title: Věc T-153/09: Žaloba podaná dne 8. dubna 2009 — ISDIN v. OHIM — Pfizer (ISDIN)

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/54

         Žaloba podaná dne 8. dubna 2009 — ISDIN v. OHIM — Pfizer (ISDIN)
   (Věc T-153/09)
   2009/C 141/110
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ISDIN, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: M. Esteve Sanz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pfizer Ltd (Sandwich, Spojené království)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. ledna 2009 ve věci R 390/2008-1;

               —

               podpůrně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. ledna 2009 ve věci R 390/2008-1 v rozsahu, v němž prohlašuje za neplatnou zapsanou ochrannou známku Společenství, která je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti pro určité zboží ve třídě 5, a

               —

               uložit žalovanému nebo případně další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně těch vynaložených před odvolacím senátem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „ISDIN“ pro výrobky zařazené do tříd 3 a 5

      Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení dotčené ochranné známky za částečně neplatnou

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 73 nařízení Rady 40/94 (nyní článek 75 nařízení Rady 207/2009 (1) a pravidla 50 odst. 2 písm. h) nařízení Komise č. 2868/95 (2), jelikož odvolací senát nesplnil povinnost uvést odůvodnění týkající se nebezpečí záměny mezi dotyčnými ochrannými známkami; porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) (nyní čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení Rady 207/2009) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 207/2009) a článku 74 nařízení Rady 40/94 (nyní článek 76 nařízení Rady 207/2009) v rozsahu, v němž odvolací senát odmítl vzít v úvahu vymezení učiněné žalobkyní v jejím odůvodnění, a tudíž obecně usoudil, že kolidující zboží bylo totožné; Podpůrně porušení čl. 51 odst. 1 psím. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 v rozsahu,v němž napadené rozhodnutí odkazuje na určité zboží ve třídě 5; porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 v rozsahu, v němž odvolací senát rozhodl o platnosti rozhodnutí zrušovacího oddělení pro všechny výrobky původně pokryté napadenou ochrannou známkou

      (1)  Nařízení Rady č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


title: Věc C-91/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Rada Evropské unie (Žaloba na neplatnost — Článek 47 EU — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Rozhodnutí 2004/833/SZBP — Provedení společné akce 2002/589/SZBP — Boj proti šíření ručních palných a lehkých zbraní — Pravomoc Společenství — Politika rozvojové spolupráce)

text:
               5.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 20. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Rada Evropské unie
   (Věc C-91/05) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Článek 47 EU - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Rozhodnutí 2004/833/SZBP - Provedení společné akce 2002/589/SZBP - Boj proti šíření ručních palných a lehkých zbraní - Pravomoc Společenství - Politika rozvojové spolupráce)
   (2008/C 171/03)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: P. J. Kuijper, J. Enegren a M. Petite, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Evropský parlament (zástupci: R. Passos, K. Lindahl a D. Gauci, zmocněnci)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-C. Piris, R. Gosalbo Bono, S. Marquardt a E. Finnegan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: A. Jacobsen a C. Thorning, jakož i L. Lander Madsen, zmocněnci), Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, jakož i E. Belliard a C. Jurgensen, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. de Grave, jakož i C. Wissels a H. G. Sevenster, zmocněnci), Švédské království (zástupce: A. Falk, zmocněnec) a Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: R. Caudwell a E. Jenkinson, zmocněnci, a A. Dashwood, barrister)
   Předmět věci
   Zrušení rozhodnutí Rady 2004/833/SZBP ze dne 2. prosince 2004 o provádění společné akce 2002/589/SZBP s ohledem na příspěvek Evropské unie Hospodářskému společenství států západní Afriky (ECOWAS) v rámci moratoria na ruční palné a lehké zbraně (Úř. věst. L 359, s. 65), jakož i určení protiprávnosti společné akce Rady 2002/589/SZBP ze dne 12. července 2002 o příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní a o zrušení společné akce 1999/34/SZBP (Úř. věst. L 191, s. 1)
   Výrok

               1)

               Rozhodnutí Rady 2004/833/SZBP ze dne 2. prosince 2004 o provádění společné akce 2002/589/SZBP s ohledem na příspěvek Evropské unie Hospodářskému společenství států západní Afriky (ECOWAS) v rámci moratoria na ruční palné a lehké zbraně se zrušuje.

               2)

               Komise Evropských společenství a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.

               3)

               Dánské království, Španělské království, Francouzská republika, Nizozemské království, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


title: Věc C-206/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Groningen – Nizozemsko) – Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV v. Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV (Vnitřní trh s elektřinou — Vnitrostátní právní předpisy umožňující výběr příplatku k ceně za přenos elektřiny ve prospěch společnosti určené zákonem, která má povinnost platit uvízlé náklady — Poplatky s účinkem rovnocenným clům — Diskriminační vnitrostátní zdanění — Podpory poskytované členskými státy)

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/4

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Groningen – Nizozemsko) – Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV v. Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV
   (Věc C-206/06) (1)

   (Vnitřní trh s elektřinou - Vnitrostátní právní předpisy umožňující výběr příplatku k ceně za přenos elektřiny ve prospěch společnosti určené zákonem, která má povinnost platit uvízlé náklady - Poplatky s účinkem rovnocenným clům - Diskriminační vnitrostátní zdanění - Podpory poskytované členskými státy)
   (2008/C 223/06)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank Groningen
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV

      Žalovaní: Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank Groningen – Výklad článků 25 ES, 87 odst. 1 ES a 90 ES – Vnitrostátní právní předpisy zavádějící tarifní příplatek z elektřiny, který dluží odběratelé usazení v Nizozemsku provozovateli sítě během přechodného období – Povinnost provozovatele sítě zaplatit tarifní příplatek zákonem určené společnosti vnitrostátních výrobců elektřiny jako kompenzaci určité částky představující částku vzniklou v důsledku přijatých povinností a investic, které tato společnost uskutečnila před liberalizací trhu – Zaplacení přeplatku společností příslušnému ministerstvu
   Výrok

               1)

               Článek 25 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání zákonnému opatření, podle kterého jsou vnitrostátní odběratelé elektřiny povinni platit svému provozovateli sítě příplatek k ceně za množství k těmto odběratelům přenesené elektřiny, která byla vyrobena v členském státě a dovezena, pokud tento příplatek musí být uvedeným provozovatelem převeden na společnost určenou za tímto účelem zákonodárcem, která je společnou dceřinou společností čtyř vnitrostátních podniků vyrábějících elektřinu a dříve byla správcem nákladů veškeré vyrobené a dovezené elektřiny, a pokud tento příplatek musí být v plné výši použit na zaplacení nákladů neslučitelných s trhem, ke kterým je tato společnost osobně povinna, což má za následek, že částky vybrané touto společností zcela kompenzují zatížení nesené přenášenou domácí elektřinou.
               Je tomu stejně, pokud domácí podniky vyrábějící elektřinu jsou povinny nést tyto náklady a pokud z důvodu stávajících úmluv zaplacením nákupní ceny za domácí elektřinu, zaplacením dividend jednotlivým domácím podnikům vyrábějícím elektřinu, jejichž dceřinou společností určená společnost je, nebo jakýmkoli jiným způsobem mohla být výhoda tvořená příplatkem k ceně zcela přenesena určenou společností na domácí podniky vyrábějící elektřinu.
               Článek 90 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání témuž zákonnému opatření za okolností, kdy výnos z poplatku vybraného za přenesenou elektřinu je určen pouze částečně na zaplacení nákladů neslučitelných s trhem, to znamená pokud částka vybraná určenou společností kompenzuje pouze část zatížení neseného přenášenou domácí elektřinou.

