výrobek, který není kompletní nebo jehož zpracování není dokončeno,
         pokud již má při předložení podstatné rysy kompletního nebo dokončeného výrobku. Totéž platí pro zařazení kompletního nebo
         dokončeného výrobku (nebo výrobku zařazovaného podle tohoto pravidla jako kompletní nebo dokončený výrobek), který je předkládán
         v nesmontovaném nebo rozloženém stavu.

      […]
      6.       Zařazení zboží do podpoložek stejného čísla je pro právní účely stanoveno zněním těchto podpoložek a příslušných poznámek
         k podpoložkám, jakož i mutatis mutandis výše uvedenými pravidly, přičemž se rozumí, že srovnávány mohou být pouze položky a podpoložky stejné úrovně. Není-li stanoveno
         jinak, uplatňují se pro účely tohoto pravidla rovněž příslušné poznámky ke třídě a kapitole.“

      4        Třída I druhé části KN, nazvaná „Živá zvířata; živočišné produkty“, obsahuje pět kapitol.

      5        Jednou z nich je kapitola 3, nazvaná „Ryby a korýši, měkkýši a jiní vodní bezobratlí“, která obsahuje číslo 0303. Toto číslo,
         nazvané „Ryby zmrazené, vyjma rybího filé a jiného rybího masa čísla 0304“, je členěno následujícím způsobem:

      „– Lososi (Oncorhynchus nerka, Oncorhynchus gorbuscha, Oncorhynchus keta, Oncorhynchus tschawytscha, Oncorhynchus kisutch, Oncorhynchus masou a Oncorhynchus rhodurus), s výjimkou jater, jiker a mlíčí:

      […]
      0303 22 00 – – Losos obecný (atlantský) (Salmo salar) a hlavatka obecná (podunajská) (Hucho hucho)

      […]“
      6        Poznámky k uvedené kapitole 3 zní:

      „1.       Do této kapitoly nepatří:
      […]
               c)      ryby (včetně jejich jater, jiker a mlíčí) nebo korýši, měkkýši a jiní vodní bezobratlí, mrtví nebo nezpůsobilí k lidskému
         požívání vzhledem k jejich druhu nebo ke stavu, v jakém se nacházejí (kapitola 5); […]

      [...]“.
      7        Pod kapitolou 5 třídy I druhé části KN, nazvané „Výrobky živočišného původu, jinde neuvedené ani nezahrnuté“, je zahrnuto
         i číslo 0511, nazvané „Výrobky živočišného původu, jinde neuvedené ani nezahrnuté; mrtvá zvířata kapitol 1 nebo 3, nezpůsobilá
         k lidskému požívání“, které je dále rozčleněno následujícím způsobem:

      „0511 10 00  – Býčí sperma
                                 – Ostatní:
      0511 91 – – Výrobky z ryb a korýšů, měkkýšů nebo jiných vodních bezobratlých; mrtvá zvířata kapitoly 3:
      0511 91 10 – – – Odpad z ryb
      […]“
      8        Poznámky k uvedené kapitole 5 obsahují následující upřesnění:

      „1       Do této kapitoly nepatří:
               a)      jedlé produkty (jiné než střeva, měchýře a žaludky zvířat, celé nebo jejich části, a tekutá nebo sušená zvířecí krev);
      […]“
      9        Podpodložky informačního systému o integrovaném sazebníku Společenství (TARIC) vztahující se ke kapitole 3 třídy I druhé části
         KN jsou dále rozčleněny následujícím způsobem:

      „0303 22 00 11 – – – Losos obecný (atlantský) (salmo salar)

      0303 22 00 11 – – – – Divoký
      0303 22 00 12 – – – – Ostatní
      0303 22 00 12  – – – – – Celý
      0303 22 00 13 – – – – – Vykuchané ryby, s hlavou
      0303 22 00 15 – – –Ostatní.“
      10      Nařízení č. 85/2006 ve svém článku 1 uvádí:

      „1.       Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely (jiného než volně žijícího), také v podobě
         filé, čerstvého, chlazeného a zmrazeného, kódů KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13
         a ex 0304 20 13 (dále jen ,losos chovaný pro hospodářské účely‘) pocházejícího z Norska.

      […]
      4.       V případě všech [...] ostatních společností [jiných než společnost Nordlaks Oppdrett AS] (doplňkový kód TARIC A999) se výše
         konečného antidumpingového cla rovná rozdílu mezi minimální dovozní cenou stanovenou v odstavci 5 a čistou cenou s dodáním
         na hranice Společenství před proclením, pokud je tato čistá cena s dodáním na hranice Společenství nižší než minimální dovozní
         cena. Pokud se čistá cena s dodáním na hranice Společenství rovná odpovídající minimální dovozní ceně stanovené v odstavci
         5 nebo je vyšší, clo se nevybírá.

      5.       Pro účely odstavce 4 platí minimální dovozní cena stanovená v 2. sloupci v níže uvedené tabulce. Je-li po následném ověřování
         zjištěno, že čistá cena s dodáním na hranice Společenství skutečně zaplacená prvním nezávislým odběratelem ve Společenství
         (cena po dodání) je nižší než čistá cena s dodáním na hranice Společenství před proclením, jak vyplývá z celního prohlášení,
         a cena po dovozu je nižší než minimální dovozní cena, použije se pevně stanovené antidumpingové clo podle 3. sloupce níže
         uvedené tabulky, ledaže by použití pevně stanoveného cla v souladu s 3. sloupcem navýšeného o cenu po dovozu vedlo k částce
         (skutečně zaplacená cena zvýšená o pevně stanovené clo), která je i nadále nižší než minimální dovozní cena podle 2. sloupce
         níže uvedené tabulky. V takovém případě se použije clo ve výši odpovídající rozdílu mezi minimální dovozní cenou podle 2.
         sloupce níže uvedené tabulky a cenou po dovozu. Pokud se pevně stanovené antidumpingové clo vybírá se zpětnou platností, vybere
         se jen rozdíl převyšující předtím zaplacené antidumpingové clo vypočítané z minimální dovozní ceny.

