title: Rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 14. června 2011. # Sphere Time proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # (Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující hodinky připevněné k řemínku - Starší (průmyslový) vzor - Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti - Individuální povaha - Zneužití pravomoci - Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nařízení (ES) č. 6/2002. # Věc T-68/10.

text:
      Věc T-68/10
      Sphere Time
      v.
      Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
      „(Průmyslový) vzor Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující hodinky připevněné k řemínku – Starší (průmyslový) vzor – Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti – Individuální povaha – Zneužití pravomoci – Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nařízení (ES) č. 6/2002“
      Shrnutí rozsudku
      1.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Nedostatek individuální povahy –Zpřístupnění původcem vzoru nebo jeho
            právním nástupcem
      (Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 7 odst. 2)
      2.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Nedostatek individuální povahy – Informovaný uživatel – Pojem
      (Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 6 odst. 1)
      3.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Nedostatek individuální povahy – (Průmyslový) vzor, který u informovaného
            uživatele nevyvolává celkový dojem, který se liší od celkového dojmu vyvolaného starším (průmyslovým) vzorem
      (Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 6 odst. 1)
      4.      (Průmyslové) vzory Společenství – Důvody neplatnosti – Nedostatek individuální povahy – (Průmyslový) vzor, který u informovaného
            uživatele nevyvolává celkový dojem, který se liší od celkového dojmu vyvolaného starším (průmyslovým) vzorem – Globální posouzení
            všech prvků ztvárněných starším (průmyslovým) vzorem
      (Nařízení Rady č. 6/2002, čl. 6 odst. 1)
      1.      Cílem čl. 7 odst. 2 nařízení č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství je poskytnout původci vzoru nebo jeho právnímu
         nástupci možnost uvádět (průmyslový) vzor na trh během dvanácti měsíců před tím, než přistoupí k formálnímu podání přihlášky.

      V průběhu tohoto období si tak původce vzoru nebo jeho právní nástupce mohou ověřit obchodní úspěch dotčeného (průmyslového)
         vzoru před tím, než uhradí poplatky související se zápisem, a nemusí se obávat, že by zpřístupnění veřejnosti, ke kterému
         při této příležitosti došlo, mohlo být úspěšně uplatněno v rámci řízení o prohlášení neplatnosti zahájeného po případném zápisu
         dotčeného (průmyslového) vzoru.

      Aby byl tedy uvedený článek použitelný v rámci řízení o prohlášení neplatnosti, musí majitel (průmyslového) vzoru, kterého
         se týká návrh na prohlášení neplatnosti, prokázat, že je buď původcem (průmyslového) vzoru uplatněného k podložení uvedeného
         návrhu, anebo právním nástupcem tohoto původce.

      (viz body 24–26)
      2.      Postavení „uživatele“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení č. 6/2002 o (průmyslových) vzorech Společenství znamená, že dotyčná
         osoba výrobek, v němž je (průmyslový) vzor ztělesněn, užívá v souladu s účelem, ke kterému je tento výrobek určen. Přívlastek
         „informovaný“ krom toho naznačuje, že uživatel, aniž by byl návrhářem či technickým odborníkem, zná různé (průmyslové) vzory
         existující v dotyčném odvětví, má určitý stupeň znalostí, pokud jde o prvky, které tyto (průmyslové) vzory obvykle obsahují
         a v důsledku svého zájmu o dotyčné výrobky vykazuje při jejich užívání relativně vysoký stupeň pozornosti.

      Pokud jde o reklamní zboží, pojem „informovaný uživatel“ zahrnuje jednak profesionála, který jej nakupuje za účelem jeho distribuce
         konečným uživatelům, a jednak konečné uživatele samotné. Skutečnost, že jedna ze dvou skupin informovaných uživatelů dotčené
         (průmyslové) vzory vnímá tak, že vyvolávají tentýž celkový dojem, je dostačující ke konstatování, že zpochybněný (průmyslový)
         vzor postrádá individuální povahu.

      (viz body 51, 53, 56)
      3.      (Průmyslový) vzor představující řemínek, jehož pásky se na jednom z konců spojují, následně se překrývají a tvoří na druhém
         konci smyčku, s kulatými hodinkami připevněnými k řemínku v místě, kde se jeden pásek řemínku vzdaluje od druhého a se dvěma
         soustřednými kruhy nacházejícími se okolo okraje hodinek, přičemž vnější kruh vykazuje štěrbinu směřující směrem nahoru, ve
         které je umístěna seřizovací korunka, postrádá individuální povahu ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002 o (průmyslových)
         vzorech Společenství.

      Uvedený (průmyslový) vzor a vzor SYMBICORT, který rovněž představuje řemínek v podstatě týchž rozměrů, ke kterému jsou na
         stejném místě připevněny kulaté ručičkové hodinky, jejichž okraj obklopují dva soustředné kruhy, přičemž vnější kruh je přerušen
         štěrbinou směřující na stejnou stranu, ve které je umístěna seřizovací korunka, vyvolávají u informovaného uživatele tentýž
         celkový dojem.

      Nelze totiž konstatovat žádnou významnou odlišnost, pokud jde o poměrnou délku a šířku řemínků dotčených (průmyslových) vzorů.
      Dále pak skutečnost, že je řemínek vzoru SYMBICORT ztvárněn v černé barvě, není významná, jelikož pro zpochybněný (průmyslový)
         vzor nebyla požadována žádná barva. Stejně tak v rozsahu, v němž posledně uvedený (průmyslový) vzor představuje reklamní zboží,
         je odůvodněné mít za to, že při jeho užívání bude označen ochrannou známkou. V důsledku toho ani výskyt ochranné známky SYMBICORT
         na vzoru SYMBICORT nepředstavuje významnou odlišnost.

      Konečně detaily týkající se úpravy pouzder hodinek obou (průmyslových) vzorů a jejich ciferníků nejsou dostatečně významné
         na to, aby ovlivnily celkový dojem vyvolaný uvedenými (průmyslovými) vzory. Je tomu tak tím spíše, že ručičky hodinek a obdélníkový
         prvek umístěný na ciferníku hodinek nejsou prvky, které jsou chráněny zpochybněným (průmyslovým) vzorem.

      (viz body 70, 79, 81–84)
      4.      Při posuzování starších (průmyslových) vzorů není namístě v rámci řízení o prohlášení neplatnosti přezkoumávat samostatně
         a výlučně jejich grafická vyobrazení, ale je třeba posoudit globálně všechny předložené prvky, které umožní dostatečně přesně
         a jasně určit celkový dojem vyvolaný dotčeným (průmyslovým) vzorem. Pokud jde konkrétně o (průmyslové) vzory, které byly přímo
         užívány v obchodě, aniž byly předmětem zápisu, nelze totiž vyloučit, že neexistuje grafické vyobrazení ukazující všechny jejich
         relevantní detaily, srovnatelné s vyobrazením v přihlášce k zápisu. Za těchto okolností by od osoby, která podala návrh na
         prohlášení neplatnosti, bylo přehnané vyžadovat, aby bylo takové vyobrazení ve všech případech předloženo.

      (viz body 73–74)
ROZSUDEK TRIBUNÁLU (čtvrtého senátu)
      14. června 2011(*)

      „(Průmyslový) vzor Společenství – Řízení o prohlášení neplatnosti – Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující hodinky připevněné k řemínku – Starší (průmyslový) vzor – Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti – Individuální povaha – Zneužití pravomoci – Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nařízení (ES) č. 6/2002“
      Ve věci T‑68/10,
      Sphere Time, se sídlem ve Windhofu (Lucembursko), zastoupená C. Jägerem, N. Gehlsenem a M.-C. Simonem, advokáty,

      žalobkyně,
      proti
      Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), zastoupenému D. Botisem, jako zmocněncem,

      žalovanému,
      přičemž další účastnicí řízení před odvolacím senátem OHIM byla
      Punch SAS, se sídlem v Nice (Francie),

      jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 2. prosince 2009 (věc R 1130/2008-3)
         týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Punch SAS a Sphere Time,

      TRIBUNÁL (čtvrtý senát),
      ve složení I. Pelikánová (zpravodajka), předsedkyně, K. Jürimäe a M. van der Woude, soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: S. Spyropoulos, rada,
      s přihlédnutím k žalobě došlé kanceláři Tribunálu dne 15. února 2010,
      s přihlédnutím k vyjádření k žalobě došlému kanceláři Tribunálu dne 1. června 2010,
      s přihlédnutím k písemné otázce Tribunálu žalobkyni,
      po jednání konaném dne 18. ledna 2011,
      vydává tento
      Rozsudek
       Skutečnosti předcházející sporu
      1        Žalobkyně, společnost Sphere Time, je majitelkou (průmyslového) vzoru Společenství zapsaného pod číslem 325949-0002 a přihlášeného
         dne 14. dubna 2005 [dále jen „zpochybněný (průmyslový) vzor“]. Zpochybněný (průmyslový) vzor, který je určen k použití pro
         hodinky, je vyobrazen následovně:

      2        Dne 26. března 2007 další účastnice řízení před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky
         a vzory) (OHIM), společnost Punch SAS, podala u OHIM návrh na prohlášení neplatnosti zpochybněného (průmyslového) vzoru, založený
         na čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř.
         věst. 2002, L 3, s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142). V návrhu na prohlášení neplatnosti další účastnice řízení před odvolacím
         senátem uvedla, že zpochybněný (průmyslový) vzor není nový a že postrádá individuální povahu ve smyslu článku 4 nařízení č. 6/2002
         ve spojení s články 5 a 6 téhož nařízení.