               2)

               Článek 87 ES musí být vykládán v tom smyslu, že v rozsahu, v němž představují hospodářskou výhodu, a nikoli kompenzaci představující protihodnotu plnění uskutečněných určenou společností za účelem plnění povinností veřejné služby, představují částky zaplacené určené společnosti podle článku 9 přechodného zákona o odvětví výroby elektřiny (Overgangswet Elektriciteitsproduktiesector) ze dne 21. prosince 2000 státní podporu ve smyslu tohoto ustanovení Smlouvy o ES.

      (1)  Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


title: Věc C-261/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2013 Peter Schönberger proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 7. března 2013 ve věci T-186/11, Peter Schönberger v. Evropský parlament

text:
               20.7.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 207/27

         Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2013 Peter Schönberger proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 7. března 2013 ve věci T-186/11, Peter Schönberger v. Evropský parlament
   (Věc C-261/13 P)
   2013/C 207/44
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Peter Schönberger (zástupce: O. Mande, Rechtsanwalt)

      Další účastník řízení: Evropský parlament

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   Navrhovatel se domáhá, aby Soudní dvůr

               —

               Zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2013 ve věci T-186/11.

               —

               Vyhověl návrhovým žádáním žalobce v prvním stupni. Prohlásil za neplatné rozhodnutí žalovaného doručené žalobci dopisem ze dne 25. ledna 2011, kterým byl přezkum jeho petice č. 1188/2010 ukončen, aniž se petiční výbor zabýval obsahem petice.

               —

               Uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tribunál ve svém popisu skutkového stavu nevzal v úvahu skutečnost, že předsedkyně petičního výboru žalobci bez dalšího odůvodnění sdělila, že jeho petice je sice přípustná, ale petiční výbor se jejím obsahem nemůže zabývat. Následkem toho Tribunál zkreslil skutkový stav tak, že k přezkumu petice došlo.
   Tribunál zneuznal rozsah ochrany petičního práva, když nesprávně vycházel z toho, že se tento rozsah ochrany omezuje na přezkum přípustnosti petice. Rozsah ochrany zahrnuje však i nárok na obsahový přezkum petice a na rozhodnutí ve věci, pokud petice přípustná.
   Tribunál se dopustil logického protimluvu, že nepřezkoumání přípustné petice Parlamentem, jinak než nepřezkoumání nepřípustné petice, nemá žádné právní účinky.
   Tribunál jednal v protikladu ke své vlastní judikatuře ve věci T-308/07 (Tegebauer) (1). V tomto rozsudku určil, že účinnost petičního práva může být narušena, pokud petice není obsahově přezkoumána.
   Tribunál přehlédl porušení práva obsažené v nedostatečném odůvodnění rozhodnutí Parlamentu. Místo toho nahradil chybějící odůvodnění nepřezkoumání petice svým vlastním odůvodněním.
   Tribunál opominul posoudit skutečnost, že navrhovateli byla odepřena možnost, aby petičnímu výboru svou žádost nezkresleně přednesl.

      (1)  Urteil des Gerichts vom 14. September 2011 (noch nicht in der Sammlung veröffentlicht).


title: Věc T-4/05: Žaloba podaná dne 4. ledna 2005 Guidem Strackem proti Komisi Evropských společenství

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/39

         Žaloba podaná dne 4. ledna 2005 Guidem Strackem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-4/05)
   (2005/C 57/65)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. ledna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství panem Guidem Strackem, Wasserliesch (Německo), zastoupeným advokátem R. Schmittem.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil usnesení OF/2002/0356 ze dne 5.2.2004 o zastavení vyšetřování OLAF a Final Case Report (spisová značka: NT/srD(2003)-AC-19723-01687 05.02.2004), na jehož základě bylo toto usnesení vydáno;

               —

               uložil žalované obnovit toto vyšetřování a vypracovat nový Final Case Report a nahradit všechny soudní a jiné náklady.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce, úředník Komise, informoval generálního ředitele Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) o tom, že se v souvislosti se svou službou na Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství dozvěděl o skutečnostech, podle kterých se dá předpokládat existence závažných nedostatků. Následně započaté vyšetřování OLAF bylo zastaveno napadeným rozhodnutím.
   Žalobce nejdříve uplatňuje, že jeho žaloba je přípustná, neboť napadené rozhodnutí tím, že mu odebírá status oznamovatele vnitřních nedostatků (anglicky „Whistleblower“), má i pro něj závazné právní účinky.
   K odůvodnění své žaloby uvádí, že OLAF neúplně vyšetřil oznámený skutkový stav a učinil svévolné rozhodnutí.


title: Věc C-560/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Parma (Itálie) dne 7. listopadu 2011 — Danilo Debiasi v. Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/34

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Parma (Itálie) dne 7. listopadu 2011 — Danilo Debiasi v. Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma
      (Věc C-560/11)
      (2012/C 25/64)
      Jednací jazyk: italština

         Předkládající soud

      Commissione Tributaria Provinciale di Parma

         Účastníci původního řízení

         Žalobce: Danilo Debiasi

         Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

         Předběžná otázka

      Existuje rozpor mezi vnitrostátními právními předpisy a právem Společenství, zejména mezi čl. 19 odst. 5 a článkem 19a nařízení prezidenta republiky č. 633/72 a čl. 17 odst. 2 písm. a) směrnice 77/388/EHS (1), dokumentem K(2001) 260 v konečném znění ze dne 23. května 2001 a dokumentem K(2000) 348 v konečném znění ze dne 7. června, jakož i „nerovné zacházení“ pokud jde o režim DPH mezi různými členskými státy Evropské unie proto, že na stejné zdravotnické služby se uplatní různé sazby DPH?

         (1)  Úř. věst. L 145, s. 1.


title: Věc T-192/04: Žaloba podaná dne 28. května 2004 Flex Equipos de Descanso, S.A. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM)

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/23

         Žaloba podaná dne 28. května 2004 Flex Equipos de Descanso, S.A. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM)
   (Věc T-192/04)
   (2004/C 217/43)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 28. května 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) Flex Equipos de Descanso, S.A., se sídlem v Madridu (Španělsko), zastoupenou R. Ocquetem, advokátem.
   Legget & Platt, Incorporated, byla rovněž účastníkem řízení před prvním odvolacím senátem.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 18. března 2004 ve věci R 333/2003-1 a změnil jej v té části, ve které se odmítá důkaz předložený podavatelem námitek a zamítá námitka B - 386088;

               —

               vrátil věc Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu a nařídil mu zamítnout zápis přihlášky ochranné známky Společenství č. 1607167 „LURA-FLEX“ pro všechny typy zboží, pro které byla podána;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení

               Přihlašovatel ochranné známky Společenství:

               Legget Platt, Inc.

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Slovní ochranná známka „LURA-FLEX“ pro zboží ve třídách 6 a 20 (pružinové svazky pro použití do nábytku, postelí, matrací a sedadel; nábytek postele, lože, matrace) (Č. 1607167)

               Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:

               Fabricas Lucia Antonio Betere S.A., nyní Flex Equipos de Descanso S.A.

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Španělská obrazová ochranná známka „FLEX“ pro zboží ve třídách 6 a 20 (kovové konstrukční materiály, kovové rámy postelí; postele; matrace kombinované s kovovými pružinami, nábytek, …), jakož i dobré jméno těchto označení ve vztahu ke všem typům postelí, matrací a polštářů.