               Způsoby obchodní úpravy lososa chovaného pro hospodářské účely

               Minimální dovozní cena v EUR/kg čisté hmotnosti výrobku

               Pevně stanovené clo v EUR/kg čisté hmotnosti výrobku

                Kód TARIC

               Celá ryba, čerstvá, chlazená nebo zmrazená

               2,80

               0,40

               0302 12 00 12
               0302 12 00 33
               0302 12 00 93
               0303 11 00 93
               0303 19 00 93
               0303 22 00 12
               0303 22 00 83

               Vykuchaná ryba s hlavou, čerstvá, chlazená nebo zmrazená

               3,11

               0,45

               0302 12 00 13
               0302 12 00 34
               0302 12 00 94
               0303 11 00 94
               0303 19 00 94
               0303 22 00 13
               0303 22 00 84

               Ostatní (včetně vykuchané ryby bez hlavy), čerstvé, chlazené nebo zmrazené

               3,49

               0,50

               0302 12 00 15
               0302 12 00 36
               0302 12 00 96
               0303 11 00 18
               0303 11 00 96
               0303 19 00 18
               0303 19 00 96
               0303 22 00 15
               0303 22 00 86

               Celá rybí filé a části filé o hmotnosti jednoho filé vyšší než 300 g, čerstvá, chlazená nebo zmrazená, s kůží

               5,01

               0,73

               0304 10 13 13
               0304 10 13 94
               0304 20 13 13
               0304 20 13 94

               Celá rybí filé a části filé o hmotnosti jednoho filé vyšší než 300 g, čerstvá, chlazená nebo zmrazená, bez kůže

               6,40

               0,93

               0304 10 13 14
               0304 10 13 95
               0304 20 13 14
               0304 20 13 95

               Ostatní celá rybí filé a části filé o hmotnosti jednoho filé 300 g nebo nižší, čerstvá, chlazená nebo zmrazená

               7,73

               1,12

               0304 10 13 15
               0304 10 13 96
               0304 20 13 15
               0304 20 13 96

         [...]“
      11      Nařízení Rady (ES) č. 319/2009 ze dne 16. dubna 2009, kterým se vymezuje oblast působnosti konečného antidumpingového cla
         uloženého nařízením (ES) č. 85/2006 (Úř. věst. L 101, s. 1), nahradilo čl. 1 odst. 1 nařízení č. 85/2006 následujícím textem:

      „Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely (jiného než volně žijícího), také v podobě
         filé, čerstvého, chlazeného a zmrazeného, kódů KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13
         a ex 0304 20 13 (dále jen ,losos chovaný pro hospodářské účely‘) pocházejícího z Norska. Na páteř z lososa, která sestává
         z rybí kosti částečně pokryté masem a která je jedlým vedlejším produktem odvětví rybolovu, kódů KN ex 0302 12 00, ex 0303
         11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, se konečné antidumpingové clo nevztahuje, pokud maso na páteři představuje nejvýše 40 %
         hmotnosti páteře z lososa.“

      12      Článek 2 nařízení č. 319/2009 stanoví:

      „V případě zboží, na něž se nevztahuje čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 85/2006 ve znění tohoto nařízení, se zaplacené nebo
         zaúčtované konečné antidumpingové clo na základě čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 85/2006 v původním znění a prozatímní clo
         vybrané s konečnou platností na základě článku 2 uvedeného nařízení vrátí nebo promine.

      [...]“
      13      Podle svého článku 3 se nařízení č. 319/2009 použije zpětně ode dne 21. ledna 2006.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      14      Dne 19. ledna 2006 koupila společnost Pärlitigu v Norsku na fakturu vydanou společností Fossen AS 13 050 kg zmrazených páteří
         lososa obecného (atlantského) (Salmo salar), chovaného pro hospodářské účely, které jsou získávány z filetování ryby za cenu 6,54 EEK/kg. Z předkládajícího rozhodnutí
         vyplývá, zejména ze znění první předběžné otázky, že se jedná o jedlé produkty, které jsou na trh běžně uváděny jako potravina.

      15      Dne 23. ledna 2006 společnost Pärlitigu zboží dovezla do Estonska pod celním prohlášením č. I 5446, ve kterém zboží popsala
         jako odpad z ryb, odpovídající kódu KN 0511 91 10, z něhož se žádné clo nevybírá. Téhož dne PMTK prohlášení přijal a uvedl
         zmíněné zboží do volného oběhu. Při této příležitosti Pärlitigu zaplatila daň z přidané hodnoty ve výši 15 370 EEK.

      16      Dne 25. ledna 2006 prodala dále společnost Pärlitigu totéž zboží společnosti Alkfish OÜ za cenu 8,47 EEK/kg.

      17      Dne 23. března 2006 odebral pracovník odboru následné kontroly PMTK vzorek dotyčného zboží ve skladu společnosti Alkfish OÜ,
         aby ověřil správnost kódu KN uvedeného na dovozním prohlášení. Analýza vzorku vedla k závěru, že zboží je způsobilé k lidskému
         požívání.

      18      S ohledem na tento závěr PMTK přidělil uvedenému zboží nový kód KN 0303 22 00 a zařadil je pod kód TARIC 0303 22 00 15. Dne
         30. března 2007 vydal celní výměr č. 12-5/177, kterým naúčtoval zejména antidumpingové clo stanovené nařízením č. 85/2006.

      19      Dne 11. dubna 2007 napadla Pärlitigu tento výměr před Tallinna Halduskohus (správní soud v Tallinu), přičemž požadovala jednak
         zrušení výměru, a jednak pozastavení jeho výkonu coby předběžného opatření.

      20      Za těchto podmínek se Tallinna Halduskohus rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „[1)] Musí být [KN] vykládána v tom smyslu, že zmrazené páteře (kosti s rybím masem) z lososa obecného (atlantského) (Salmo salar) chovaného pro hospodářské účely, které jsou získávány z filetování ryby a které jsou jedlé a běžně uváděné na trh jako potravina,
         musí být zařazeny

      a)       do podpoložky 0511 91 10, ‚odpad z ryb‘, nebo
      b)       do podpoložky 0303 22 00 15, ‚ostatní‘ části z ostatního lososa obecného (atlantského) (Salmo salar)?

      [2)]      Bude-li třeba první otázka zodpovězena ve prospěch písm. b), je třeba považovat tabulku obsaženou ve čl. 1 odst. 5 nařízení
         [č. 85/2006] za neplatnou z důvodu porušení zásady proporcionality stanovené v článku 5 Smlouvy [ES], protože podle této tabulky
         je minimální dovozní cena stanovená pro zmrazené páteře lososa vyšší než minimální dovozní cena stanovená pro celou rybu i pro
         vykuchané ryby s hlavou?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce
      21      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda zmrazené páteře (kosti s rybím masem) z lososa obecného (atlantského)
         chovaného pro hospodářské účely, které jsou získávány z filetování ryby, spadají do podpoložky KN 0511 91 10, jakožto odpad
         z ryb nebo do podpoložky KN 0303 22 00, jakožto losos obecný (atlantický) (Salmo salar), konkrétně pak do podpoložky TARIC 0303 22 00 15.

      22      Podle společnosti Pärlitigu, je třeba KN vykládat v tom smyslu, že sporné zboží musí být zařazeno do podpoložky KN 05 11 91 00,
         nazvané „odpad z ryb“, vzhledem k tomu, že tento název odpovídá povaze tohoto zboží a že neexistuje žádná další jemu lépe
         odpovídající podpoložka. Estonská vláda a Komise Evropských společenství se naopak domnívají, že dané zboží vzhledem k tomu,
         že je způsobilé k lidskému požívání, spadá do podpoložky KN 0303 22 00, přesněji pak do podpoložky TARIC 0303 22 00 15.