      3        Na podporu svého návrhu na prohlášení neplatnosti další účastnice řízení před odvolacím senátem uplatnila několik údajně starších
         vzorů.

      4        Další účastnice řízení před odvolacím senátem nejprve předložila katalog, ve kterém jsou vyobrazeny dva vzory hodinek vyrobené
         společností Fuzhou Eagle Electronic Co. Ltd (dále jen „vzory C a F“), jakož i osvědčení posledně uvedené společnosti, podle
         něhož byly vzory C a F uvedeny na trh v Evropě v roce 2001.

      5        Dále pak další účastnice řízení před odvolacím senátem předložila katalog, ve kterém jsou vyobrazeny dva vzory hodinek vyrobené
         společností Great Sun Technology Corp., jakož i osvědčení posledně uvedené společnosti, podle něhož byly tyto vzory uváděny
         na trh v Evropě od roku 2004. K těmto důkazům byla přiložena faktura vystavená při expedici zboží a osvědčení o původu týkající
         se dodávky 2 000 exemplářů jednoho ze dvou vzorů, které byly označeny ochrannou známkou SYMBICORT, přičemž dodávka byla uskutečněna
         v dubnu 2004 zákazníkovi v Nizozemsku (posledně uvedený vzor je dále označen jako „vzor SYMBICORT“). Vzor SYMBICORT byl vyobrazen
         následovně:

      6        Rozhodnutím ze dne 31. března 2008 zrušovací oddělení zpochybněný (průmyslový) vzor prohlásilo za neplatný. Mělo za to, že
         zpochybněný (průmyslový) vzor postrádá individuální povahu, jelikož vyvolává tentýž celkový dojem jako vzory C a F. Toto rozhodnutí
         bylo předmětem odvolání žalobkyně podaného dne 13. května 2008.

      7        Rozhodnutím ze dne 2. prosince 2009 (dále jen „napadené rozhodnutí“) třetí odvolací senát OHIM odvolání zamítl. Úvodem měl
         odvolací senát za to, že faktura vystavená při expedici zboží a osvědčení o původu týkající se dodávky vzoru SYMBICORT jsou
         dostatečným důkazem skutečnosti, že posledně uvedený vzor byl zpřístupněn veřejnosti před datem podání přihlášky zpochybněného
         (průmyslového) vzoru. Odvolací senát, který vycházel ze srovnání zpochybněného (průmyslového) vzoru se vzorem SYMBICORT, tak
         jak je vnímá běžný spotřebitel, který je zvyklý na hodinky připevněné k řemínku, měl nejprve za to, že jsou velmi podobné,
         dále pak, že odlišnosti jsou zanedbatelné, a konečně, že v rozsahu, v němž měl původce při vytváření vzoru míru volnosti,
         zejména pokud jde o ciferník hodinek, nebyla tato míra volnosti využita. Odvolací senát dospěl k závěru, že jelikož zpochybněný
         (průmyslový) vzor u informovaného uživatele vyvolává tentýž celkový dojem jako vzor SYMBICORT, postrádá individuální povahu.

       Návrhová žádání účastníků řízení
      8        Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

      –        zrušil napadené rozhodnutí;
      –        uložil OHIM nést náklady řízení před Tribunálem a další účastnici řízení před odvolacím senátem nést náklady řízení před odvolacím
         senátem OHIM.

      9        OHIM navrhuje, aby Tribunál:

      –        zamítl žalobu;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       Právní otázky
      10      Žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody. První žalobní důvod podle znění žaloby vychází z porušení článků 4 a 5 nařízení č. 6/2002,
         pokud jde o novost zpochybněného (průmyslového) vzoru. Druhý žalobní důvod vychází z porušení článků 4 a 6 nařízení č. 6/2002,
         pokud jde o posouzení individuální povahy zpochybněného (průmyslového) vzoru. Třetí žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci.
         Žalobkyně se kromě toho domnívá, že s ohledem na obsah napadeného rozhodnutí posouzení vzorů C a F není předmětem řízení před
         Tribunálem. V tomto ohledu se v napadeném rozhodnutí odvolací senát nesprávně odchýlil od rozhodnutí zrušovacího oddělení,
         jelikož zpochybněný (průmyslový) vzor srovnal pouze se vzorem SYMBICORT a tuto volbu neodůvodnil.

      11      OHIM opodstatněnost všech tří žalobních důvodů zpochybňuje. Kromě toho tvrdí, že předmět sporu před Tribunálem zahrnuje podobnost
         zpochybněného (průmyslového) vzoru jak se vzory C a F, tak se vzorem SYMBICORT, přičemž se odvolací senát omezil na to, že
         k rozhodnutí zrušovacího oddělení doplnil dodatečný důvod.

      12      Úvodem je třeba poznamenat, že odvolací senát byl oprávněn své rozhodnutí založit na srovnání zpochybněného (průmyslového)
         vzoru a vzoru SYMBICORT.

      13      Z článku 60 odst. 1 nařízení č. 6/2002 totiž vyplývá, že odvolací senát má  v důsledku odvolání, které k němu bylo podáno,
         provést nový úplný přezkum merita návrhu na prohlášení neplatnosti jak z hlediska právních, tak z hlediska skutkových otázek
         (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března 2007, OHIM v. Kaul, C‑29/05 P, Sb. rozh. s. I‑2213, bod 57). Z tohoto
         konstatování vyplývá, že odvolací senát může vycházet z jakéhokoli ze starších (průmyslových) vzorů, které uplatnila osoba,
         která podala návrh na prohlášení neplatnosti, aniž je vázán obsahem rozhodnutí zrušovacího oddělení a aniž musí k této skutečnosti
         uvádět zvláštní důvody.

      14      V projednávané věci však není zpochybňováno, že další účastnice řízení před odvolacím senátem vzor SYMBICORT uplatnila v průběhu
         řízení před zrušovacím oddělením.

      15      Za těchto okolností není nezbytné v této fázi určovat, zda je posouzení vzorů C a F předmětem řízení před Tribunálem. Je spíše
         namístě nejprve přezkoumat případnou opodstatněnost žaloby v rozsahu, v němž se týká posouzení vzoru SYMBICORT provedeného
         v napadeném rozhodnutí. Pouze v případě, že by Tribunál konstatoval, že je toto posouzení stiženo protiprávností, by posouzení
         vzorů C a F mohlo být případně relevantní pro určení řešení sporu, který před ním probíhá.

       K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článků 4 a 5 nařízení č. 6/2002
       Argumenty účastníků řízení
      16      Žalobkyně uvádí, že pokud jde o datum zpřístupnění vzoru SYMBICORT veřejnosti, je třeba zohlednit ustanovení čl. 7 odst. 2
         písm. b) nařízení č. 6/2002. V důsledku toho v projednávané věci datem, které je třeba zohlednit, není datum podání přihlášky
         zpochybněného (průmyslového) vzoru, tedy 14. dubna 2005, ale datum 14. dubna 2004.

      17      Faktura vystavená při expedici zboží se však týká expedice výrobků odpovídajících vzoru SYMBICORT, ke které došlo k nespecifikovanému
         datu v dubnu roku 2004. Vzhledem k tomu, že tento dokument byl vystaven dne 3. dubna 2004 v Hongkongu (Čína), je s ohledem
         na vzdálenost mezi Hongkongem a Nizozemskem velmi pravděpodobné, že k uvedení exemplářů vzoru SYMBICORT na evropský trh, a tudíž
         ke zpřístupnění tohoto vzoru veřejnosti, došlo po 14. dubnu 2004.

      18      Žalobkyně dodává, že fakturu vystavenou při expedici zboží další účastnici řízení před odvolacím senátem poskytl výrobce hodinek
         odpovídajících vzoru SYMBICORT, který má zájem na prokázání práva přednosti uvedeného vzoru. Stejně tak není jisté, že byl
         OHIM předložen originál uvedené faktury. Podle žalobkyně tento dokument tudíž nelze zohlednit.

      19      Za těchto okolností má žalobkyně za to, že nebylo prokázáno dřívější zpřístupnění vzoru SYMBICORT veřejnosti. Z toho vyvozuje,
         že zpochybněný (průmyslový) vzor musí být považován za nový.

      20      OHIM opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.

       Závěry Tribunálu
      21      Podle znění žaloby první žalobní důvod vychází z porušení článků 4 a 5 nařízení č. 6/2002, které se týkají novosti (průmyslového)
         vzoru Společenství. Jak ovšem uvádí OHIM, napadené rozhodnutí není založeno na nedostatku novosti zpochybněného (průmyslového)
         vzoru.

      22      První žalobní důvod se fakticky týká otázky dřívějšího zpřístupnění vzoru SYMBICORT veřejnosti. Ve skutečnosti se tak týká
         údajného porušení čl. 6 odst. 1 nařízení č. 6/2002 ve spojení s jeho článkem 7.