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Zamítnutí námitek

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání podaného Flex Equipos de Descanso

               Dovolávané žalobní důvody:

               Porušení pravidla 18 odst. 2 a pravidla 22 odst. 4 nařízení Komise č. 2868/95 (1) a práva podavatele námitek být vyslechnut v souladu s pravidlem 18 nařízení, jakož i porušení článku 8 nařízení Rady (ES) č. 40/94 (2)

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1).


title: Věc C-607/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Genova (Itálie) dne 24. prosince 2012 — Dresser Rand SA v. Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Genova (Itálie) dne 24. prosince 2012 — Dresser Rand SA v. Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
   (Věc C-607/12)
   2013/C 101/15
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria provinciale di Genova

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Dresser Rand S.A.

      Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

      Předběžné otázky

               1)

               Spadá plnění spočívající v přemístění zboží ze členského státu na italské území za účelem ověření kompatibility tohoto zboží s jiným zbožím nabytým na vnitrostátním území, aniž by bylo cokoliv provedeno na zboží dovezeném do Itálie, do pojmu „práce na dotyčném zboží“ uvedeného v čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice 2006/112/ES (1) a je v tomto ohledu užitečné posuzovat povahu plnění, která se uskutečnila mezi F. B. ITMI a DR IT?

               2)

               Je třeba čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice 2006/112/ES vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby právní předpisy či praxe členských států stanovily, že se odeslání nebo přeprava zboží nepovažuje za přemístění do jiného členského státu, pokud k tomu nedochází za podmínky, že se zboží vrátí do členského státu, ze kterého bylo původně odesláno nebo přepraveno?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.


title: Věc C-17/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (Civil Division) – Spojené království – B. F. Cadman v. Health & Safety Executive (Sociální politika — Článek 141 ES — Zásada stejné odměny pro zaměstnance a zaměstnankyně — Počet odsloužených let jako činitel přispívající k určení odměn — Objektivní odůvodnění — Důkazní břemeno)

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/10

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (Civil Division) – Spojené království – B. F. Cadman v. Health & Safety Executive
   (Věc C-17/05) (1)

   (Sociální politika - Článek 141 ES - Zásada stejné odměny pro zaměstnance a zaměstnankyně - Počet odsloužených let jako činitel přispívající k určení odměn - Objektivní odůvodnění - Důkazní břemeno)
   (2006/C 294/17)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   Court of Appeal (Civil Division)
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: B. F. Cadman

      Žalovaná: Health & Safety Executive

      Za přítomnosti: Equal Opportunities Commission
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Court of Appeal (Civil Division) – Výklad článku 141 ES – Rovnost odměňování pro zaměstnance a zaměstnankyně – Počet odsloužených let použitý jako kritérium určující výši odměňování, který má rozdílný vliv na zaměstnance a zaměstnankyně
   Výrok
   Článek 141 ES musí být vykládán tak, že v případě, že použití kritéria počtu odsloužených let jako činitele přispívajícího k určení odměny má za následek rozdíly v odměně za stejnou nebo rovnocennou práci mezi zaměstnanci a zaměstnankyněmi, které musejí být zahrnuty do srovnání:

               —

               vzhledem k tomu, že použití kritéria počtu odsloužených let je zpravidla způsobilé dosáhnout legitimního cíle odměnit nabytou zkušenost, která zaměstnanci umožňuje, aby lépe plnil své úkoly, zaměstnavatel nemusí zvlášť prokazovat, že použití tohoto kritéria je způsobilé dosáhnout uvedeného cíle co se týče daného zaměstnání, ledaže zaměstnanec předloží skutečnosti, které jsou způsobilé vzbudit závažné pochybnosti v tomto ohledu;

               —

               není nezbytné prokázat, že pokud je pro určení odměny používán systém klasifikace prací založený na hodnocení práce, která má být vykonána, zaměstnanec, vzatý individuálně, nabyl během rozhodného období zkušenost, která mu umožnila lépe plnit jeho práci.

      (1)  Úř. věst. C 69, 19.3.2005.


title: Věc T-89/06: Žaloba podaná dne  15. března 2006  – Lebard v. Komise

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/42

         Žaloba podaná dne 15. března 2006 – Lebard v. Komise
   (Věc T-89/06)
   (2006/C 131/79)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Daniel Lebard (Brusel, Belgie) (zástupce: M. de Guillenchmidt, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí formulované dopisem ze dne 16. ledna 2006 adresované D. Lebardovi, kterým byla jménem Komise zamítnuta žádost o odvolání rozhodnutí IV/M.1517;

               —

               v důsledku toho zrušit rozhodnutí Komise o uzavření spisu o spojení Rhodia/Albright & Wilson a Hoechst/Rhône-Poulenc, jelikož tato spojení spolu souvisejí;

               —

               v důsledku toho prohlásit, že se rozhodnutí IV/M.1378 z roku 2004 rovněž zrušuje;

               —

               uložit Komisi, aby D. Lebardovi uhradila částku jedno euro jako náhradu způsobené škody, aby na vlastní náklady zveřejnila jí odsuzující rozsudek Soudu v novinách vybraných žalobcem a náhradu všech nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Rozhodnutím č. IV/M.1517 ze dne 13. července 1999 Komise povolila spojení, na základě něhož měla Rhodia SA převzít úplnou kontrolu nad společností Albright & Wilson, jejíž prezidentem byl žalobce od 28. července 1999 do 14. října 1999. Rozhodnutím č. IV/M.1378 ze dne 9. srpna 1999 Komise povolila rovněž spojení mezi podniky Hoechst a Rhône-Poulenc, přičemž tato posledně uvedená společnost kontrolovala společnost Rhodia do výše 67,35 %. Určité závazky týkající se Rhodia (převod účastí v Rhône-Poulenc do Rhodia, zachování vedení nezávislého na obou podnicích) byly převzaty společností Rhône-Poulenc a připojeny k rozhodnutí č. IV/M.1378, aby bylo zajištěno, že spojení nezpůsobí škodlivé účinky na hospodářskou soutěž. Žalobce zaslal Komisi několik dopisů, ve kterých ji informoval o údajném nedodržování závazků převzatých v rámci věci IV/M.1378 a požádal o odvolání rozhodnutí č. IV/M.1517. Dopisem ze dne 7. října 2005 mu Komise odpověděla, když uvedla, že nemá v úmyslu učinit jakékoli kroky na základě skutečností, které jí byly žalobcem oznámeny, a že se rozhodla spis uzavřít. V odpovědi na dopis žalobce mu kancelář předsedy Komise zaslala dopis ze dne 16. ledna 2006, který potvrzoval předcházející stanovisko Komise uvedené v dopise ze dne 7. října 2005, tedy odmítnutí žádosti o odvolání rozhodnutí Komise týkající se věci IV/M.1517. Tato žaloba na neplatnost směřuje proti údajnému rozhodnutí obsaženému v dopise Komise ze dne 16. ledna 2006.
   Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje několik žalobních důvodů.
   Zaprvé v rámci přípustnosti své žaloby tvrdí, že má přímý zájem na podání žaloby jakožto ten, komu je určen napadený dopis, který mu způsobil osobní a bezprostřední škodu. Rovněž uplatňuje, že dopis ze dne 16. ledna 2006, který je předmětem této žaloby, nemůže být považován za akt pouze potvrzující dopis ze dne 7. října 2005 z důvodu, že k nové skutečnosti, která by mohla podstatně změnit okolnosti a podmínky přijetí předcházejícího aktu ve smyslu judikatury Společenství, došlo v mezidobí. Žalobce tak naráží na dopis pí. Kroes ze dne 12. ledna 2006 zaslaný poslancům Evropského parlamentu ve věci dotčených spojení.
   Zadruhé žalobce uplatňuje žalobní důvody podporující jeho návrhová žádání ve věci samé. Prvním, vycházejícím z porušení hmotněprávních a procesněprávních pravidel v oblasti hospodářské soutěže, vytýká Komisi, že neprovedla přezkum spisu a že nevyužila své pravomoci odvolat své předcházející rozhodnutí. Svým druhým žalobním důvodem žalobce uplatňuje zneužití pravomoci spočívající v tom, že Komise nedodržela striktní kontrolu ohledně spojení, která byla během svého provádění předběžně povolena.
   Konečně žalobce uplatňuje žalobní důvod vycházející ze soudní ochrany, která podle něj měla být poskytnuta účastníkům spojení, a zejména vedoucím pracovníkům podniku, který se spojení účastnil.