      23      Je třeba připomenout, že rozhoduje-li Soudní dvůr v řízení o předběžné otázce ve věci sazebního zařazení, spočívá jeho úloha
         spíše v tom, že vnitrostátnímu soudu objasní kritéria, jejichž uplatnění umožní tomuto posledně uvedenému soudu dotčené výrobky
         správně zařadit v KN, než v tom, že zařazení provede samotný Soudní dvůr, a to především proto, že k tomu nutně nemá k dispozici
         všechny potřebné údaje. Vnitrostátní soud se tak v každém případě jeví jako vhodnější k provedení tohoto zařazení (rozsudky
         ze dne 7. listopadu 2002, Lohmann a Medi Bayreuth, C‑260/00 až C‑263/00, Recueil, s. I‑10045, bod 26, jakož i ze dne 16. února
         2006, Proxxon, C‑500/04, Sb. rozh. s. I‑1545, bod 23). Soudní dvůr však může vnitrostátnímu soudu v zájmu podání užitečné
         odpovědi v duchu spolupráce s vnitrostátními soudy poskytnout všechny údaje, o nichž má za to, že jsou nezbytné (viz zejména
         rozsudek ze dne 1. července 2008, MOTOE, C‑49/07, Sb. rozh. s. 4863, bod 30).

      24      Je třeba rovněž připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že v zájmu zaručení právní jistoty a usnadnění kontrol, je
         nutné rozhodující kritérium pro sazební zařazení zboží obecně hledat v jeho charakteristikách a objektivních vlastnostech,
         jak jsou definovány zněním čísla KN a poznámek ke třídám nebo kapitolám (viz zejména rozsudky ze dne 16. září 2004, DFDS,
         C‑396/02, Sb. rozh. s. I‑8439, bod 27; ze dne 15. září 2005, Intermodal Transports, C‑495/03, Sb. rozh. s. I‑8151, bod 4,
         a ze dne 15. února 2007, RUMA, C‑183/06, Sb. rozh. s. I‑1559, bod 27).

      25      V projednávané věci je třeba konstatovat, že zboží dotčené původním řízením není výslovně uvedeno ani v názvech daných čísel
         KN, ani v poznámkách k jejím třídám nebo kapitolám. Nicméně je jisté, že toto zboží spadá do třídy I druhé části KN, s názvem
         „Živá zvířata; živočišné produkty“. Tato třída se dále dělí na pět kapitol, mezi kterými je i kapitola 3, s názvem „Ryby a korýši,
         měkkýši a jiní vodní bezobratlí“, a kapitola 5, s názvem „Výrobky živočišného původu, jinde neuvedené ani nezahrnuté“. Z posledně
         uvedeného názvu jasně vyplývá, že kapitola 5 se týká produktů, které neodpovídají žádnému pojmenování ostatních čtyř kapitol
         jmenované třídy. Krom toho se v poznámce 1 písm. a) téže kapitoly 5 uvádí, že do této kapitoly nepatří jedlé produkty jiné
         než střeva, měchýře a žaludky zvířat a zvířecí krev. V tomto kontextu je třeba určit kritéria, jež by odůvodnila případné
         zařazení zboží dotčené v původním řízení do podpoložky kapitoly 3 třídy I druhé části KN.

      26      Z ustálené judikatury vyplývá, že jak poznámky, které předcházejí kapitoly společného celního sazebníku, tak vysvětlivky k nomenklatuře
         Rady pro společnou celní spolupráci, představují důležité prostředky k zajištění jednotného použití tohoto sazebníku a jako
         takové poskytují poznatky využitelné pro jeho výklad (viz rozsudky ze dne 20. listopadu 1997, Wiener SI, C‑338/95, Recueil,
         s. I‑6495, bod 11, a ze dne 7. února 2002, Turbon International, C‑276/00, Recueil, s. I‑1389, body 22).

      27      Pokud jde o projednávanou věc, je v poznámce 1 písm. c) ke kapitole 3 druhé části třídy I KN uvedeno, že se tato kapitola
         nevztahuje na ryby nezpůsobilé k lidskému požívání z důvodu jejich druhu nebo stavu. Z názvu této poznámky tedy vyplývá, že
         rozhodující kritérium pro určení toho, zda zboží dotčené původním řízením spadá do kapitoly 3, spočívá v jeho způsobilosti
         k lidskému požívání. Za těchto podmínek je zásadní otázkou, zda zmrazené páteře lososa obecného (atlantského) chovaného pro
         hospodářské účely, které jsou získány z filetování ryby, jež tvoří toto zboží, byly v okamžiku jejich proclení způsobilé pro
         lidské požívání (viz obdobně rozsudky ze dne 9. srpna 1994, Neckermann Versand, C‑395/93, Recueil, s. I‑4027, bod 8, a ze
         dne 13. července 2006, Anagram International, C‑14/05, Sb. rozh. s. I‑6763, bod 26), což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      28      V tomto ohledu žalobkyně v původním řízení uvádí, že omezená hodnota uvedeného zboží naznačuje, že i když je produkt, který
         tvoří zboží, za určitých podmínek způsobilý k lidskému požívání, nemůže být považován za potravinu. Struktura kapitoly 3 druhé
         části třídy I KN se totiž týká ryb, jejichž části nebo produkty mohou být ještě použity jako ryby celé nebo jako jejich hlavní
         části. Páteř ryb přitom těmto požadavkům neodpovídá, neboť již nemá takové vlastnosti a hlavní charakteristiky, které by umožnily
         objektivně a na základě ekonomického hlediska přistoupit k jejímu zařazení do podpoložky v kapitole 3.

      29      Avšak vzhledem k tomu, že podle citované judikatury v bodě 24 tohoto rozsudku, se zařazení zboží dotčeného původním řízením
         musí zakládat na jeho objektivních charakteristikách a vlastnostech s ohledem na objektivní charakteristiky a vlastnosti definované
         názvem čísel a poznámek ke kapitole 3 druhé části třídy I KN, je zjevné, že rozhodující faktor pro zařazení tohoto zboží spočívá
         v jeho způsobilosti k lidskému požívání, a nikoli jeho hodnotě nebo množství.

      30      S ohledem na výše uvedené body je třeba odpovědět na první položenou otázku tak, že KN musí být vykládána v tom smyslu, že
         zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského) (Salmo salar) chovaného pro hospodářské účely, které jsou získávány z filetování ryby, musí být zařazeny pod kód KN 0303 22 00 pod podmínkou,
         že je zboží v okamžiku proclení způsobilé k lidskému požití, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

       Ke druhé otázce
      31      Svou druhou otázkou se předkládající soud táže, zda je čl. 1 odst. 5 nařízení č. 85/2006 neplatný, jelikož porušuje zásadu
         proporcionality tím, že stanovuje minimální dovozní cenu pro zmrazenou páteř lososa , která je vyšší než stanovená minimální
         dovozní cena pro celou rybu a pro vykuchané ryby s hlavou.