      23      Tato ustanovení stanoví následující:

      „Článek 6
      Individuální povaha
      1. (Průmyslový) vzor má individuální povahu, pokud se celkový dojem, který vyvolá u informovaného uživatele, liší od celkového
         dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti:

      […]
      b)       v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, bylo-li uplatněno právo přednosti,
         přede dnem vzniku práva přednosti.

      […]
      Článek 7
      Zpřístupnění veřejnosti
      1. Pro účely použití článků 5 a 6 je (průmyslový) vzor považován za zpřístupněný veřejnosti, pokud byl na základě zápisu zveřejněn
         nebo jinak oznámen, vystavován, obchodně použit nebo jiným způsobem uveden ve veřejnou známost přede dnem uvedeným v [...]
         čl. 6 odst. 1 písm. b) s výjimkou případů, kdy tyto skutečnosti nemohly vejít ve známost v odborných kruzích činných v rámci
         Společenství a specializovaných v daném oboru během obvyklých obchodních činností [...]

      2. Ke zpřístupnění veřejnosti se nepřihlíží pro účely použití článků 5 a 6, pokud (průmyslový) vzor, pro nějž je požadována
         ochrana na základě zápisu vzoru Společenství, byl zpřístupněn veřejnosti:

      a)      původcem vzoru, jeho právním nástupcem nebo třetí osobou jako následek poskytnuté informace nebo jednáním původce vzoru nebo
         jeho právního nástupce a

      b)      během dvanácti měsíců před podáním přihlášky nebo, pokud bylo uplatněno právo přednosti, ode dne vzniku práva přednosti.
      […]“
      24      Pokud jde zaprvé o použitelnost čl. 7 odst. 2 nařízení č. 6/2002 na projednávanou věc, je třeba poznamenat, že cílem tohoto
         ustanovení je poskytnout původci vzoru nebo jeho právnímu nástupci možnost uvádět (průmyslový) vzor na trh během dvanácti
         měsíců před tím, než přistoupí k formálnímu podání přihlášky.

      25      V průběhu tohoto období si tak původce vzoru a jeho právní nástupce mohou ověřit obchodní úspěch dotčeného (průmyslového)
         vzoru před tím, než uhradí poplatky související se zápisem, a nemusí se obávat, že by zpřístupnění veřejnosti, ke kterému
         při této příležitosti došlo, mohlo být úspěšně uplatněno v rámci řízení o prohlášení neplatnosti zahájeného po případném zápisu
         dotčeného (průmyslového) vzoru.

      26      Z předcházejícího vyplývá, že k tomu, aby byl čl. 7 odst. 2 nařízení č. 6/2002 použitelný v rámci řízení o prohlášení neplatnosti,
         musí majitel (průmyslového) vzoru, kterého se týká návrh na prohlášení neplatnosti, prokázat, že je buď původcem (průmyslového)
         vzoru uplatněného k podložení uvedeného návrhu, anebo právním nástupcem tohoto původce.

      27      V projednávané věci tak přísluší žalobkyni, aby prokázala, že je původcem vzoru SYMBICORT, anebo jeho právním nástupcem.

      28      Žalobkyně však ani netvrdí, že by tomu tak bylo.

      29      V důsledku toho se čl. 7 odst. 2 nařízení č. 6/2002 na zpřístupnění uvedeného vzoru veřejnosti nepoužije.

      30      Za těchto okolností je zadruhé s ohledem na to, že žalobkyně pro zpochybněný (průmyslový) vzor neuplatnila právo přednosti,
         třeba přezkoumat, zda z důkazů předložených před OHIM vyplývá, že (průmyslový) vzor SYMBICORT byl veřejnosti zpřístupněn před
         14. dubnem 2005, což je datum podání zpochybněného (průmyslového) vzoru.

      31      V tomto ohledu další účastnice řízení před odvolacím senátem předložila fakturu vystavenou při expedici zboží týkající se
         dodávky 2000 hodinek odpovídajících vzoru SYMBICORT zákazníkovi v Nizozemsku. Podle této faktury bylo dotčené zboží vypraveno
         z Hongkongu dne 3. dubna 2004.

      32      S ohledem na obvyklé přepravní lhůty tak faktura vystavená při expedici zboží dokládá, že dotčené hodinky byly dodány do Nizozemska,
         a tudíž že vzor SYMBICORT byl zpřístupněn odborným kruhům činným v rámci Společenství a specializovaným v daném oboru, před
         14. dubnem 2005, datem podání přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru. Kromě toho žalobkyně neuvedla žádnou skutečnost,
         která by mohla prokázat, že k tomuto zpřístupnění nedošlo nebo že k němu došlo po uvedeném datu podání.

      33      Zatřetí, pokud jde o důkazní hodnotu faktury vystavené při expedici zboží, je třeba připustit, že společnost Great Sun Technology,
         která vyrábí hodinky odpovídající vzoru SYMBICORT a která poskytla předmětný dokument další účastnici řízení před odvolacím
         senátem, má zájem na tom, aby byl zpochybněný (průmyslový) vzor prohlášen za neplatný. Tento výsledek jí totiž umožní pokračovat
         v uvádění svých výrobků na trh v rámci Evropské unie.

      34      Ačkoli tato okolnost může zpochybnit věrohodnost prohlášení ředitele společnosti Great Sun Technology, které bylo rovněž předloženo
         před OHIM, tentýž závěr neplatí pro fakturu vystavenou při expedici zboží.

      35      Posledně uvedený dokument totiž nebyl vystaven specificky k tomu, aby sloužil jako důkaz v rámci řízení o prohlášení neplatnosti,
         ale v rámci běžných obchodních operací, jako osvědčení, že bylo poskytnuto plnění, a  výzva dlužníkovi k zaplacení sjednané
         ceny.

      36      Navíc faktura vystavená při expedici zboží není adresována další účastnici řízení před odvolacím senátem, ale třetí společnosti
         a byla vystavena v dubnu 2004, tedy téměř tři roky před podáním návrhu na prohlášení neplatnosti dne 26. března 2007.

      37      Za těchto okolností není namístě mít za to, že je důkazní hodnota faktury vystavené při expedici zboží dotčena tím, že ji
         další účastnici řízení před odvolacím senátem poskytl výrobce hodinek odpovídajících vzoru SYMBICORT.

      38      Pokud jde o skutečnost, že byla předložena kopie faktury vystavené při expedici zboží, a nikoli její originál, tato okolnost
         sama o sobě nebrání tomu, aby byl dotčený dokument zohledněn.

      39      Předložení originálu tohoto dokumentu by mohlo být případně relevantní, kdyby byla kopie nečitelná nebo kdyby z ní byly patrny
         náznaky toho, že s dokumentem bylo manipulováno za účelem změny jeho obsahu. Žalobkyně však neuplatňuje argumenty v tomto
         smyslu a ani přezkum faktury vystavené při expedici zboží, tak jak byla předložena OHIM, v tomto ohledu nevyvolává pochybnosti.

      40      V důsledku toho není důkazní hodnota faktury vystavené při expedici zboží dotčena ani skutečností, že byla předložena kopie
         tohoto dokumentu, a nikoli jeho originál.

      41      S ohledem na vše předcházející je třeba dospět k závěru, že odvolací senát nepochybil, když měl za to, že bylo prokázáno,
         že vzor SYMBICORT byl zpřístupněn veřejnosti před datem podání přihlášky zpochybněného (průmyslového) vzoru. První žalobní
         důvod je tudíž třeba zamítnout.

       Ke druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení článků 4 a 6 nařízení č. 6/2002
       Argumenty účastníků řízení
      42      Žalobkyně tvrdí, že se odvolací senát dopustil nesprávného posouzení tím, že konstatoval, že zpochybněný (průmyslový) vzor
         vyvolá tentýž celkový dojem jako vzor SYMBICORT.

      43      Úvodem žalobkyně uvádí, že jelikož je vzor SYMBICORT určen k tomu, aby byl užíván k reklamním účelům, je informovaným uživatelem
         profesionál, který chce nakoupit reklamní zboží. Upřesňuje, že jelikož je na trhu nabízeno velké množství řemínků, bude informovaný
         uživatel věnovat pozornost zvláštnostem daného řemínku.

      44      Žalobkyně dále odvolacímu senátu vytýká zaprvé, že nezohlednil všechny relevantní prvky obou dotčených (průmyslových) vzorů,
         a sice řemínek, pouzdro hodinek, hodinky samotné a prvek uchycení. Odvolací senát se totiž omezil na to, že porovnal přední
         část hodinek, jejich polohu a barvu obou (průmyslových) vzorů. Tím mimoto nezohlednil okolnost, že volnost původce ručičkových
         hodinek je omezená. Naproti tomu má původce značnou volnost, pokud jde o řemínek a prvek uchycení.

      45      Zadruhé ve ztvárnění předaném OHIM není vzor SYMBICORT vyobrazen celý, jelikož obsahuje pouze dva pásky jdoucí ve dvou různých
         směrech, avšak nikoli smyčku, která by je spojovala. Jelikož však srovnání (průmyslových) vzorů musí být provedeno s ohledem
         na jejich vyobrazení, odvolací senát neměl předpokládat, že vzor SYMBICORT obsahuje řemínek umožňující nosit hodinky kolem
         krku.