title: Věc T-82/15: Žaloba podaná dne 20. února 2015 – InAccess Networks Integrated Systems v. Komise

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/28

         Žaloba podaná dne 20. února 2015 – InAccess Networks Integrated Systems v. Komise
   (Věc T-82/15)
   (2015/C 155/34)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA (Amarousio, Řecko) (zástupci: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler a G. Pandey, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil následující akty, a to v rozsahu, v němž Tribunál shledá, že tyto akty mají právní účiny a v rozsahu, v němž tyto akty popírají oprávněnost nároků uplatněných žalobkyní na základě smlouvy o dotaci k projektu s referenčním číslem 216873 ATRACO, která byla uzavřena v kontextu sedmého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007 – 2013), a mají za cíl uložit žalobkyni povinnost vrátit obdržené částky a uhradit likvidované škody:

                           —

                           rozhodnutí Komise obsažené v dopise ze dne 11. prosince 2014 s referenčním číslem ARES (2014) 4162021;

                           —

                           rozhodnutí Komise obsažené v oznámení o dluhu ze dne 23. října 2012 s referenčním číslem ARES (2012) 1248814;

                           —

                           rozhodnutí Komise obsažené v dopise ze dne 7. prosince 2012 bez referenčního čísla;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z vycházející z porušení čl. 41 odst. 1 až 2 Listiny základních práv Evropské unie a práva být vyslechnut
               Žalobkyně tvrdí, že Komise uznala, že původní audit byl zatížen porušením jejího práva být vyslechnut a z tohoto důvodu Komise rozhodla o znovuotevření věci.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a porušení legitimního očekávání žalobkyně
               Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o znovuotevření věci zahrnuje legitimní očekávání, že jakékoliv nové rozhodnutí bude založeno na skutečnostech týkajících se předmětu auditu, a nikoliv na procesních pravidlech, která by se použila na předložení dokumentů v původním řízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie z důvodu poskytnutí nedostatečného odůvodnění
               Žalobkyně tvrdí, že odůvodnění poskytnuté Komisí v rozhodnutí o přezkumu bylo nedostatečné a týkalo se pouze dvou napadených otázek a pouze povrchně odkazovalo na předloženou dokumentaci označovanou jako nepostačující.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení
               Konečně žalobkyně tvrdí, že při neexistenci jakékoliv dokumentace ohledně výsledku znovuotevřeného auditu a tudíž též možnosti žalobkyně v projednávané věci vyjádřit se před přijetím rozhodnutí o přezkumu, musí být rozhodnutí Komise o přezkumu a v důsledku toho původní rozhodnutí o auditu považována za projev nesprávného posouzení a za rozhodnutí přijatá v rozporu s právem být vyslechnut.


title: Věc T-638/15: Žaloba podaná dne 12. listopadu 2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International) v. OHIM – Lion Laboratories (ALCOLOCK)

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/50

         Žaloba podaná dne 12. listopadu 2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International) v. OHIM – Lion Laboratories (ALCOLOCK)
   (Věc T-638/15)
   (2016/C 016/60)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. (Toronto, Kanada) (zástupci: E. Baud, P. Marchiset, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Lion Laboratories Ltd (Barry, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „ALCOLOCK“ Ochranná známka Společenství č. 8 443 301

      Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. srpna 2015, ve věci R 1323/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí;

               —

               určil, že majitelkou ochranné známky Společenství je Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc.;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 2 na čl. 15 odst. 2 nařízení č. 207/2009, čl. 10 odst. 2 směrnice č. 2008/95 a čl. 19 pdst. 2 TRIPS, nedostatek odůvodnění a nesprávné posouzení skutkových okolností;

               —

               Porušení čl. 57 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 a nedostatek odůvodnění;

               —

               Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009 a článku 296 SFEU a porušení definice „řádného užívání“ podle nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-161/13: Žaloba podaná dne 14. března 2013 — First Islamic Investment Bank v. Rada

text:
               18.5.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/24

         Žaloba podaná dne 14. března 2013 — First Islamic Investment Bank v. Rada
   (Věc T-161/13)
   2013/C 141/44
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: First Islamic Investment Bank Ltd (Labuan, Malajsie) (zástupci: B. Mettetal a C. Wucher-North, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil bod I.I.10 přílohy rozhodnutí 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 356, s. 71), a to v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               zrušil bod I.I.10 přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 356, s. 55), a to v rozsahu, v němž se týká žalobkyně,

               —

               nařídil žalované, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z toho, že žalobkyně nenapomáhá označeným subjektům v porušování předpisů Evropské unie týkajících se Íránu a neposkytuje finanční podporu íránské vládě. Žalobkyně není ani využívána ke zprostředkovávání plateb spojených s iránskou ropou. V případě žalobkyně proto nejsou splněna hmotněprávní kritéria k tomu, aby byla uvedena v napadených přílohách rozhodnutí 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, nebo se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když shledala, že jsou uvedená kritéria splněna. Rada rovněž neuplatnila správný test.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila procesní požadavky týkající se podání řádného odůvodnění v přílohách rozhodnutí 2012/829/SZBP a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 a dodržování práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že zařazení žalobkyně do uvedených příloh je v rozporu se zásadou proporcionality.


title: Věc T-207/09: Usnesení Tribunálu ze dne 27. září 2011 — El Jirari Bouzekri v. OHIM — Nike International (NC NICKOL) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství NC NICKOL — Starší obrazová ochranná známka Společenství NIKE — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Neexistence podobnosti označení — Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 )

text:
               12.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 27. září 2011 — El Jirari Bouzekri v. OHIM — Nike International (NC NICKOL)
   (Věc T-207/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství NC NICKOL - Starší obrazová ochranná známka Společenství NIKE - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94)
   2011/C 331/32
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mustapha El Jirari Bouzekri (Malaga, Španělsko) (zástupce: E. Ragot, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Spojené státy) (zástupce: M. de Justo Bailey, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. února 2009 (věc R 554/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Nike International Ltd a Mustaphou El Jirari Bouzekrim.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. února 2009 (věc R 554/2008-2) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Mustaphou El Jirari Bouzekrim. Společnost Nike International Ltd ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


title: Věc T-543/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. března 2015 – Three-N-Products v. OHIM – Munindra (PRANAYUR) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství PRANAYUR — Starší slovní ochranná známka Společenství AYUR a starší obrazové ochranné známky Společenství Ayur, Ayur Naturals Herbals a Aanb — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               20.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 127/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. března 2015 – Three-N-Products v. OHIM – Munindra (PRANAYUR)
   (Věc T-543/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PRANAYUR - Starší slovní ochranná známka Společenství AYUR a starší obrazové ochranné známky Společenství Ayur, Ayur Naturals Herbals a Aanb - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2015/C 127/33)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Three-N-Products Private Ltd (Nové Dillí, Indie) (zástupkyně: N. Colombo, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: V. Melgar, zmocněnkyně)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Munindra Holding BV (Lelystad, Nizozemsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. července 2013 (věc R 638/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Three-N-Products Private Ltd a společností Munindra Holding BV.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Three-N-Products Private Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 367, 14.12.2013.