      32      Toto nařízení stanoví konečné antidumpingové clo z lososa chovaného pro hospodářské účely, také v podobě filé, čerstvého,
         chlazeného a zmrazeného, pocházejícího z Norska, na zboží spadající pod kód TARIC 0303 22 00 15, s názvem „Ostatní (včetně
         vykuchané ryby bez hlavy), čerstvé, chlazené nebo zmrazené“, do kterého musí být zboží dotčené původním řízením zařazeno podle
         celního výměru č. 12-5/177 vydaného PMTK, Uvedené nařízení ve svém čl. 1 odst. 4 stanoví, že výše konečného antidumpingového
         cla se rovná rozdílu mezi minimální dovozní cenou stanovenou v odstavci 5 stejného článku a čistou cenou s dodáním na hranice
         Společenství před proclením, především pokud je tato čistá cena s dodáním na hranice Společenství nižší než minimální dovozní
         cena. Pro zboží, které spadá pod kód TARIC 0303 22 00 15, určuje tabulka uvedená v odstavci 5 minimální dovozní cenu 3,49
         eur/kg, která je ve skutečnosti vyšší než ceny stanovené pro celé ryby a pro vykuchané ryby s hlavou, jež jsou 2,80 a 3,11
         eur/kg.

      33      Rozsah působnosti nařízení č. 85/2006 byl později objasněn nařízením č. 319/2009, jež vstoupilo v platnost dne 16. dubna 2009.

      34      Z pátého až sedmého bodu odůvodnění posledně uvedeného nařízení vyplývá, že Komise – s ohledem na druhou otázku položenou
         v rámci tohoto řízení o předběžné otázce – zahájila částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření týkajících se lososa
         chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska, přičemž tento přezkum omezila na definování výrobku. Bylo považováno
         za vhodné přezkoumat, zda zmrazené páteře z lososa spadají pod definici výrobků dotčených nařízením č. 85/2006, zejména pak
         výrobků uvedených pod názvem „Ostatní (včetně vykuchané ryby, bez hlavy) čerstvé, chlazené nebo zmrazené“, které kromě jiného
         odpovídají kódu TARIC 0303 22 00 15.

      35      Tento přezkum vedl k závěru, že zmrazené páteře z lososa a losos chovaný pro hospodářské účely definovaný článkem 1 nařízení
         č. 85/2006, jsou dva rozdílné produkty, neboť je nelze zaměnit a nekonkurují si na trhu Společenství. V důsledku toho čl. 1
         odst. 1 nařízení, ve znění nařízení č. 319/2009, již stanoví, že na páteř z lososa, která sestává z rybích kostí částečně
         pokrytých masem a která je jedlým vedlejším produktem odvětví rybolovu, spadající pod kódy KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00,
         ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, se konečné antidumpingové clo upravené v nařízení č. 85/2006 nevztahuje, pokud maso na páteři
         představuje nejvýše 40 % hmotnosti páteře z lososa.

      36      Krom toho článek 3 nařízení č. 319/2009 uvádí, že se použije zpětně ode dne 21. ledna 2006. Jeho článek 2 proto stanoví vrácení
         nebo prominutí konečného antidumpingového cla zaplaceného nebo zaúčtovaného na základě čl. 1 odst. 1 nařízení č. 85/2006 v původním
         znění, jakož i prozatímního cla vybraného s konečnou platností za zboží nepokryté čl. 1 odst. 1 nařízení č. 85/2006, ve znění
         nařízení č. 319/2009.

      37      Je třeba konstatovat, že změna nařízení č. 85/2006 provedená nařízením č. 319/2009 se zpětnou účinností způsobila, že odpověď
         Soudního dvora na druhou otázku položenou předkládajícím soudem pozbyla na významu pro řešení sporu v původním řízení.

      38      Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž vyplývá, že předkládající soud má důkazy poskytnuté žalobkyní, které prokazují,
         že ve zboží dotčeném v původním řízení nepřekračuje maso na páteři lososa 24 % hmotnosti páteře lososa, což je přesně to,
         co vedlo jmenovaný soud k pochybnostem ohledně souladu antidumpingových cel použitých na toto zboží na základě nařízení č. 85/2006
         se zásadou proporcionality.

      39      Vzhledem k tomu, že byla prokázána tato skutečnost, platí, že podle nařízení č. 319/2009 je předmětné zboží považováno za
         zboží, na něž se nikdy nevztahovala antidumpingová cla zavedená nařízením č. 85/2006.

      40      Za těchto podmínek není namístě odpovídat na druhou otázku.

       K nákladům řízení
      41      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
      Kombinovaná nomenklatura společného celního sazebníku tvořící přílohu I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července
            1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27.
            října 2005 musí být vykládána v tom smyslu, že zmrazené páteř z lososa obecného (atlantského) (Salmo salar) chovaného pro hospodářské účely, které jsou získány z filetování ryby, musí být zařazeny pod kód KN 0303 22 00 pod podmínkou,
            že zboží je v okamžiku proclení způsobilé k lidskému požití, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: estonština.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 1979. # Státní zastupitelství proti Gilbertu Evenovi a Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS). # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Cour du travail de Liège - Belgie. # # Věc 207/78.


Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 1998. # Compañía Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca) proti Komisi Evropských společenství a Pesquería Vasco-Montañesa SA (Pevasa). # Nepřípustnost. # Spojené věci C-199/94 P a C-200/94 P REV.


Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. června 2015.#Skatteministeriet v. Baby Dan A/S.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret.#Řízení o předběžné otázce – Celní unie a společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení – Položky 7318 a 8302 – Výrobek speciálně určený k upevnění bezpečnostních zábran na ochranu dětí.#Věc C-272/14.


Rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 10. července 1990. # Automec Srl proti Komisi Evropských společenství. # Přípustnost - Hospodářská soutěž. # Věc T-64/89.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. června 2011.#Stichting de Thuiskopie proti Opus Supplies Deutschland GmbH a další.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko.#Sbližování právních předpisů - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Právo na rozmnožování - Výjimky a omezení - Výjimka pro rozmnožování k soukromému užití - Článek 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5 - Spravedlivá odměna - Osoba povinná zaplatit poplatek určený na financování této odměny - Prodej na dálku uskutečněný mezi dvěma osobami s bydlištěm v různých členských státech.#Věc C-462/09.