      46      Zatřetí žalobkyně nesouhlasí s konstatováním odvolacího senátu, podle něhož je prvek uchycení zpochybněného (průmyslového)
         vzoru znázorněn tečkovanými čarami. Dotyčný prvek je znázorněn plnými čarami, a měl být tedy zohledněn, a to tím spíše, že
         představuje významnou složku zpochybněného (průmyslového) vzoru. Tento prvek totiž zaujme pozornost informovaného uživatele,
         jelikož ve vztahu k němu není omezena volnost původce a jeho tvar určí předměty, které mohou být k řemínku připevněny.

      47      V projednávané věci však prvek vzoru SYMBICORT sloužící k uchycení na vyobrazení předaném OHIM viditelný není, takže jeho
         existenci a jeho případné charakteristické rysy potvrdit nelze. Prvek zpochybněného průmyslového vzoru sloužící k uchycení
         se dále jednoznačně odlišuje od koncové části vzoru SYMBICORT.

      48      OHIM opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.

       Závěry Tribunálu
      49      Podle článků 4 a 6 nařízení č. 6/2002:

      „Článek 4
      Požadavky na ochranu
      1. (Průmyslový) vzor je chráněn právem k (průmyslovému) vzoru, pokud je nový a má individuální povahu.
      […]
      Článek 6
      Individuální povaha
      1. (Průmyslový) vzor má individuální povahu, pokud se celkový dojem, který vyvolá u informovaného uživatele, liší od celkového
         dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti:

      […]
      b)      v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, bylo-li uplatněno právo přednosti,
         přede dnem vzniku práva přednosti.

      2. Při posuzování individuální povahy se bere v úvahu míra volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru.“
      50      Je tudíž třeba přezkoumat, zda z hlediska informovaného uživatele a s ohledem na míru volnosti původce hodinek připevněných
         k řemínku se celkový dojem vyvolaný zpochybněným (průmyslovým) vzorem liší od celkového dojmu vyvolaného vzorem SYMBICORT.

      –       K informovanému uživateli
      51      Pokud jde o výklad pojmu „informovaný uživatel“, je třeba mít za to, že postavení „uživatele“ znamená, že dotyčná osoba výrobek,
         v němž je (průmyslový) vzor ztělesněn, užívá v souladu s účelem, ke kterému je tento výrobek určen. Přívlastek „informovaný“
         kromě toho naznačuje, že uživatel, ač není návrhářem či technickým odborníkem, zná různé (průmyslové) vzory existující v dotyčném
         odvětví, má určitý stupeň znalostí prvků, které tyto (průmyslové) vzory obvykle obsahují a v důsledku svého zájmu o dotyčné
         výrobky vykazuje při jejich užívání relativně vysoký stupeň pozornosti [rozsudek Tribunálu ze dne 22. června 2010, Shenzhen
         Taiden v. OHIM – Bosch Security Systems (Komunikační zařízení), T‑153/08, Sb. rozh. II-02517, body 46 a 47].

      52      V projednávané věci měl odvolací senát v bodě 21 napadeného rozhodnutí za to, že informovaným uživatelem je běžný spotřebitel,
         který je zvyklý na hodinky připevněné k řemínku a zavěšené kolem krku.

      53      Není zpochybňováno, že vzor SYMBICORT, stejně jako zpochybněný (průmyslový) vzor, je reklamním zbožím. U takového zboží však
         pojem „informovaný uživatel“, tak jak je definován v bodě 51 výše, zahrnuje jednak profesionála, který jej nakupuje za účelem
         jeho distribuce konečným uživatelům, jednak konečné uživatele samotné.

      54      V důsledku toho je třeba mít v projednávané věci za to, že informovaným uživatelem je jak průměrný spotřebitel, uvedený v napadeném
         rozhodnutí, tak profesionál nakupující dotčené zboží, kterého zmiňuje žalobkyně.

      55      Žalobkyně však neuvádí argumenty, které by naznačovaly, že vnímání dotčených (průmyslových) vzorů oběma skupinami uživatelů
         je odlišné.

      56      V každém případě skutečnost, že jedna ze dvou skupin výše uvedených informovaných uživatelů dotčené (průmyslové) vzory vnímá
         tak, že vyvolávají tentýž celkový dojem, je dostačující ke konstatování, že zpochybněný (průmyslový) vzor postrádá individuální
         povahu.

      57      Za těchto okolností legalita napadeného rozhodnutí není dotčena skutečností, že toto rozhodnutí mezi informovanými uživateli
         hodinek připevněných k řemínku nezmiňuje profesionály.

      –       K míře volnosti původce vzoru
      58      Před přezkumem míry volnosti původce vzoru, která je podle žalobkyně omezená, pokud jde o hodinky, a rozsáhlá, pokud jde o řemínek
         a prvek uchycení, je třeba určit, které prvky jsou skutečně zpochybněným (průmyslovým) vzorem chráněny a  jsou v důsledku
         toho relevantní v rámci srovnání posledně uvedeného (průmyslového) vzoru se vzorem SYMBICORT.

      59      V tomto ohledu bod 11.4 metodických pokynů k přezkumu týkajících se (průmyslových) vzorů Společenství, přijatých rozhodnutím
         prezidenta OHIM EX-03-9 ze dne 9. prosince 2003, nadepsaný „Formální podmínky pro vyobrazení (průmyslového) vzoru“, stanoví:

      „[…]
      Vyobrazení (průmyslového) vzoru musí být omezeno na charakteristické znaky, pro které je ochrana požadována. Vyobrazení však
         může zahrnovat i jiné prvky, které napomáhají popsat charakteristické znaky (průmyslového) vzoru, pro který je ochrana požadována.
         V přihlášce (průmyslového) vzoru Společenství jsou povoleny následující identifikátory:

      1.      Tečkovanou čáru lze použít v rámci určitého pohledu buď ke znázornění prvků, pro které ochrana není požadována, nebo ke znázornění
         částí (průmyslového) vzoru, které z dotyčného pohledu nejsou viditelné. Tečkovaná čára tedy znázorňuje prvky, které nejsou
         součástí pohledu, v rámci něhož jsou tyto prvky vyobrazeny.

      […]“
      60      Žalobkyně toto pravidlo nezpochybňuje. S odkazem na vyobrazení zpochybněného (průmyslového) vzoru v napadeném rozhodnutí,
         ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství a v databázi (průmyslových) vzorů Společenství, která je k dispozici na internetové stránce OHIM, však uvádí, že na rozdíl
         od toho, co uvedl odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí, prvek uchycení zpochybněného (průmyslového) vzoru nebyl
         znázorněn tečkovanými čarami.

      61      V tomto ohledu je třeba zaprvé poznamenat, že vyobrazení zpochybněného (průmyslového) vzoru v napadeném rozhodnutí je irelevantní,
         pokud jde o rozsah ochrany uvedeného (průmyslového) vzoru.

      62      Zadruhé zjednodušený náhled zpochybněného (průmyslového) vzoru, vyobrazený ve Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství, jakož i v databázi (průmyslových) vzorů Společenství, umožňuje konstatovat, že určité prvky uvedeného (průmyslového) vzoru,
         a zejména jeho prvek uchycení, jsou znázorněny méně výraznými čarami, než jsou čáry znázorňující jiné prvky, jako je řemínek
         a pouzdro hodinek. V důsledku omezené velikosti zjednodušeného náhledu však není možné s určitostí stanovit, zda jsou dotyčné
         prvky znázorněny tečkovanými čarami.

      63      Zatřetí je případná nejistota ohledně této skutečnosti rozptýlena úplným náhledem zpochybněného (průmyslového) vzoru, který
         je k dispozici odkazem ze zjednodušeného náhledu v elektronické verzi Věstníku (průmyslových) vzorů Společenství, jakož i v databázi (průmyslových) vzorů Společenství, a který je mimoto totožný s vyobrazením zpochybněného (průmyslového)
         vzoru v přihlášce k zápisu, kterou žalobkyně podala OHIM. Tento náhled totiž umožňuje jasně rozpoznat, že prvek uchycení zpochybněného
         (průmyslového) vzoru je znázorněn tečkovanými čarami stejně jako ručičky hodinek a obdélníkový prvek umístěný na ciferníku
         hodinek.

      64      Za těchto okolností je třeba mít za to, že prvek uchycení zpochybněného (průmyslového) vzoru, ručičky hodinek a obdélníkový
         prvek umístěný na ciferníku hodinek nejsou prvky, které jsou chráněny zpochybněným (průmyslovým) vzorem. Z tohoto zjištění
         vyplývá, že míra volnosti původce vzoru, pokud jde o tyto prvky, je v projednávané věci irelevantní.

      65      Pokud jde o ostatní prvky uplatněné žalobkyní, je na jedné straně třeba poznamenat, že žalobkyně zveličuje míru volnosti původce
         vzoru, pokud jde o řemínek.

      66      Třebaže existuje určitá variabilita, co se týče délky a šířky tohoto prvku, těmito charakteristickými znaky totiž nesmí být
         dotčena možnost nosit řemínek pohodlně kolem krku. Tentýž závěr je použitelný, pokud jde o umístění hodinek na řemínku.

      67      V důsledku toho nejsou konstatování odvolacího senátu v tomto smyslu, uvedená v bodě 21 napadeného rozhodnutí, stižena pochybením.