title: Spojené věci C-488/12 až C-491/12 a C-526/12: Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Debreceni Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Sándor Nagy (C-488/12) v. Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal, Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a Józsefné Ványai (C-526/12) v. Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal „Řízení o předběžné otázce — Článek 30 listiny základních práv Evropské unie — Provádění právních předpisů Unie — Nedostatek — Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/3

         Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 10. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Debreceni Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Sándor Nagy (C-488/12) v. Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal, Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a Józsefné Ványai (C-526/12) v. Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal
   (Spojené věci C-488/12 až C-491/12 a C-526/12) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 30 listiny základních práv Evropské unie - Provádění právních předpisů Unie - Nedostatek - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
   2014/C 102/03
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Nagy Sándor(C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12) Józsefné Ványai (C-526/12)

      Žalovaný: Hajdú-Bihar megyei Kormányhivatal (C-488/12), Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (C-489/12, C-490/12, C-491/12), Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-526/12)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Debreceni Munkaügyi Bíróság – Výklad článku 30 Listiny základních práv Evropské unie – Neoprávněné propuštění – Propuštění bez uvedení důvodu – Úředník orgánu veřejné správy propuštěný na základě ustanovení vnitrostátního zákona o služebním řádu úředníků

      Výrok

   Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k tomu, aby odpověděl na otázky položené Debreceni munkaügyi bíróság (Maďarsko).

      (1)  Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


title: Věc T-605/11: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2011 — Novartis v. OHIM — Organic (BIOCERT)

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/31

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2011 — Novartis v. OHIM — Organic (BIOCERT)
   (Věc T-605/11)
   2012/C 32/65
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Novartis AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: M. Douglas, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dr. Organic Ltd (Swansea, Spojené království)

      Návrhová žádání

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. září 2011 ve věci R 1030/2010-4; a

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BIOCERT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 4, 5, 29, 30, 31, 32, 35 a 44 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 7134984

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Rakouská slovní ochranná známka „BIOCEF“ č. 136273 pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 76 odst. 1 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát: (i) nesprávně vyložil obecné zásady stanovené evropskými soudy a dospěl k chybnému závěru, že neexistuje nebezpečí záměny mezi „BIOCEF“ a „BIOCERT“, a (ii) chybně založil svoje rozhodnutí na skutečnostech, které účastníci řízení nepředložili.


title: Věc F-6/12: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012 — Bourtembourg v. Komise ( „Veřejná služba — Úředníci — Příspěvek za práci v zahraničí — Pojem „obvyklé bydliště“ — Stálé nebo obvyklé centrum zájmů — Dočasný pobyt pro uskutečnění studia — Místo výkonu profesní činnosti — Pracovní poměr na dobu určitou“ )

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/32

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012 — Bourtembourg v. Komise
   (Věc F-6/12) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Příspěvek za práci v zahraničí - Pojem „obvyklé bydliště“ - Stálé nebo obvyklé centrum zájmů - Dočasný pobyt pro uskutečnění studia - Místo výkonu profesní činnosti - Pracovní poměr na dobu určitou)
   2013/C 38/61
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Julien Bourtembourg (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Dony, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin a V. Joris, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým byl zamítnut nárok žalobce na příspěvek za práci v zahraničí

      Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Evropské komise ze dne 24. května 2011, kterým byl J. Bourtembourgovi zamítnut nárok na příspěvek za práci v zahraničí, se zrušuje.

               2)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené J. Bourtembourgem.

      (1)  Úř. věst. C 184, 23.6.2012, s. 22.


title: Informativní sdělení O zahajování řízení o předběžné otázce vnitrostátními soudy

text:
               5.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 297/1

         Následující text nahrazuje po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost informativní sdělení zveřejněné v Úř. věst. C 143, 11.6.2005, s. 1, a doplněk k tomuto sdělení zveřejněný v Úř. věst. C 64, 8.3.2008.

      INFORMATIVNÍ SDĚLENÍ

   O zahajování řízení o předběžné otázce vnitrostátními soudy
   2009/C 297/01
   I.   Obecná ustanovení

               1.

               Systém předkládání žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce je základním mechanismem práva Evropské unie, jehož cílem je poskytnout vnitrostátním soudům prostředek k zajištění jednotného výkladu a použití tohoto práva ve všech členských státech

               2.

               Soudní dvůr Evropské unie má pravomoc rozhodovat v řízení o předběžné otázce o výkladu práva Evropské unie a o platnosti aktů přijatých orgány, institucemi nebo jinými subjekty Unie. Tato obecná pravomoc je mu svěřena podle čl. 19 odst. 3 písm. b) Smlouvy o Evropské unii (Úř. věst. EU 2008, C 115, s. 13, dále jen „SEU“) a článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. EU 2008, C 115, s. 47, dále jen „SFEU“).

               3.

               Podle čl. 256 odst. 3 SFEU je Tribunál příslušný rozhodovat o předběžných otázkách podle článku 267 ve zvláštních oblastech určených statutem. Jelikož statut nebyl v tomto ohledu upraven, je Soudní dvůr i nadále jediný příslušný rozhodovat v řízení o předběžné otázce.

               4.

               I když článek 267 SFEU svěřuje Soudnímu dvoru obecnou pravomoc, stanoví různá ustanovení výjimky nebo omezení této pravomoci. Jedná se zejména o články 275 SFEU a 276 SFEU, jakož i o článek 10 Protokolu (č. 36) k Lisabonské smlouvě o přechodných ustanoveních (Úř. věst. EU 2008, C 115, s. 322).

               5.

               Vzhledem k tomu, že řízení o předběžné otázce spočívá na spolupráci mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, jeví se pro zajištění účinnosti této spolupráce vhodným poskytnout vnitrostátním soudům následující informace.

               6.

               Účelem těchto praktických informací, které nejsou jakkoli závazné, je poskytnout vnitrostátním soudům vodítka pokud jde o příhodnost podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, a případně jim pomoci ve formulaci a úpravě otázek předkládaných Soudnímu dvoru.

      K úloze Soudního dvora v rámci řízení o předběžné otázce

               7.

               V rámci řízení o předběžné otázce je úlohou Soudního dvora poskytovat výklad práva Unie nebo rozhodovat o jeho platnosti, a nikoliv uplatňovat toto právo na skutkový stav, o který se jedná v původním řízení, což je úlohou vnitrostátního soudu. Soudnímu dvoru nepřísluší ani rozhodovat o skutkových otázkách vznesených v rámci sporu v původním řízení, ani rozhodovat pokud jde o rozdílné názory na výklad nebo použití norem vnitrostátního práva

               8.

               Soudní dvůr rozhoduje o výkladu nebo platnosti práva Unie, přičemž je veden snahou poskytnout odpověď užitečnou pro řešení sporu, avšak je věcí předkládajícího soudu, aby z této odpovědi vyvodil důsledky, a to případně tím způsobem, že nepoužije dotčenou vnitrostátní právní normu.

      K rozhodnutí podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce

         Autor otázky

               9.

               V rámci článku 267 SFEU může v zásadě každý soud členského státu, má-li vydat rozhodnutí v rámci řízení, jehož výsledkem má být přijetí rozhodnutí soudní povahy, položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku (1) Postavení orgánu jako soudního orgánu je vykládáno Soudním dvorem jako autonomní pojem práva Unie.

               10.

               Je pouze věcí vnitrostátního soudu, zda požádá Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce, ať již to účastníci původního řízení navrhovali, či nikoliv.

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu

               11.

               Každý dotčený soud má pravomoc položit Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu pravidla práva Unie, pokud ji považuje za nezbytnou k vyřešení sporu, který je mu předložen.

               12.