text:
      Věc C-462/09
      Stichting de Thuiskopie
      v.
      Opus Supplies Deutschland GmbH a další
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden)
      „Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Právo na rozmnožování – Výjimky a omezení – Výjimka pro rozmnožování k soukromému užití – Článek 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5 – Spravedlivá odměna – Osoba povinná zaplatit poplatek určený na financování této odměny – Prodej na dálku uskutečněný mezi dvěma osobami s bydlištěm v různých členských státech“
      Shrnutí rozsudku
      1.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů
            autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování – Výjimka pro rozmnožování k
            soukromému užití – Spravedlivá odměna – Povinná osoba
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst.5)
      2.        Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29 – Harmonizace určitých aspektů
            autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti – Právo na rozmnožování – Výjimka pro rozmnožování k
            soukromému užití
      (Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29, čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst.5)
      1.        Směrnice 2001/29/ES o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, zejména
         její čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu, že za osobu povinnou zaplatit spravedlivou odměnu
         upravenou v uvedeném odst. 2 písm. b) je nutno v zásadě považovat koncového uživatele, který soukromě pořídí rozmnoženinu
         chráněného díla. Avšak vzhledem k tomu, že je v praxi obtížné identifikovat soukromé uživatele a ukládat jim povinnost, aby
         nositelům práv poskytli náhradu za újmu, kterou jim způsobili, mohou členské státy zavést poplatek za soukromé rozmnožování
         k tíži osob, které dávají tomuto koncovému uživateli k dispozici vybavení, přístroje nebo nosiče k rozmnožování, neboť tyto
         osoby mají možnost promítnout výši tohoto poplatku do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů nebo nosičů, kterou
         platí koncový uživatel.

      (viz body 27, 29, výrok 1)
      2.        Směrnice 2001/29 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, zejména
         její čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát, který zavedl systém poplatků za soukromé
         rozmnožování k tíži výrobce nebo dovozce nosičů určených k rozmnožování chráněných děl a na jehož území nastala újma způsobená
         autorům tím, že kupující, kteří zde mají bydliště, užili jejich díla k soukromým účelům, je povinen zajistit, že tito autoři
         skutečně obdrží spravedlivou odměnu jako náhradu této újmy. Pouhá skutečnost, že prodejce vybavení, přístrojů nebo nosičů
         k rozmnožování jednající jako podnikatel je usazen v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště kupující, nemá v tomto
         ohledu na danou povinnost dosáhnout stanoveného výsledku žádný vliv. Je na vnitrostátním soudu, aby v případě, že nelze zajistit
         výběr spravedlivé odměny od kupujících, vykládal vnitrostátní právo tak, že umožní výběr této odměny od povinné osoby jednající
         jako podnikatel.

      (viz bod 41, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      16. června 2011(*)

      „Sbližování právních předpisů – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Právo na rozmnožování – Výjimky a omezení – Výjimka pro rozmnožování k soukromému užití – Článek 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5 – Spravedlivá odměna – Osoba povinná zaplatit poplatek určený na financování této odměny – Prodej na dálku uskutečněný mezi dvěma osobami s bydlištěm v různých členských státech“
      Ve věci C‑462/09,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden
         (Nizozemsko) ze dne 20. listopadu 2009, došlým Soudnímu dvoru dne 25. listopadu 2009, v řízení

      Stichting de Thuiskopie
      proti
      Opus Supplies Deutschland GmbH,
      Mijndert van der Lee,
      Hananja van der Lee,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský (zpravodaj) a T. von Danwitz, soudci,
      generální advokát: N. Jääskinen,
      vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 15. prosince 2010,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Stichting de Thuiskopie T. Cohenem Jehoramem a V. Rörsch, advocaten,
      –        za Opus Supplies Deutschland GmbH, jakož i za M. van der Leea a H. van der Lee D. Visserem a A. Quaedvliegem, advocaten,
      –        za belgickou vládu T. Maternem a J.-C. Halleuxem, jako zmocněnci,
      –        za španělskou vládu N. Díaz Abad, jako zmocněnkyní,
      –        za litevskou vládu D. Kriaučiūnasem a L. Liubertaitė, jako zmocněnci,
      –        za rakouskou vládu E. Riedlem a G. Kunnertem, jako zmocněnci,
      –        za finskou vládu J. Heliskoskim, jako zmocněncem,
      –        za Evropskou komisi A. Nijenhuisem a J. Samnadda, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 10. března 2011,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady
         2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační
         společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).

      2        Tato žádost byla podána ve sporu, v němž proti sobě stojí Stichting de Thuiskopie (dále jen „Stichting“) na jedné straně a Opus
         Supplies Deutschland GmbH (dále jen „Opus“), M. van der Lee a H. van der Lee, dva jednatelé této společnosti, na straně druhé
         a jehož předmětem je úhrada poplatku společností Opus za účelem financování spravedlivé odměny vyplácené nositelům autorských
         práv na základě výjimky pro rozmnožování k soukromému užití (dále jen „poplatek za soukromé rozmnožování“).

       Právní rámec
       Směrnice 2001/29
      3        Devátý, desátý, třicátý první, třicátý druhý, třicátý pátý a třicátý osmý bod odůvodnění směrnice 2001/29 znějí takto:

      „(9)      Jakákoliv harmonizace autorského práva a práv s ním souvisejících musí vycházet z vysoké úrovně ochrany, jelikož taková práva
         jsou pro duševní výtvory zásadní. Jejich ochrana napomáhá zajistit udržení a rozvoj tvořivosti v zájmu autorů, výkonných umělců,
         výrobců, spotřebitelů, kultury, průmyslu a široké veřejnosti. Duševní vlastnictví bylo proto uznáno za nedílnou součást vlastnictví.

      (10)      Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí dostat za užití svého díla přiměřenou
         odměnu, stejně jako výrobci, mají-li tuto činnost financovat. […]

      […]
      (31)      Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany
         [uživatelů předmětů ochrany] musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů. […]

      (32)      Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti. Některé
         výjimky nebo omezení jsou použitelné popřípadě pouze u práva na rozmnožování. To patřičně zohledňuje rozdílné právní tradice
         v členských státech, přičemž je zároveň zajištěno fungování vnitřního trhu. Členské státy by měly dospět k jednotnému používání
         těchto výjimek a omezení, které bude v budoucnu při přezkoumávání prováděcích právních předpisů hodnoceno.

      […]
      (35)      V určitých případech výjimek nebo omezení by nositelé práv měli získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou náhradu za užití
         jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany. Při určování způsobu, podrobností a možné výše odměny je třeba vzít v úvahu
         konkrétní okolnosti každého případu. Při hodnocení těchto okolností by cenným kritériem byla možná újma nositelům práva vyplývající
         z dotyčného úkonu. V případech, kdy nositelé práv již získali platbu v jiné formě, například jako součást licenčního poplatku,
         nemusí přicházet žádná zvláštní nebo samostatná platba v úvahu. Výše spravedlivé odměny by měla brát ohled na míru využití
         prostředků technologické ochrany uvedených v této směrnici. V určitých situacích, kdy je újma způsobená nositeli práva minimální,
         nesmí [nemusí] vzniknout žádná povinnost platby.