      68      Na druhé straně, pokud jde o míru volnosti původce vzoru s ohledem na hodinky, ručičkové hodinky zajisté musejí obsahovat
         určité prvky, jako jsou ciferník, ručičky umístěné přibližně ve středu tohoto ciferníku či seřizovací korunka, aby plnily
         svou funkci.

      69      Tato omezení se však týkají přítomnosti určitých prvků v hodinkách, ale v podstatné míře neovlivňují jejich tvar či jejich
         obecný vzhled. Zvláště ciferník a pouzdro hodinek tak mohou mít různé tvary a mohou být upraveny různými způsoby, jak v podstatě
         konstatoval odvolací senát v bodě 21 napadeného rozhodnutí.

      –       Ke srovnání celkových dojmů vyvolaných oběma dotčenými (průmyslovými) vzory
      70      S ohledem na to, co bylo uvedeno ohledně prvků, které jsou chráněny zpochybněným (průmyslovým) vzorem, a ohledně míry volnosti
         původce hodinek připevněných k řemínku, je třeba mít za to, že celkový dojem vyvolaný zpochybněným (průmyslovým) vzorem je
         určen následujícími skutečnostmi:

      –        řemínkem, jehož pásky se na jednom z konců spojují, následně se překrývají a tvoří na druhém konci smyčku;
      –        kulatými hodinkami připevněnými k řemínku v místě, kde se jeden pásek řemínku vzdaluje od druhého;
      –        dvěma soustřednými kruhy nacházejícími se okolo okraje hodinek, přičemž vnější kruh vykazuje štěrbinu směřující směrem nahoru,
         ve které je umístěna seřizovací korunka.

      71      Pokud jde o celkový dojem vyvolaný vzorem SYMBICORT, je třeba úvodem přezkoumat argument žalobkyně, podle něhož odvolací senát
         neměl předpokládat, že vzor SYMBICORT má řemínek umožňující nosit hodinky kolem krku.

      72      V tomto ohledu je pravda, že vyobrazení vzoru SYMBICORT, které bylo předáno OHIM, ukazuje pouze dva pásky jdoucí ve dvou různých
         směrech, ale nikoli smyčku, která by se měla nosit kolem krku.

      73      Při posuzování starších (průmyslových) vzorů však není namístě přezkoumávat samostatně a výlučně jejich grafická vyobrazení,
         ale je třeba posoudit globálně všechny předložené prvky, které umožní dostatečně přesně a jasně určit celkový dojem vyvolaný
         dotčeným (průmyslovým) vzorem.

      74      Pokud jde konkrétně o (průmyslové) vzory, které byly přímo užívány v obchodě, aniž byly předmětem zápisu, nelze vyloučit,
         že neexistuje grafické vyobrazení ukazující všechny jejich relevantní detaily, srovnatelné s vyobrazením v přihlášce k zápisu.
         Za těchto okolností by od osoby, která podala návrh na prohlášení neplatnosti, bylo přehnané vyžadovat, aby bylo takové vyobrazení
         ve všech případech předloženo.

      75      V projednávané věci jsou na vyobrazení vzoru SYMBICORT, které předložila další účastnice řízení před odvolacím senátem, oba
         pásky řemínku náhle přerušeny a výraz „symbicort“ je na jednom z nich uveden jen částečně. Tato okolnost naznačuje, že nezobrazení
         smyčky je důsledkem neúplnosti vyobrazení, a nikoli skutečného vzhledu dotčeného vzoru.

      76      Jak z faktury vystavené při expedici zboží, tak z osvědčení o původu dále vyplývá, že dodávka, kterou společnost Great Sun
         Technology vypravila do Nizozemska dne 3. dubna 2004, obsahovala 2 000 exemplářů „řemínku s hodinkami ,SYMBICORT‘“.

      77      Není však zpochybnitelné, že funkcí takového řemínku, jako je dotčený řemínek, je umožnit nosit předmět kolem krku.

      78      Za těchto okolností a s ohledem na to, že celkový dojem, kterým na informovaného uživatele působí (průmyslový) vzor, musí
         být nezbytně určen také s ohledem na způsob, jakým je dotčený výrobek užíván (výše uvedený rozsudek Komunikační zařízení,
         bod 66), měl odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí správně za to, že vzor SYMBICORT obsahuje skutečně řemínek umožňující
         zavěsit hodinky kolem krku, a to i přes neúplné grafické vyobrazení předložené před OHIM.

      79      S ohledem na to, co bylo uvedeno, je třeba usoudit, že celkový dojem vyvolaný vzorem SYMBICORT je určen prvky vyjmenovanými
         v bodě 70 výše. Jak právem konstatoval odvolací senát v bodě 19 napadeného rozhodnutí, vzor SYMBICORT totiž rovněž vykazuje
         řemínek v podstatě týchž rozměrů, ke kterému jsou na stejném místě připevněny kulaté ručičkové hodinky. Okraj hodinek rovněž
         obklopují dva soustředné kruhy, přičemž vnější kruh je přerušen štěrbinou směřující na stejnou stranu, ve které je umístěna
         seřizovací korunka.

      80      Odvolací senát mimoto v bodě 20 napadeného rozhodnutí správně konstatoval, že odlišnosti existující mezi dotčenými (průmyslovými)
         vzory, které uplatnila žalobkyně, jsou zanedbatelné.

      81      V první řadě tak nelze konstatovat žádnou významnou odlišnost, pokud jde o poměrnou délku a šířku řemínků dotčených (průmyslových)
         vzorů.

      82      Dále pak skutečnost, že je řemínek vzoru SYMBICORT ztvárněn v černé barvě, není významná, jelikož pro zpochybněný (průmyslový)
         vzor nebyla požadována žádná barva. Stejně tak v rozsahu, v němž posledně uvedený (průmyslový) vzor představuje reklamní zboží,
         je odůvodněné mít za to, že při jeho užívání bude označen ochrannou známkou. V důsledku toho ani výskyt ochranné známky SYMBICORT
         na vzoru SYMBICORT nepředstavuje významnou odlišnost.

      83      Konečně detaily týkající se úpravy pouzder hodinek obou (průmyslových) vzorů a jejich ciferníků nejsou dostatečně významné
         na to, aby ovlivnily celkový dojem vyvolaný uvedenými (průmyslovými) vzory. Je tomu tak tím spíše, že z bodů 58 až 64 výše
         vyplývá, že ručičky hodinek a obdélníkový prvek umístěný na ciferníku hodinek nejsou prvky, které jsou chráněny zpochybněným
         (průmyslovým) vzorem.

      84      S ohledem na vše předcházející je třeba mít za to, že zpochybněný (průmyslový) vzor a vzor SYMBICORT u informovaného uživatele
         vyvolávají tentýž celkový dojem. Odvolací senát tudíž v bodě 22 napadeného rozhodnutí právem dospěl k témuž závěru a vyvodil
         z toho, že zpochybněný (průmyslový) vzor postrádá individuální povahu ve smyslu článku 6 nařízení č. 6/2002, a musí být tedy
         prohlášen za neplatný.

      85      Za těchto okolností je třeba zamítnout druhý žalobní důvod.

       Ke třetímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu ze zneužití pravomoci ve smyslu čl. 61 odst. 2 nařízení č. 6/2002
       Argumenty účastníků řízení
      86      Žalobkyně uvádí, že se odvolací senát dopustil zneužití pravomoci zaprvé v rozsahu, v němž neposoudil právně dostačujícím
         způsobem všechny její argumenty a předložené důkazy, zejména fakturu vystavenou při expedici zboží, zadruhé v rozsahu, v němž
         nezohlednil volnost původce vzoru, pokud jde o řemínek a prvek uchycení, a zatřetí v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí založil
         na nesprávném posouzení prvku uchycení zpochybněného (průmyslového) vzoru. V tomto kontextu se žalobkyně domnívá, že odvolací
         senát neprovedl skutečný přezkum, ale že se omezil na konstatování, která nejsou podložena argumentací či odkazy na důkazy,
         čímž porušil její právo na obhajobu. Kromě toho je možné, že odvolací senát tím, že odkázal na skutečnost, že je prvek uchycení
         znázorněn tečkovanými čarami, odkázal na jiný, neznámý (průmyslový) vzor.

      87      OHIM opodstatněnost argumentů žalobkyně zpochybňuje.

       Závěry Tribunálu
      88      Je třeba připomenout, že pojem „zneužití pravomoci“ má v právu Unie přesný dosah a že označuje situaci, kdy správní orgán
         užívá své pravomoci s jiným cílem, než pro který mu byly svěřeny. Podle ustálené judikatury je v tomto ohledu rozhodnutí postiženo
         zneužitím pravomoci pouze tehdy, jeví-li se na základě objektivních, relevantních a shodujících se nepřímých důkazů, že bylo
         přijato za účelem dosažení jiných než udávaných cílů [rozsudky Tribunálu ze dne 24. dubna 1996, Industrias Pesqueras Campos
         a další v. Komise, T‑551/93 a T‑231/94 až T‑234/94, Recueil, s. II‑247, bod 168, a ze dne 12. ledna 2000, DKV v. OHIM (COMPANYLINE),
         T‑19/99, Recueil, s. II‑1, bod 33].