               Naproti tomu soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je v zásadě povinen předložit Soudnímu dvoru takovouto otázku, ledaže již v dané oblasti existuje judikatura (a případný nový rámec nevyvolává skutečné pochybnosti ohledně možnosti použití této judikatury) nebo je správný způsob výkladu dotčeného pravidla zcela zřejmý.

               13.

               Soud, jehož rozhodnutí může být napadeno opravnými prostředky, proto může, zejména pokud má věc za dostatečně objasněnou na základě judikatury Soudního dvora, rozhodnout sám o správném výkladu práva Unie a o jeho použití na jím učiněná skutková zjištění. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se však může ve vhodné fázi řízení ukázat jako zvláště užitečná, pokud se jedná o novou otázku výkladu mající obecný význam pro jednotné použití práva Unie ve všech členských státech nebo pokud se stávající judikatura nezdá být použitelná na nový skutkový rámec.

               14.

               Vnitrostátnímu soudu přísluší vysvětlit, v čem je požadovaný výklad nezbytný k vynesení jeho rozsudku.

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti

               15.

               I když vnitrostátní soudy mají možnost odmítnout žalobní důvody týkající se neplatnosti, které jsou před nimi uplatňovány, možnost prohlásit akt orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie za neplatný spadá do výlučné pravomoci Soudního dvora.

               16.

               Každý vnitrostátní soud tak musí položit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud má pochybnosti o platnosti takového aktu, s uvedením důvodů, pro které se domnívá, že by uvedený akt mohl být stižen neplatností.

               17.

               Nicméně, má-li vnitrostátní soud vážné pochybnosti o platnosti aktu orgánu, instituce nebo jiného subjektu Unie, na kterém je založen vnitrostátní akt, může výjimečně dočasně pozastavit provádění posledně uvedeného aktu nebo ve vztahu k němu přijmout jakékoli jiné předběžné opatření. Je pak povinen položit otázku týkající se platnosti Soudnímu dvoru a uvést důvody, proč má za to, že uvedený akt není platný.

      K okamžiku podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce

               18.

               Vnitrostátní soud může zaslat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, jakmile zjistí, že rozhodnutí o otázce nebo otázkách výkladu nebo platnosti je nezbytné k tomu, aby mohl vydat svůj rozsudek; právě vnitrostátní soud může nejlépe posoudit, v jaké fázi řízení je takovouto žádost třeba podat.

               19.

               Je nicméně žádoucí, aby rozhodnutí předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce bylo přijato ve fázi řízení, kdy je předkládající soud schopen vymezit skutkový a právní rámec problému, aby tak Soudní dvůr měl k dispozici veškeré poznatky nezbytné případně k ověření, že je právo Unie na spor v původním řízení použitelné. Může se rovněž ukázat v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, aby byla předběžná otázka položena po kontradiktorním projednání věci.

      K formě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce

               20.

               Rozhodnutí, kterým vnitrostátní soud pokládá předběžnou otázku Soudnímu dvoru, může být přijato v jakékoli formě, kterou vnitrostátní právo připouští pro případ předběžných otázek v řízení. Je však třeba mít na mysli, že právě tento dokument je základem pro řízení, které proběhne před Soudním dvorem, a že Soudní dvůr musí mít k dispozici poznatky, které mu umožní poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď. Mimoto je zúčastněným, kteří jsou oprávněni předložit Soudnímu dvoru vyjádření – zejména členským státům a orgánům – oznamována právě jen žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a pouze tato žádost je rovněž překládána.

               21.

               Nutnost překládat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vyžaduje, aby byla sepsána jednoduše, jasně a přesně, bez nadbytečných skutečností.

               22.

               Délka nepřesahující deset stran je často dostatečná k vyložení rámce žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vhodným způsobem. Přestože musí předkládací rozhodnutí zůstat stručné, musí být zároveň dostatečně úplné a obsahovat všechny relevantní informace tak, aby bylo Soudnímu dvoru, jakož i zúčastněným, kteří jsou oprávněni předložit vyjádření, umožněno správně pochopit skutkový a právní rámec věci v původním řízení. Předkládací rozhodnutí musí zejména:

                           —

                           obsahovat krátké vylíčení předmětu sporu, jakož i relevantních skutečností tak, jak byly zjištěny, nebo alespoň vysvětlit skutkové předpoklady, na kterých je předběžná otázka založena;

                           —

                           uvést znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v úvahu, a určit případně relevantní vnitrostátní judikaturu, pokaždé s uvedením přesného odkazu (například strany konkrétní sbírky zákonů nebo sbírky soudních rozhodnutí; případně s odkazem na internetové stránky);

                           —

                           určit s co možná největší přesností ustanovení práva Unie relevantní v projednávané věci

                           —

                           ozřejmit důvody, které vedly předkládající soud k tomu, aby si kladl otázky ohledně výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Unie, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení;

                           —

                           případně obsahovat shrnutí nejdůležitějších relevantních argumentů účastníků původního řízení.

                     Za účelem usnadnění četby předkládacího rozhodnutí a možnosti na něj odkazovat je užitečné, aby jeho jednotlivé body nebo odstavce byly očíslovány.

               23.

               Předkládající soud konečně může, pokud má za to, že je s to tak učinit, uvést stručně své stanovisko ohledně odpovědi, která má být poskytnuta na položené předběžné otázky.

               24.

               Samotná předběžná otázka nebo předběžné otázky musejí být obsaženy v samostatné a jasně odlišené části předkládacího rozhodnutí, obvykle na jeho začátku nebo na jeho konci. Musejí být srozumitelné, aniž by bylo nutné přihlížet k odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, které nicméně poskytuje kontext nezbytný k náležitému posouzení.

      K účinkům žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na vnitrostátní řízení

               25.

               Předložení žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce způsobuje přerušení vnitrostátního řízení do doby, než Soudní dvůr rozhodne.

               26.

               Vnitrostátní soud je nicméně nadále příslušný k vydání předběžných opatření, zvláště v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti (viz bod 17 výše).

      K nákladům řízení a právní pomoci

               27.

               Řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem je bezplatné a Soudní dvůr nerozhoduje o nákladech řízení účastníků původního řízení; ohledně toho přísluší rozhodnout vnitrostátnímu soudu.

               28.

               V případě nedostatku prostředků některého z účastníků řízení a pokud to vnitrostátní předpisy umožňují, může předkládající soud poskytnout tomuto účastníku řízení právní pomoc k úhradě výdajů, zejména výdajů na zastoupení, které mu vzniknou před Soudním dvorem. Soudní dvůr může rovněž poskytnout takovouto právní pomoc v případě, že dotčenému účastníkovi řízení dosud nebyla poskytnuta právní pomoc podle vnitrostátního práva, nebo jestliže se tato pomoc nevztahuje na výdaje vynaložené před Soudním dvorem, nebo se na ně vztahuje jen částečně.

      Ke komunikaci mezi vnitrostátním soudem a Soudním dvorem

               29.

               Předkládací rozhodnutí a relevantní dokumenty (zejména případně spis ve věci, případně ve formě stejnopisu) musí vnitrostátní soud zaslat přímo Soudnímu dvoru doporučenou poštovní zásilkou (na adresu „Kancelář Soudního dvora, L-2925 Luxembourg“, tel. +352 4303-1).

               30.

               Kancelář Soudního dvora zůstane až do okamžiku vyhlášení rozhodnutí v kontaktu s vnitrostátním soudem, kterému předává stejnopisy procesních písemností.

               31.

               Soudní dvůr předá své rozhodnutí předkládajícímu soudu. Přitom vnitrostátní soud požádá, aby ho informoval o důsledcích, které z tohoto rozhodnutí vyvodí ve sporu v původním řízení, a aby mu případně zaslal své konečné rozhodnutí.