      […]
      (38)      Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozmnožování v případě určitých druhů
         rozmnožování zvukových, obrazových nebo audiovizuálních materiálů pro osobní užití, pokud jsou tato výjimka nebo omezení doprovázeny
         spravedlivou odměnou. Tato výjimka nebo omezení mohou zahrnovat zavedení nebo pokračování systémů odměn jako náhrady za újmu
         způsobenou nositelům práva. […]“

      4        Článek 2 směrnice 2001/29 nadepsaný „Právo na rozmnožování“ stanoví:

      „Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv
         prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:

      a)      pro autory v případě jejich děl;
      b)      pro výkonné umělce v případě záznamů jejich výkonů;
      c)      pro výrobce zvukových záznamů v případě jejich zvukových záznamů;
      d)      pro výrobce prvotních záznamů filmů ve vztahu k originálům a rozmnoženinám jejich filmů;
      e)      pro vysílací organizace v případě záznamu jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo
         družice.“

      5        Článek 5 téže směrnice nadepsaný „Výjimky a omezení“ ve svém odst. 2 písm. b) stanoví:

      „Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práva na rozmnožování podle článku 2 v těchto případech:
      […]
      b)      u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo
         ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu, která, pokud jde o dotyčné dílo nebo
         předmět ochrany, bere ohled na použití nebo nepoužití technologických prostředků uvedených v článku 6.“

      6        Článek 5 odst. 5 uvedené směrnice stanoví:

      „Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu
         s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.“

       Vnitrostátní právní úprava
      7        Článek 16c odst. 1 až 3 zákona o autorském právu (Auteurswet, Staatsblad 2008, č. 538) stanoví:

      „1.      Za porušení autorského práva k literárnímu, vědeckému či uměleckému dílu se nepovažuje rozmnožení celého díla nebo jeho části
         na nosiči určeném k rozmnožování díla, pokud k rozmnožení dojde za účelem, který není přímo ani nepřímo komerční, a pokud
         slouží výlučně k vlastní praktické přípravě nebo k vlastnímu studiu či využití fyzickou osobou, která tuto rozmnoženinu pořídí.

      2.      Za rozmnožení ve smyslu odstavce 1 se vybírá spravedlivá odměna pro autora nebo jeho právní nástupce. Tuto odměnu je povinen
         uhradit výrobce nebo dovozce nosičů ve smyslu odstavce 1.

      3.      Výrobci tato povinnost úhrady vzniká v okamžiku, kdy lze jím zhotovené nosiče uvést na trh. Dovozci tato povinnost vzniká
         v okamžiku dovozu.“

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      8        Jak vyplývá z čl. 16c odst. 1 zákona o autorském právu, Nizozemské království do svého vnitrostátního práva zavedlo výjimku
         pro rozmnožování k soukromému užití. Poplatek za soukromé rozmnožování platí podle odstavce 2 téhož článku výrobce nebo dovozce
         nosiče určeného k rozmnožování.

      9        Stichting je nizozemská organizace pověřená vybíráním poplatku za soukromé rozmnožování.

      10      Opus je společnost se sídlem v Německu, která prostřednictvím internetu uvádí na trh prázdné nosiče určené k rozmnožování,
         tj. nosiče nenahrané. Při své činnosti se zaměřuje zejména na Nizozemsko, a to prostřednictvím internetových stránek v nizozemském
         jazyce orientovaných na nizozemské spotřebitele.

      11      Kupní smlouva, kterou vypracovala společnost Opus, stanoví, že zadá-li nizozemský spotřebitel objednávku online, tato objednávka
         se zpracuje v Německu a zboží zašle z Německa do Nizozemska provozovatel poštovních služeb jménem zákazníka a na jeho účet,
         ačkoli si služby tohoto provozovatele ve skutečnosti objednává společnost Opus.

      12      Společnost Opus neplatí z nosičů informací dodaných svým zákazníkům do Nizozemska poplatek za soukromé rozmnožování ani v tomto
         členském státě, ani v Německu. Předkládající soud dále uvádí, že cena nosičů určených k rozmnožování, které jsou společností
         Opus takto uváděny na trh, nezahrnuje poplatek za soukromé rozmnožování.

      13      Organizace Stichting, která tvrdí, že společnost Opus musí být považována za „dovozce“ ve smyslu zákona o autorském právu,
         a tedy za osobu povinnou k úhradě poplatku za soukromé rozmnožování, zahájila proti této společnosti u nizozemských soudů
         řízení o zaplacení tohoto poplatku.

      14      S odkazem na ustanovení kupní smlouvy společnost Opus namítla, že co se týče nosičů určených k rozmnožování, které uvádí na
         trh, ji nelze považovat za jejich dovozce do Nizozemska. Společnost Opus tvrdí, že za dovozce je třeba považovat nizozemské
         kupující, tedy jednotlivé spotřebitele.

      15      S tímto argumentem, který společnost Opus uplatnila na svou obranu, se ztotožnil nizozemský soud prvního stupně a poté i nizozemský
         odvolací soud, které odmítly návrh organizace Stichting na zaplacení poplatku. Organizace Stichting podala dovolání k předkládajícímu
         soudu.

      16      Předkládající soud si klade otázku, zda je řešení sporu v původním řízení, k jakému dospěly uvedené soudy, v souladu se směrnicí
         2001/29. Kdyby totiž měl být kupující, tj. jednotlivý spotřebitel, považován za dovozce, a tím i za osobu povinnou zaplatit
         poplatek za soukromé rozmnožování, pak by se tím podle předkládajícího soudu připustilo, že je tento poplatek ve skutečnosti
         nevymahatelný, neboť jednotlivého kupujícího lze v praxi stěží identifikovat. Předkládající soud si tak klade otázku, zda
         nemá být pojem „dovozce“ definován šířeji, tedy nad rámec svého čistě jazykového významu, to znamená tak, že se přihlédne
         rovněž ke konečnému určení nosičů informací, které je zřejmé i prodejci, který jedná jako podnikatel.

      17      Za těchto okolností se Hoge Raad der Nederlanden rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Poskytuje směrnice 2001/29[…] zejména ve svém čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5 kritéria k zodpovězení otázky, kdo má být podle
         vnitrostátních právních předpisů považován za osobu povinnou zaplatit ,spravedlivou odměnu‘ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b)?
         Pokud [je odpověď na tuto otázku kladná], jaká jsou tato kritéria?

      2)      Ukládá čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29[…] v případě smlouvy sjednané na dálku, kdy je kupující usazen v jiném členském státě
         než prodávající, povinnost vykládat vnitrostátní právo tak široce, že alespoň v jednom z členských států, kterých se smlouva
         sjednaná na dálku týká, je ,spravedlivou odměnu‘ podle čl. 5 odst. 2 písm. b) povinen platit podnikatel?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce
      18      V rámci první otázky se předkládající soud táže, zda ustanovení směrnice 2001/29, a zejména jejího čl. 5 odst. 2 písm. b)
         a odst. 5 musejí být vykládána v tom smyslu, že obsahují kritéria, jež umožňují určit, kdo má být považován za osobu povinnou
         uhradit spravedlivou odměnu na základě výjimky pro rozmnožování k soukromému užití.