      89      V projednávané věci však žalobkyně neprokázala, ba ani netvrdila existenci takových nepřímých důkazů. Údajná zneužití pravomoci,
         která uplatňuje, představují nanejvýš případná nesprávná posouzení, která mohou představovat porušení ustanovení článků 4,
         6 a 7 nařízení č. 6/2002. Z přezkumu prvního a druhého žalobního důvodu však vyplývá, že tvrzení žalobkyně v tomto ohledu
         jsou v každém případě neopodstatněná.

      90      Pokud jde o údajné porušení práva žalobkyně na obhajobu, z článku 62 nařízení č. 6/2002 vyplývá, že rozhodnutí OHIM mohou
         být založena pouze na důvodech nebo důkazech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit. V projednávané věci se žalobkyně
         před odděleními OHIM vyjádřila k důkazní síle faktury vystavené při expedici zboží, k volnosti původce vzoru, k neúplnosti
         vyobrazení vzoru SYMBICORT a k významu prvku uchycení v celkovém dojmu vyvolaném hodinkami připevněnými k řemínku. Okolnost,
         podle níž prvek uchycení není prvkem chráněným zpochybněným (průmyslovým) vzorem, pak byla zmíněna výslovně v bodě 21 rozhodnutí
         zrušovacího oddělení, takže žalobkyně mohla k této skutečnosti předložit své vyjádření v rámci odvolacího řízení. Žalobní
         bod vycházející z porušení práva žalobkyně na obhajobu musí být tudíž rovněž zamítnut.

      91      V rozsahu, v němž by argumenty uvedené v rámci třetího žalobního důvodu mohly být vyloženy ještě tak, že se týkají porušení
         povinnosti uvést odůvodnění, která je uvedena v článku 62 nařízení č. 6/2002, či povinnosti přezkumu účastníky řízení uvedených
         skutečností a předložených důkazů, stanovené v čl. 63 odst. 1 uvedeného nařízení, je třeba konstatovat, že v napadeném rozhodnutí
         jsou soudržným a dostatečně podrobným způsobem uvedeny důvody, pro které měl odvolací senát zaprvé za to, že důkazy týkající
         se vzoru SYMBICORT, zvláště faktura vystavená při expedici zboží, jsou věrohodné a průkazné (body 7 a 15 až 17 napadeného
         rozhodnutí), a zadruhé za to, že ve vnímání informovaného uživatele zpochybněný (průmyslový) vzor vyvolává tentýž celkový
         dojem jako vzor SYMBICORT, a to s ohledem na volnost původce vzoru (body 18 až 22 napadeného rozhodnutí). Napadené rozhodnutí
         tak v tomto ohledu není stiženo protiprávností.

      92      S ohledem na vše předcházející musí být třetí žalobní důvod zamítnut.

      93      Jelikož žádný z žalobních důvodů předložených žalobkyní není opodstatněný v rozsahu, v němž se týkají důkazu o zpřístupnění
         vzoru SYMBICORT veřejnosti a srovnání posledně uvedeného vzoru a zpochybněného (průmyslového) vzoru, není v souladu s tím,
         co bylo uvedeno v bodech 12 až 15 výše, namístě je přezkoumávat s ohledem na vzory C a F. Za těchto okolností totiž srovnání
         zpochybněného (průmyslového) vzoru a vzoru SYMBICORT, které provedl odvolací senát, představuje dostatečný základ napadeného
         rozhodnutí.

      94      Žalobu je tudíž třeba zamítnout v plném rozsahu.

       K nákladům řízení
      95      Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení,
         pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně
         neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

      Z těchto důvodů
      TRIBUNÁL (čtvrtý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Žaloba se zamítá.
      2)      Společnosti Sphere Time se ukládá náhrada nákladů řízení.

               Pelikánová

               Jürimäe

               Van der Woude

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 14. června 2011.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: angličtina.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2015.#Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Gerhard und Jürgen Vogel GbR a další.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Mannheim.#Řízení o předběžné otázce – Odrůdová práva Společenství – Nařízení (ES) č. 2100/94 – Odchylka upravená v článku 14 – Užití produktu sklizně pro účely množení zemědělcem bez souhlasu držitele – Povinnost zemědělců zaplatit přiměřenou úhradu za toto užití – Lhůta, ve které musí být tato úhrada zaplacena, aby bylo možné využít odchylky – Možnost držitele využít možností článku 94 – Protiprávní jednání.#Věc C-242/14.

text:
               Účastníci řízení
               Odůvodnění rozsudku
               Výrok

            Účastníci řízení
            Ve věci C‑242/14,
            jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 267 SFEU, podaná rozhodnutím Landgericht Mannheim (Německo) ze dne 9. května 2014, došlým Soudnímu dvoru dne 19. května 2014, v řízení
            Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
            proti
            Gerhard und Jürgen Vogel GbR,
            Jürgen Vogel,
            Gerhard Vogel,
            SOUDNÍ DVŮR (druhý senát),
            ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, J.‑C. Bonichot, A. Arabadžev, J. L. da Cruz Vilaça a C. Lycourgos (zpravodaj), soudci,
            generální advokát: N. Jääskinen,
            vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
            s přihlédnutím k písemné části řízení,
            s ohledem na vyjádření předložená:
            – za Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH K. von Gierkem a E. Trauernichtem, advokáty,
            – za Gerhard und Jürgen Vogel GbR, jakož i G. a J. Vogela J. Beismannem a M. Mierschem, advokáty,
            – za španělskou vládu A. Gavela Llopis, jako zmocněnkyní,
            – za nizozemskou vládu M. Bulterman a C. Schillemans, jakož i J. Langerem, jako zmocněnci,
            – za Evropskou komisi G. von Rintelenem a I. Galindo Martín, jako zmocněnci,
            po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 5. března 2015,
            vydává tento
            Rozsudek