         II.   Řízení o naléhavé předběžné otázce

               32.

               Tato část sdělení přináší praktické informace ohledně řízení o naléhavé předběžné otázce, které se použije v případě žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce týkajících se prostoru svobody, bezpečnosti a práva. Toto řízení je upraveno článkem 23a Protokolu (č. 3) o statutu Soudního dvora Evropské unie (Úř. věst. EU 2008, C 115, s. 210), a článkem 104b jednacího řádu Soudního dvora. Kromě možnosti požádat o použití tohoto řízení existuje možnost požádat o provedení zrychleného řízení za podmínek stanovených v článku 23a uvedeného Protokolu a v článku 104a jednacího řádu.

      K podmínkám použití řízení o naléhavé předběžné otázce

               33.

               Řízení o naléhavé předběžné otázce lze použít pouze v oblastech spadajících do působnosti hlavy V třetí části SFEU týkající se prostoru svobody, bezpečnosti a práva.

               34.

               O provedení tohoto řízení rozhoduje Soudní dvůr. Takové rozhodnutí se v zásadě přijímá pouze na základě odůvodněné žádosti předkládajícího soudu. Výjimečně může Soudní dvůr rozhodnout o projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v naléhavém řízení i z úřední povinnosti, jeví-li se to jako nezbytné.

               35.

               Řízení o naléhavé předběžné otázce zjednodušuje jednotlivé fáze řízení před Soudním dvorem, ale jeho použití s sebou nese významná omezení pro Soudní dvůr, jakož i pro účastníky řízení a další zúčastněné v řízení, zejména členské státy.

               36.

               Proto o něj lze žádat pouze tehdy, pokud je naprosto nezbytné, aby Soudní dvůr o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce rozhodl v co nejkratší době. Aniž by bylo možné zde takové situace taxativně uvést zejména z důvodu rozmanitosti a neustálého vývoje pravidel Unie upravujících prostor svobody, bezpečnosti a práva, mohl by vnitrostátní soud uvažovat o podání žádosti o použití řízení o naléhavé předběžné otázce například v následujících situacích: v případě uvedeném v čl. 267 čtvrtém pododstavci SFEU, který se týká osoby zadržené nebo zbavené svobody, pokud je odpověď na vznesenou otázku rozhodující pro posouzení právního postavení uvedené osoby, nebo v případě sporu o rodičovskou zodpovědnost nebo o svěření dítěte do výchovy, pokud příslušnost soudu, který věc projednává na základě práva Unie, závisí na odpovědi na předběžnou otázku.

      K žádosti o použití řízení o naléhavé předběžné otázce

               37.

               Aby mohl Soudní dvůr rychle rozhodnout, zda je třeba provést řízení o naléhavé předběžné otázce, musí být v žádosti vylíčeny právní i skutkové okolnosti svědčící o naléhavosti a zejména rizika spojená s projednáním žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce v běžném řízení o předběžné otázce.

               38.

               Předkládající soud pokud možno uvede stručně svůj názor na to, jak by měly být položená předběžná otázka nebo položené předběžné otázky zodpovězeny. To usnadní zaujetí stanoviska účastníků řízení a jiných zúčastněných v řízení, jakož i přijetí rozhodnutí Soudním dvorem, a přispěje tak k rychlému průběhu řízení.

               39.

               Žádost o použití řízení o naléhavé předběžné otázce musí být podána ve formě, která umožní kanceláři Soudního dvora okamžitě zjistit, že spis musí být předmětem zvláštního postupu. Za tímto účelem je třeba žádost podat ve formě zvláštního dokumentu odděleného od vlastního předkládacího rozhodnutí nebo v doprovodném dopise, který výslovně tuto žádost obsahuje.

               40.

               Pokud jde o vlastní předkládací rozhodnutí, je jeho stručnost v naléhavé situaci o to důležitější, že přispívá k rychlosti řízení.

      Ke komunikaci mezi Soudním dvorem, vnitrostátním soudem a účastníky řízení

               41.

               Pro účely komunikace s vnitrostátním soudem a účastníky řízení před tímto soudem by vnitrostátní soudy, které podávají žádost o použití řízení o naléhavé předběžné otázce, měly uvádět elektronickou adresu, popřípadě číslo faxu, které bude moci Soudní dvůr používat, jakož i elektronické adresy, popřípadě čísla faxu zástupců dotčených účastníků řízení.

               42.

               Kopie podepsaného předkládacího rozhodnutí spolu s žádostí o použití řízení o naléhavé předběžné otázce může být Soudnímu dvoru předběžně zaslána elektronickou poštou (ECJ Registry@curia.europa.eu) nebo faxem (+352 43 37 66). Projednávání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce i žádosti o použití řízení o naléhavé předběžné otázce bude moci začít okamžikem doručení této kopie. Prvopis těchto písemností však musí být kanceláři Soudního dvora předán v co nejkratší době.

      (1)  V souladu s čl. 10 odst. 1 až 3 Protokolu č. 36 však pravomoci Soudního dvora v případě aktů, které byly přijaty před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost (Úř. věst. 2007, C 306, s. 1) podle Hlavy VI Smlouvy o EU v oblasti policejní spolupráce a justiční spolupráce v trestních věcech a které nebyly od té doby pozměněny, zůstávají stejné po dobu nejvýše pěti let ode dne vstupu Lisabonské smlouvy v platnost (1. prosince 2009). Během této doby tudíž mohou být takové akty pouze předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce soudů těch členských států, které uznaly pravomoc Soudního dvora, přičemž každý stát určuje, zda mohou Soudní dvůr požádat o rozhodnutí o předběžné otázce veškeré jeho soudy, nebo zda je tato možnost vyhrazena soudům, které rozhodují v posledním stupni.


title: Věc C-404/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Německo) dne 24. července 2015 – trestní řízení proti Pálovi Aranyosimu

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Německo) dne 24. července 2015 – trestní řízení proti Pálovi Aranyosimu
   (Věc C-404/15)
   (2015/C 320/26)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Účastníci původního trestního řízení

   Pál Aranyosi

      Další účastník řízení: Generalstaatsanwaltschaft Bremen

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba čl. 1 odst. 3 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) (1) vykládat tak, že vydání k trestnímu stíhání je nepřípustné, existují-li závažné indicie svědčící o tom, že vazební podmínky ve vydávajícím členském státě porušují základní práva dotčené osoby i obecné právní zásady, jak jsou stanoveny v článku 6 Smlouvy o Evropské unii, nebo jej vykládat tak, že vykonávající stát v těchto případech může nebo musí rozhodnutí o přípustnosti vydání podmínit zárukami dodržení vazebních podmínek? Může nebo musí vykonávající stát formulovat konkrétní minimální požadavky na vazební podmínky, jež mají být zaručeny?

               2)

               Je třeba čl. 5 a čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy vykládat tak, že vydávající soudní orgán je oprávněn též přijmout záruky dodržování vazebních podmínek, anebo je postup v tomto smyslu ponechán na vnitrostátní úpravě příslušností vydávajícího členského státu?