      19      Úvodem je třeba připomenout, že podle článku 2 směrnice 2001/29 členské státy v zásadě poskytnou autorům výlučné právo udělit
         svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jejich děl jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv
         formě, vcelku nebo po částech.

      20      Podle čl. 5 odst. 2 písm. b) téže směrnice však mohou členské státy stanovit výjimku z výlučného práva autora na rozmnožování
         jeho díla u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které
         nejsou přímo ani nepřímo komerční (tzv. „výjimka pro rozmnožování k soukromému užití“).

      21      Článek 5 odst. 5 uvedené směrnice však k zavedení výjimky pro rozmnožování k soukromému užití stanoví trojici podmínek, a sice
         že tato výjimka může být použita pouze ve zvláštních případech, dále že nesmí být v rozporu s běžným způsobem užití díla a konečně
         že touto výjimkou nesmí být nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele autorského práva.

      22      S ohledem na posledně uvedenou podmínku jsou tedy členské státy povinny při rozhodování o tom, zda do svého vnitrostátního
         práva zavedou výjimku pro rozmnožování k soukromému užití, upravit na základě čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 úhradu
         „spravedlivé odměny“ ve prospěch nositelů práv (viz také rozsudek ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, Sb. rozh. s. I‑0000,
         bod 30).

      23      Pokud jde o odpověď na otázku, kdo má být považován za osobu povinnou k úhradě spravedlivé odměny, je třeba konstatovat, že
         ustanovení směrnice 2001/29 výslovně neupravují, kdo má uvedenou odměnu zaplatit, takže při určování, kdo je povinen ji uhradit,
         mají členské státy široký prostor pro uvážení.

      24      Je však nutno připomenout, že Soudní dvůr již určil, že pojetí a výše spravedlivé odměny mají souvislost s újmou, která autorovi
         vznikla v důsledku rozmnožení jeho chráněného díla pro soukromé užití bez jeho svolení. Z tohoto úhlu pohledu musí být na
         spravedlivou odměnu nahlíženo jako na protiplnění za újmu způsobenou autorovi (výše uvedený rozsudek Padawan, bod 40).

      25      Jak dále vyplývá z třicátého prvního bodu odůvodnění směrnice 2001/29 a z bodu 43 výše uvedeného rozsudku Padawan, je třeba
         zachovat „přiměřenou rovnováhu“ mezi právy a zájmy autorů, kteří mají nárok na spravedlivou odměnu, a právy a zájmy uživatelů
         předmětů ochrany.

      26      Vzhledem k tomu, že osobou, která způsobila újmu nositeli výlučného práva na rozmnožování, je osoba, která pro soukromé užití
         pořizuje rozmnoženinu chráněného díla, ačkoli uvedeného nositele práv předem nepožádala o svolení, je tedy v zásadě tato osoba
         povinna nahradit újmu vzniklou v souvislosti s tímto rozmnožením tím, že bude financovat náklady na odměnu, která bude tomuto
         nositeli práv zaplacena (výše uvedený rozsudek Padawan, bod 45).

      27      Soudní dvůr již ale připustil, že poněvadž je v praxi obtížné identifikovat soukromé uživatele a ukládat jim povinnost, aby
         nositelům práv poskytli náhradu za újmu, kterou jim způsobili, jsou členské státy oprávněny zavést k financování spravedlivé
         odměny „poplatek za soukromé rozmnožování“ nikoli k tíži dotyčných soukromých osob, nýbrž k tíži osob, jež disponují vybavením,
         přístroji a nosiči pro digitální rozmnožování, a které z tohoto důvodu právně nebo fakticky dávají toto vybavení k dispozici
         soukromým osobám nebo jim poskytují rozmnožovací služby. V rámci tohoto systému se povinnost zaplatit poplatek za soukromé
         rozmnožování vztahuje na osoby disponující tímto vybavením (výše uvedený rozsudek Padawan, bod 46).

      28      Soudní dvůr dále upřesnil, že vzhledem k tomu, že uvedený systém umožňuje osobám povinným zaplatit poplatek za soukromé rozmnožování
         promítnout jeho výši do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů a nosičů pro rozmnožování nebo do ceny za poskytnutí
         rozmnožovací služby, zátěž spojenou s poplatkem ponese v konečném důsledku soukromý uživatel, který tuto cenu platí, a to
         v souladu s „přiměřenou rovnováhou“, kterou je třeba nalézt mezi zájmy autorů a zájmy uživatelů předmětů ochrany (výše uvedený
         rozsudek Padawan, body 48 a 49).

      29      S ohledem na předchozí úvahy je třeba na první otázku odpovědět tak, že směrnice 2001/29, zejména její čl. 5 odst. 2 písm. b)
         a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu, že za osobu povinnou zaplatit spravedlivou odměnu upravenou v uvedeném odst. 2
         písm. b) je nutno v zásadě považovat koncového uživatele, který soukromě pořídí rozmnoženinu chráněného díla. Členské státy
         však mohou zavést poplatek za soukromé rozmnožování k tíži osob, které dávají tomuto koncovému uživateli k dispozici vybavení,
         přístroje nebo nosiče k rozmnožování, neboť tyto osoby mají možnost promítnout výši tohoto poplatku do ceny za poskytnutí
         uvedeného vybavení, přístrojů nebo nosičů, kterou platí koncový uživatel.

       Ke druhé otázce
      30      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda v případě smlouvy sjednané na dálku mezi kupujícím a prodejcem vybavení,
         přístrojů nebo nosičů k rozmnožování jednajícím jako podnikatel, kteří jsou usazeni v různých členských státech, ukládá směrnice
         2001/29 takový výklad vnitrostátního práva, který umožní, aby byla spravedlivá odměna vybrána od osoby jednající jako podnikatel.

      31      V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29, který obsahuje kumulativně stanovené podmínky týkající
         se zejména použití výjimky pro rozmnožování k soukromému užití, jako takový neobsahuje nic, co by umožňovalo nějaký konkrétní
         výklad ohledně osoby, kterou je třeba považovat za osobu povinnou zaplatit spravedlivou odměnu ve prospěch autorů na základě
         výjimky pro rozmnožování k soukromému užití v rámci takové smlouvy uzavřené na dálku, jako je smlouva, o kterou jde ve věci
         v původním řízení.

      32      Je však třeba připomenout, že z devátého bodu odůvodnění směrnice 2001/29 vyplývá, že si zákonodárce Unie přál, aby byla zaručena
         vysoká úroveň ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících, jelikož taková práva jsou pro duševní výtvory zásadní.
         Jejich ochrana napomáhá zajistit udržení a rozvoj tvořivosti v zájmu autorů, výkonných umělců, výrobců, spotřebitelů, kultury,
         průmyslu a široké veřejnosti. Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí tedy podle
         desátého bodu odůvodnění téže směrnice dostat za užití svého díla přiměřenou odměnu.