            Odůvodnění rozsudku
            1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu některých ustanovení nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/16, s. 390) a nařízení Komise (ES) č. 1768/95 ze dne 24. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odchylku podle čl. 14 odst. 3 nařízení (ES) č. 2100/94 (Úř. věst. L 173, s. 14; Zvl. vyd. 03/18, s. 63).
            2. Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (dále jen „STV“) zastupující zájmy držitele odrůdového práva Společenství k ozimému ječmeni odrůdy Finita na jedné straně a zemědělským podnikem Gerhard und Jürgen Vogel GbR, jakož i G. a J. Vogelovými, osobně ručícími společníky této společnosti (dále jen „spolužalovaní Vogelovi“) na straně druhé týkajícího se výsevu této odrůdy z jejich strany.
            Právní rámec
            Nařízení č. 2100/94
            3. Článek 13 nařízení č. 2100/94, nadepsaný „Práva držitele odrůdového práva Společenství a zakázané úkony“, stanoví:
            „1. Odrůdové právo Společenství má ten účinek, že úkony uvedené v odstavci 2 je oprávněn provádět pouze držitel nebo držitelé odrůdového práva Společenství, dále jen ‚držitel‘.
            2. Aniž jsou dotčeny články 15 a 16, vyžadují souhlas držitele níže uvedené úkony, pokud jde o složky odrůdy nebo sklizený materiál chráněné odrůdy — obě dále uváděné jako ‚materiál‘:
            a) produkce nebo reprodukce (množení);
            [...]
            Držitel může svůj souhlas učinit závislým na podmínkách a omezeních.
            [...]“
            4. Článek 14 tohoto nařízení, nadepsaný „Odchylka od odrůdového práva Společenství“, stanoví:
            „1. Odchylně od čl. 13 odst. 2 mohou zemědělci k zajištění zemědělské produkce pro účely množení na šlechtitelských polích ve svém vlastním hospodářství použít produkt sklizně, který ve svém vlastním hospodářství získali vyšlechtěním rozmnožovacího materiálu odrůdy spadající pod odrůdové právo Společenství, přičemž se nesmí jednat o hybrid nebo syntetickou odrůdu.
            2. Odstavec 1 se vztahuje pouze na tyto zemědělské druhy rostlin:
            [...]
            b) obiloviny:
            [...]
            Hordeum vulgare  L. — ječmen
            [...]
            3. Podmínky pro účinnost výjimky podle odstavce 1, jakož i pro zachování oprávněných zájmů šlechtitele rostlin a zemědělce stanoví před vstupem tohoto nařízení v platnost prováděcí pravidla uvedená v článku 114 na základě níže uvedených kritérií:
            [...]
            – malí zemědělci nejsou povinni platit držiteli odrůdového práva úhradu; [...]
            [...]
            – malí zemědělci jsou povinni zaplatit držiteli odrůdového práva přiměřenou úhradu, která musí být zjevně nižší než částka, která se v téže oblasti požaduje za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu téže odrůdy; skutečná výše této přiměřené úhrady se může časem změnit, přičemž se přihlédne k tomu, do jaké míry je, pokud jde o dotyčnou odrůdu, použito odchylky podle odstavce 1,
            – za dohled nad dodržováním ustanovení tohoto článku nebo ustanovení přijatých na základě tohoto článku jsou výlučně odpovědní držitelé odrůdových práv; při tomto dohledu nesmí přijímat pomoc úředních subjektů,
            – zemědělci, jakož i poskytovatelé zpracovatelských služeb předají držitelům odrůdových práv na jejich žádost příslušné informace; příslušné informace mohou rovněž zaslat úřední subjekty účastnící se dohledu nad zemědělskou produkcí, pokud byly tyto informace shromážděny v rámci jejich běžné činnosti a nejsou spojeny s dodatečnými náklady. [...]“
            5. Článek 94 uvedeného nařízení, který se týká občanskoprávních žalob, jež mohou být podány v případě, kdy použití odrůdy zakládá protiprávní jednání, uvádí:
            „1. Kdo:
            a) ohledně odrůdy, které bylo uděleno odrůdové právo Společenství, provede úkony uvedené v čl. 13 odst. 2, aniž by k tomu byl oprávněn,
             [...]
            může být držitelem žalován za protiprávní jednání nebo o zaplacení přiměřené náhrady nebo oboje.
            2. Kdo jedná úmyslně nebo z nedbalosti, je držiteli povinen kromě toho nahradit další škody vzniklé z protiprávního jednání. V případě mírné nedbalosti se může tento nárok snížit v souladu se stupněm této mírné nedbalosti, avšak nikoli pod výši výhody, která vznikla porušiteli z protiprávního jednání.“
            Nařízení č. 1768/95
            6. Článek 1 odst. 1 nařízení č. 1768/95 stanoví, že zavádí prováděcí pravidla pro podmínky pro účinek odchylky podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2100/94.
            7. Článek 2 tohoto nařízení zní takto:
            „1. Podmínky uvedené v článku 1 musí být držitelem odrůdového práva, který zastupuje šlechtitele, a zemědělcem prováděny tak, aby zůstaly zachovány oprávněné zájmy dotyčných stran.
            2. Oprávněné zájmy se nepovažují za chráněné, pokud je jeden nebo více zájmů poškozeno, aniž by se bral ohled na nutnost rozumného vyrovnání zájmů nebo na přiměřenost účinného provádění podmínky vzhledem k jejímu účelu.“
            8. Článek 6 uvedeného nařízení, nadepsaný „Individuální platební povinnost“, stanoví v odstavci 1:
            „Aniž je dotčen odstavec 2, vzniká individuální povinnost zemědělce zaplatit přiměřenou úhradu v okamžiku skutečného užití sklizeného materiálu za účelem množení na pěstební ploše.
            Držitel odrůdového práva může určit den a způsob platby. Nesmí však stanovit den platby, který předchází dni vzniku povinnosti.“
            9. Článek 7 tohoto nařízení, nadepsaný „Malí zemědělci“, stanoví v odstavci 2 následující:
            „Plochy zemědělského hospodářství, na kterých se pěstují rostliny, ale které byly přechodně nebo natrvalo vyňaty z produkce v roce začínajícím dnem 1. července a končícím dnem 30. června následujícího roku („hospodářský rok“), na který připadá úhrada, jsou považovány nadále za plochy, na kterých se pěstují rostliny, pokud Společenství nebo členský stát dotčený vynětím z produkce poskytne za tyto vyňaté plochy prémie nebo vyrovnávací platby.“
            10. Článek 17 téhož nařízení, nadepsaný „Protiprávní jednání“, stanoví:
            „Držitel odrůdového práva může uplatnit svá práva vztahující se k odrůdovému právu Společenství proti každé osobě, která poruší podmínky stanovené v tomto nařízení, popřípadě omezení ohledně odchylky podle článku 14 základního nařízení.“
            Spor v původním řízení a předběžné otázky
            11. STV je sdružením držitelů odrůdových práv, které spravuje mimo jiné práva majitelky ozimého ječmene odrůdy „Finita“ chráněné nařízením č. 2100/94. Na svých webových stránkách uveřejňuje STV seznam, na němž jsou uvedeny všechny chráněné odrůdy rostlin, pro které jí byla během jednotlivých hospodářských let svěřena správa práv, jakož i poplatky za výsev těchto odrůd. Společnost STV také zemědělce každoročně žádá, aniž označuje konkrétní odrůdu, aby ji informovali o případném výsevu rostlinných odrůd chráněných právem, které spravuje, a zasílá jim za tímto účelem formuláře prohlášení o výsevu, k nimž je připojena příručka, v níž jsou uvedeny veškeré chráněné odrůdy, jejichž práva během dotyčného hospodářského roku spravuje, jakož i příslušní držitelé odrůdových práv a oprávnění uživatelé. Spolužalovaní Vogelovi, kteří se společností STV nevstoupili do žádného smluvního vztahu, na tyto žádosti o informace neodpověděli.
            12. Z informací od poskytovatele zpracovatelských služeb se společnost STV dne 16. prosince 2011 dozvěděla o tom, že si spolužalovaní Vogelovi v hospodářském roce 2010/2011 nechali zpracovat 35 metrických centů osiva odrůdy ozimého ječmene Finita.
            13. Dopisem ze dne 31. května 2012 společnost STV společníky Vogelovi vyzvala, přičemž jim na odpověď poskytla lhůtu do 20. června 2012, aby ověřili údaje ohledně výsevu odrůdy ozimého ječmene Finita, o němž se dozvěděla prostřednictvím uvedeného zpracovatele, a aby jí sdělili informace, jež se týkají tohoto výsevu. Spolužalovaní Vogelovi na tento dopis neodpověděli.
            14. Dopisem ze dne 27. července 2012 požadovala společnost STV od společníků Vogelových zaplacení částky ve výši 262,50 eura odpovídající plné výši poplatku za licenční užití osiva ozimého ječmene odrůdy „Finita“, takzvaný „poplatek C“, z titulu náhrady škody za utajený výsev této chráněné odrůdy. Jelikož tato částka nebyla uhrazena, podala společnost STV dne 18. března 2013 žalobu, kterou se domáhala přiznání uvedené náhrady na základě čl. 94 odst. 1 a 2 nařízení č. 2100/94.
            15. Na podporu své žaloby společnost STV tvrdí, že spolužalovaní Vogelovi jsou povinni jí zaplatit přiměřenou náhradu podle čl. 94 odst. 1 nařízení č. 2100/94 odpovídající plné výši poplatku C, jelikož provedli výsev, který byl ve smyslu tohoto ustanovení „neoprávněný“, a nemohou se dovolávat odchylky podle čl. 14 odst. 1 tohoto nařízení, jelikož nesplnili povinnost zaplatit úhradu uvedenou v čl. 14 odst. 3 čtvrté odrážce uvedeného nařízení. STV navíc uvádí, že tato platební povinnost existuje nezávisle na žádosti držitele ochrany dotyčné odrůdy o informace a že zemědělec musí tuto povinnost splnit před vysetím a v každém případě před uplynutím hospodářského roku, v němž k výsevu došlo. Tato společnost se také domnívá, že údaje zveřejněné na jejích webových stránkách a příručka každoročně zasílána zemědělcům obsahující seznam všech chráněných odrůd, pro které jí byla svěřena správa práv, těmto zemědělcům umožňuje, aby si sami vypočítali a zaplatili částku dlužnou za výsev těchto odrůd.
            16. Spolužalovaní Vogelovi zpochybňují svou povinnost uhradit z titulu náhrady škody částku odpovídající plné výši poplatku C. Domnívají se, že jsou povinni zaplatit nanejvýše sníženou částku z důvodu „oprávněného“ výsevu ve smyslu čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2100/94. Tvrdí také, že nebyli povinni odpovědět na žádost o informace ze dne 31. května 2012, jelikož se netýkala probíhajícího hospodářského roku. Podle názoru společníků Vogelových by k tomu, aby mohly být podmínky nároku na náhradu škody považovány za splněné, musela být porušena informační povinnost.
            17. Předkládající soud uvádí, že tvrzení STV, že zemědělec je povinen z vlastní iniciativy zaplatit úhradu uvedenou v čl. 14 odst. 3 čtvrté odrážce nařízení č. 2100/94 před vysetím, vede zejména vzhledem k čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1768/95 k pochybnostem. Má za to, že toto posledně uvedené ustanovení brání závěru, že zemědělec je povinen zaplatit tuto úhradu předem, tedy před výsevem. Tento soud dále uvádí, že kdyby mohla být uvedená úhrada zaplacena po výsevu chráněné odrůdy, vyvstala by otázka, do kdy musí být uhrazena, aby mohl zemědělec využít odchylky upravené v článku 14 nařízení č. 2100/94 a vyhnout se tak uplatnění článku 94 tohoto nařízení, který upravuje protiprávní jednání. Podle uvedeného soudu přitom ustanovení nařízení č. 2100/94 a č. 1768/95 neposkytují na tuto otázku jasnou a podrobnou odpověď a  Soudní dvůr ostatně ani neměl příležitost na ni odpově dět.
            18. Za těchto podmínek se Landgericht Mannheim rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
            „1) Je zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné odrůdy získaný výsevem, aniž uzavřel příslušné smluvní ujednání s držitelem odrůdového práva, povinen k platbě přiměřené náhrady podle čl. 94 odst. 1 nařízení č. 2011/94 a – v případě úmyslu či nedbalosti – navíc i k náhradě škody vzniklé porušením odrůdového práva podle čl. 94 odst. 2 uvedeného nařízení, pokud v okamžiku skutečného užití sklizeného materiálu pro účely množení na pěstební ploše nesplnil dosud povinnost zaplatit přiměřenou úhradu (poplatek za výsev), kterou má na základě čl. 14 odst. 3 čtvrté odrážky uvedeného nařízení ve spojení s článkem 5 a následujících nařízení č. 1768/95?
            2) Bude-li třeba na první otázku odpovědět v tom smyslu, že zemědělec může svou povinnost k platbě přiměřené náhrady za výsev splnit také až po skutečném užití sklizeného materiálu pro účely množení na pěstební ploše, musí být uvedená ustanovení vykládána v tom smyslu, že stanoví lhůtu, ve které musí zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné odrůdy získaný výsevem, splnit povinnost zaplatit přiměřenou náhradu, aby byl výsev považován za ‚oprávněný‘ ve smyslu čl. 94 odst. 1 nařízení č. 2100/94 ve spojení s článkem 14 tohoto nařízení?“
            K předběžným otázkám
            19. Podstatou otázek předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, v jaké lhůtě musí zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), aniž o tom uzavřel smlouvu s držitelem dotyčného odrůdového práva, splnit povinnost zaplatit přiměřenou úhradu podle čtvrté odrážky třetího odstavce článku 14 nařízení č. 2100/94 (dále jen „přiměřená úhrada z titulu odchylky“), aby mohl využít odchylky upravené v tomto článku 14 z povinnosti získat souhlas tohoto držitele.
            20. Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 13 odst. 2 nařízení č. 2100/94 je souhlas držitele odrůdových práv vyžadován, pokud jde o složky odrůdy nebo sklizený materiál chráněné odrůdy, zejména pro produkci nebo reprodukci (množení). V této souvislosti upravuje čl. 14 odst. 1 tohoto nařízení výjimku z této zásady, jelikož užití produktu sklizně, jejž zemědělci získali ve vlastním hospodářství, pro účely množení na šlechtitelských polích [pěstební ploše] nepodléhá souhlasu držitele odrůdového práva Společenství, splňují-li určité podmínky výslovně uvedené v čl. 14 odst. 3 uvedeného nařízení (viz rozsudek Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, body 21 a 22).
            21. Jednou z těchto podmínek uložených v čl. 14 odst. 3 čtvrté odrážce nařízení č. 2100/94 je zaplacení přiměřené úhrady z titulu odchylky, která musí být z důvodu uvedeného užití zaplacena držiteli dotyčného odrůdového práva.
            22. Zemědělec, který tomuto držiteli nezaplatí takovou přiměřenou úhradu v případě, že užívá produkt sklizně získaný výsevem rozmnožovacího materiálu chráněné odrůdy, se nemůže dovolávat čl. 14 odst. 1 nařízení č. 2100/94, a proto je třeba mít za to, že jednal některým ze způsobů uvedených v čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení, aniž k tomu byl oprávněn. Z článku 94 tohoto nařízení tedy vyplývá, že proti tomu zemědělci může uvedený držitel podat žalobu na ukončení protiprávního jednání nebo zaplacení přiměřené úhrady nebo oboje. Jestliže zemědělec jedná úmyslně nebo z nedbalosti, je tomuto držiteli povinen kromě toho nahradit vzniklou škodu (rozsudek Schulin, C‑305/00, EU:C:2003:218, bod 71).
            23. Předkládající soud se nejprve táže, zda dotyčný zemědělec musí splnit povinnost zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky před skutečným užitím produktu sklizně pro účely množení na pěstební ploše.
            24. V této souvislosti článek 6 nařízení č. 1768/95, který upravuje prováděcí pravidla týkající se povinnosti k platbě přiměřené úhrady z titulu odchylky, stanoví ve druhém pododstavci prvního odstavce, že držitel dotyčného odrůdového práva může sice určit den a způsob platby, avšak tato platba není splatná před datem, k němuž povinnost zaplatit tuto přiměřenou úhradu vznikla. Podle čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce tohoto nařízení vzniká tato povinnost v případě, že zemědělec skutečně použije produkt sklizně za účelem množení na pěstební ploše. Z toho vyplývá, že tento zemědělec může uvedenou povinnost splnit ještě poté, co produkt sklizně chráněné odrůdy zasel, jelikož toto datum skutečného užití tohoto produktu za účelem množení na pěstební ploše představuje nikoli konec lhůty, v níž musí dojít k zaplacení přiměřené úhrady z titulu odchylky, ale datum, od kterého se tato úhrada stává splatnou.
            25. I když uvedené ustanovení umožňuje tvrdit, že zemědělec může splnit povinnost zaplacení přiměřené úhrady z titulu odchylky až poté, co skutečně vysel produkt sklizně chráněné odrůdy, nestanoví lhůtu, ve které musí tento zemědělec tuto úhradu zaplatit, pokud mu tento držitel neurčil žádnou lhůtu podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 1768/95.
            26. Spolužalovaní Vogelovi a španělská vláda v této souvislosti tvrdí, že uvedená lhůta může plynout po neomezenou dobu. Opírají se právě o čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1768/95 a v tomto ohledu uvádějí, že toto ustanovení sice upravuje vznik uvedené platební povinnosti, avšak neupravuje uplynutí lhůty.
            27. Takovýto výklad však nelze přijmout.
            28. Zaprvé, jak uvedl generální advokát v bodě 39 svého stanoviska, kdyby bylo umožněno zemědělci, který užil rozmnožovací materiál chráněné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), splnit povinnost zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky bez jakéhokoli časového omezení, a tudíž se bez omezení odvolávat na odchylku podle článku 14 nařízení č. 2100/94, byly by žaloby stanovené v článku 94 tohoto nařízení zbaveny užitečného účinku. Zavedením těchto žalob proti každému porušiteli, který tuto platební povinnost nesplnil, brání navíc tento článek 94 tomu, aby tento porušitel mohl vždy zregularizovat svou situaci, a to dokonce i poté, co držitel práva odhalil utajené užití chráněné rostlinné odrůdy. Z toho vyplývá, že jedině stanovení lhůty k zaplacení může zaručit efektivní využití uvedených žalob.
            29. Zadruhé je třeba připomenout, že za kontrolu a dohled nad užíváním chráněných odrůd v rámci oprávněného výsevu jsou výlučně odpovědni držitelé odrůdových práv, kteří jsou tudíž odkázáni na dobrou víru a spolupráci dotyčných zemědělců (rozsudek Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, bod 42). Neexistence konkrétně stanovené lhůty, které by podléhali zemědělci v souvislosti se zaplacením přiměřené úhrady z titulu odchylky, může tyto zemědělce vybízet k tomu, aby toto zaplacení neomezeně odkládali v naději, že se mu vyhnou. Umožnit zemědělcům takové nesplnění jejich povinností vůči držitelům by přitom bylo v rozporu s cílem uvedeným v článku 2 nařízení č. 1768/95, kterým je zachovat přiměřenou rovnováhu mezi vzájemnými legitimními cíli zemědělců a dotyčných držitelů.
            30. Při zkoumání, zda příslušná ustanovení skutečně upravují lhůtu k zaplacení, je třeba uvést, že z čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1768/95 vyplývá, že hospodářský rok, během něhož by byla úhrada splatná, začíná 1. července a končí dnem 30. června následujícího roku. Ačkoli se toto ustanovení týká určení ploch pro pěstování rostlinných odrůd malých zemědělců, je zcela zřejmé, že hospodářský rok, během něhož byl užit rozmnožovací materiál chráněné rostlinné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), chápal orgán, který je autorem tohoto nařízení, když stanovoval prováděcí podmínky k čl. 14 odst. 3 nařízení č. 2100/94, jako relevantní lhůtu, během níž musí být zaplacena přiměřená úhrada z titulu odchylky.
            31. Vzhledem k tomu musí být zemědělec, který nezaplatil přiměřenou úhradu z titulu odchylky ve lhůtě, jež uplynula na konci hospodářského roku, během něhož došlo k užití rozmnožovacího materiálu chráněné rostlinné odrůdy získaného výsevem, aniž za tím účelem uzavřel s držitelem odrůdového práva smlouvu, považován za osobu, která bez oprávnění provedla některý z úkonů uvedených v čl. 13 odst. 2 nařízení č. 2100/94, což držiteli umožňuje podat žaloby upravené v článku 94 tohoto nařízení.
            32. S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položené otázky odpovědět tak, že zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné rostlinné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), aniž za tím účelem uzavřel s držitelem dotyčného odrůdového práva smlouvu, musí k tomu, aby mohl využít odchylky z povinnosti získat souhlas od tohoto držitele upravené v článku 14 nařízení č. 2100/94, zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky ve lhůtě, která uplyne na konci hospodářského roku, během kterého k tomuto užití došlo, tedy nejpozději 30. června po datu opětovného výsevu.
            K nákladům řízení
            33. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

            Výrok
            Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
            Zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné rostlinné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), aniž za tím účelem uzavřel s držitelem dotyčného odrůdového práva smlouvu, musí k tomu, aby mohl využít odchylky z povinnosti získat souhlas od tohoto držitele upravené v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství, zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky ve lhůtě, která uplyne na konci hospodářského roku, během kterého k tomuto užití došlo, tedy nejpozději 30. června po datu opětovného výsevu.