      33      Z článku 5 odst. 2 písm. b) a z třicátého pátého bodu odůvodnění uvedené směrnice tak konkrétně vyplývá, že v členských státech,
         které zavedly výjimku pro rozmnožování k soukromému užití, musejí nositelé práv získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou
         náhradu za užití jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany bez jejich svolení. Zavedením výjimky pro rozmnožování
         k soukromému užití dále nemohou být podle odstavce 5 téhož článku nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele autorského
         práva.

      34      Z toho vyplývá, že tato ustanovení ukládají členskému státu, který ve svém vnitrostátním právu zavedl výjimku pro rozmnožování
         k soukromému užití, povinnost dosáhnout určitého výsledku v tom smyslu, že je tento stát povinen zajistit v rámci svých pravomocí,
         že bude skutečně vybrána spravedlivá odměna, která má autorům nahradit způsobenou újmu, zejména pokud tato újma vznikla na
         území uvedeného členského státu, neboť jinak by tato ustanovení pozbyla užitečného účinku.

      35      Vzhledem k tomu, že koncoví uživatelé, kteří rozmnožují chráněné dílo k soukromému užití, ačkoli předem nepožádali nositele
         práv o svolení, a kteří tak nositeli práv způsobí újmu, jsou v zásadě povinni tuto újmu nahradit, jak již bylo uvedeno v bodě
         26 tohoto rozsudku, lze předpokládat, že újma, kterou je třeba nahradit, vznikla na území členského státu, ve kterém mají
         tito koncoví uživatelé bydliště.

      36      Z výše uvedeného vyplývá, že pokud členský stát ve svém vnitrostátním právu zavedl výjimku pro rozmnožování k soukromému užití
         a pokud koncoví uživatelé, kteří soukromě rozmnožují chráněné dílo, mají bydliště na jeho území, je tento členský stát povinen
         v rámci své územní jurisdikce zajistit, že spravedlivá odměna jakožto náhrada újmy vzniklé autorům na území uvedeného státu
         bude skutečně vybrána.

      37      Ve věci v původním řízení je nesporné, že újma způsobená autorům vznikla na nizozemském území, neboť na něm mají bydliště
         kupující jakožto soukromí koncoví uživatelé chráněných děl. Rovněž je nesporné, že se Nizozemské království rozhodlo zavést
         systém pro výběr spravedlivé odměny, kterou na základě výjimky pro rozmnožování k soukromému užití platí výrobce nebo dovozce
         nosičů určených k rozmnožování chráněných děl.

      38      Podle údajů obsažených v předkládacím rozhodnutí se v případě takových smluv, jako jsou smlouvy ve věci v původním řízení,
         v praxi ukazuje, že výběr takové odměny od koncových uživatelů coby dovozců těchto nosičů do Nizozemska je nemožný.

      39      Pokud tomu tak je a přihlédne-li se k tomu, že systém výběru zvolený dotyčným členským státem jej nemůže zprostit povinnosti
         dosáhnout výsledku spočívajícího v tom, že autorům, jimž byla způsobena újma, zaručí skutečné vyplacení spravedlivé odměny
         jako náhrady za újmu vzniklou na jeho území, je na orgánech tohoto členského státu, a zejména na jeho orgánech soudních, aby
         nalezly takový výklad vnitrostátního práva, který bude v souladu s uvedenou povinností dosáhnout stanoveného výsledku a který
         zaručí výběr uvedené odměny od prodávajícího, který přispěl k dovozu uvedených nosičů tím, že je poskytl koncovým uživatelům.

      40      Za takových okolností, jako jsou okolnosti připomenuté zejména v bodě 12 tohoto rozsudku, nemá v tomto ohledu na danou povinnost
         uvedeného členského státu žádný vliv skutečnost, že v případě takových smluv sjednaných na dálku, jako jsou smlouvy ve věci
         v původním řízení, je prodejce jednající jako podnikatel, který kupujícím s bydlištěm na území tohoto členského státu poskytuje
         jakožto koncovým uživatelům vybavení, přístroje nebo nosiče k rozmnožování, usazen v jiném členském státě.

      41      S ohledem na předchozí úvahy je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že směrnice 2001/29, zejména její čl. 5 odst. 2 písm. b)
         a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát, který zavedl systém poplatků za soukromé rozmnožování k tíži
         výrobce nebo dovozce nosičů určených k rozmnožování chráněných děl a na jehož území nastala újma způsobená autorům tím, že
         kupující, kteří zde mají bydliště, užili jejich díla k soukromým účelům, je povinen zajistit, že tito autoři skutečně obdrží
         spravedlivou odměnu jako náhradu této újmy. Pouhá skutečnost, že prodejce vybavení, přístrojů nebo nosičů k rozmnožování jednající
         jako podnikatel je usazen v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště kupující, nemá v tomto ohledu na danou povinnost
         dosáhnout stanoveného výsledku žádný vliv. Je na vnitrostátním soudu, aby v případě, že nelze zajistit výběr spravedlivé odměny
         od kupujících, vykládal vnitrostátní právo tak, že umožní výběr této odměny od povinné osoby jednající jako podnikatel.

       K nákladům řízení
      42      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      1)      Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv
            s ním souvisejících v informační společnosti, zejména její čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu,
            že za osobu povinnou zaplatit spravedlivou odměnu upravenou v uvedeném odst. 2 písm. b) je nutno v zásadě považovat koncového
            uživatele, který soukromě pořídí rozmnoženinu chráněného díla. Členské státy však mohou zavést poplatek za soukromé rozmnožování
            k tíži osob, které dávají tomuto koncovému uživateli k dispozici vybavení, přístroje nebo nosiče k rozmnožování, neboť tyto
            osoby mají možnost promítnout výši tohoto poplatku do ceny za poskytnutí uvedeného vybavení, přístrojů nebo nosičů, kterou
            platí koncový uživatel.
      2)      Směrnice 2001/29, zejména její čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5, musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát, který zavedl
            systém poplatků za soukromé rozmnožování k tíži výrobce nebo dovozce nosičů určených k rozmnožování chráněných děl a na jehož
            území nastala újma způsobená autorům tím, že kupující, kteří zde mají bydliště, užili jejich díla k soukromým účelům, je povinen
            zajistit, že tito autoři skutečně obdrží spravedlivou odměnu jako náhradu této újmy. Pouhá skutečnost, že prodejce vybavení,
            přístrojů nebo nosičů k rozmnožování jednající jako podnikatel je usazen v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště
            kupující, nemá v tomto ohledu na danou povinnost dosáhnout stanoveného výsledku žádný vliv. Je na vnitrostátním soudu, aby
            v případě, že nelze zajistit výběr spravedlivé odměny od kupujících, vykládal vnitrostátní právo tak, že umožní výběr této
            odměny od povinné osoby jednající jako podnikatel.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.