      (1)  Úř. věst. L 190, s. 1.


title: Věc T-330/09: Usnesení Tribunálu ze dne 17. února 2011 — RapidEye v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Státní podpory — Podpory poskytnuté německými orgány v rámci víceodvětvového rámce pro regionální podpory — Projekt satelitního geoinformačního systému — Žádost o potvrzení významu rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou se společným trhem — Odpověď Komise — Akt, který nelze napadnout žalobou — Nepřípustnost“ )

text:
               9.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/13

         Usnesení Tribunálu ze dne 17. února 2011 — RapidEye v. Komise
   (Věc T-330/09) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Podpory poskytnuté německými orgány v rámci víceodvětvového rámce pro regionální podpory - Projekt satelitního geoinformačního systému - Žádost o potvrzení významu rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou se společným trhem - Odpověď Komise - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
   2011/C 113/25
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: RapidEye AG (Brandenburg an der Havel, Německo) (zástupce: T. Jestaedt, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Gross a B. Martenczuk, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, údajně obsaženého v jejím dopise ze dne 9. června 2009, které se týká podpory poskytnuté německými orgány společnosti RapidEye AG na vytvoření satelitního geoinformačního systému [Státní podpora CP 183/2009 — Německo, RapidEye AG (následná kontrola MSR 1998 — N 416/2002)]

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Společnosti RapidEye AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. července 2005 ve věci C-52/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht): Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu — Sociální politika — Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků — Směrnice 89/391/EHS a 93/104/ES — Rozsah působnosti — Zásahové síly veřejné požární služby — Zařazení — Podmínky)

text:
               3.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/23

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 14. července 2005
   ve věci C-52/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht): Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg (1)

   (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 89/391/EHS a 93/104/ES - Rozsah působnosti - Zásahové síly veřejné požární služby - Zařazení - Podmínky)
   (2005/C 217/44)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-52/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Německo) ze dne 17. prosince 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 10. února 2004, v řízení Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen (zpravodaj), J. Makarczyk a J. Klučka, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. července 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
   Článek 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a čl. 1 odst. 3 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby, musejí být vykládány v tomto smyslu, že:

               —

               činnosti vykonávané zásahovými silami takové veřejné požární služby, jako je veřejná služba dotčená v původním řízení, běžně spadají do rozsahu působnosti uvedených směrnic, takže čl. 6 bod 2 směrnice 93/104 v zásadě brání překročení maximální hranice 48 hodin stanovené jako maximální týdenní pracovní doba, vztahující se i na hlídky;

               —

               takové překročení je nicméně možné v případě výjimečných okolností takové závažnosti a rozsahu, kdy musí dočasně převážit cíl směřující k zajištění řádného fungování služeb nezbytných k ochraně takových veřejných zájmů, jako jsou veřejný pořádek, zdraví a bezpečnost, nad cílem spočívajícím v zajištění bezpečnosti a zdraví pracovníků přidělených k zásahovým a záchranným jednotkám; nicméně, i v této výjimečné situaci musejí být v co největším možném rozsahu zachovány cíle směrnice 89/391.

      (1)  Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


title: Věc T-413/06 P: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. září 2008 – Gualtieri v. Komise ( Kasační opravný prostředek — Dočasně přidělený národní expert — Předkládací usnesení — Rozhodnutí, které může být předmětem kasačního opravného prostředku — Nepřípustnost )

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/25

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. září 2008 – Gualtieri v. Komise
   (Věc T-413/06 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Dočasně přidělený národní expert - Předkládací usnesení - Rozhodnutí, které může být předmětem kasačního opravného prostředku - Nepřípustnost“)
   (2008/C 272/46)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Claudia Gualtieri (Brusel, Belgie) (zástupci: P. Gualtieri a M. Gualtieri, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall, zmocněnec, ve spolupráci s G. Faedem, advokátem)
   Předmět věci
   Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 9. října 2006, Gualtieri v. Komise (věc F-53/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto usnesení
   Výrok rozsudku

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Claudia Gualtieri ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí v rámci tohoto stupně.

      (1)  Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


title: Věc C-423/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. srpna 2011 Polskou republikou proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 23. května 2011 ve věci T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej v. Komise

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. srpna 2011 Polskou republikou proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 23. května 2011 ve věci T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej v. Komise
   (Věc C-423/11 P)
   2011/C 311/38
   Jednací jazyk: polština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polská republika (zástupce: M. Szpunar, zmocněnec)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 23. května 2011 ve věci T-226/10 v plném rozsahu.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Žaloba byla zamítnuta z důvodu, že právní zástupci (radcowie prawni), kteří zastupovali Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (předseda úřadu pro elektronickou komunikaci), byli s tímto úřadem v pracovněprávním vztahu, což podle názoru Tribunálu vyloučilo možnost, aby zastupovali žalobce před Tribunálem. Vláda Polské republiky uplatňuje proti napadenému usnesení následující námitky:

               Zaprvé Tribunál porušil čl. 19 odst. 3 a 4 statutu Soudního dvora tím, že toto ustanovení nesprávně vyložil. Právní předpisy Evropské unie neharmonizují přípustné formy poskytování právních služeb. Rovněž článek 19 statutu neobsahuje v tomto ohledu žádná omezení, avšak pouze odkazuje na vnitrostátní právní předpisy. Podle Polské republiky nepředstavuje článek 19 právní základ pro to, aby bylo právním zástupcům, kteří na základě pracovní smlouvy poskytli právní pomoc, obecně a svévolně odňato právo zastupovat účastníky řízení před Soudním dvorem, neboť polské právní předpisy zabezpečily v plném rozsahu nezávislost těchto právních zástupců.

               Zadruhé byla porušena zásada proporcionality podle čl. 5 odst. 4 EU. Podle vlády Polské republiky jde vyloučení možnosti zastoupení účastníka řízení právním zástupcem, který je s účastníkem řízení, kterého zastupuje, v pracovněprávním vztahu, nad rámec toho, co je nevyhnutelné pro zajištění poskytování právní služby pro účastníka řízení nezávislým právníkem. Existují méně omezující hmotně-právní a procesní prostředky, kterými lze dosáhnout tohoto cíle, zejména vnitrostátní právní předpisy týkající se zásad výkonu povolání a profesní etiky.

               Zatřetí se jedná kvůli nedostatečnému odůvodnění o procesní vadu. Podle vlády Polské republiky neodůvodnil Tribunál dostatečně usnesení ve věci T-226/10. Zejména se nezabýval zvláštnostmi pracovního poměru mezi právními zástupci a Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej.


title: Věc C-368/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 14. července 2015 – Ilves Jakelu Oy

text:
               21.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/34

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 14. července 2015 – Ilves Jakelu Oy
   (Věc C-368/15)
   (2015/C 311/40)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Stěžovatelka: Ilves Jakelu Oy

      Další účastník řízení: Ministerstvo pro dopravu a komunikace

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba při výkladu článku 9 poštovní směrnice 97/67/ES (1) ve znění směrnic 2002/39/ES (2) a 2008/6/ES (3) považovat doručování poštovních zásilek smluvních zákazníků za službu, která nespadá do oblasti všeobecných služeb, ve smyslu odst. 1 tohoto ustanovení nebo za službu, která je součástí všeobecných služeb ve smyslu odst. 2, pokud poštovní podnik sjednává podmínky doručení se svými zákazníky a účtuje zákazníkům zvlášť sjednaný poplatek?

               2)

               Jedná-li se u výše uvedeného doručování poštovních zásilek smluvních zákazníků o službu, která nespadá do oblasti všeobecných služeb, je pak třeba vykládat čl. 9 odst. 1 a čl. 2 bod 14 v tom smyslu, že nabízení takových poštovních služeb může být za okolností, jako jsou okolnosti původního řízení, vázáno na jednotlivé oprávnění, jak je stanoveno v poštovním zákoně?

               3)

               Jedná-li se u výše uvedeného doručování poštovních zásilek smluvních zákazníků o službu, která nespadá do oblasti všeobecných služeb, je pak třeba vykládat čl. 9 odst. 1 v tom smyslu, že oprávnění, které se týká těchto služeb, může být vázáno pouze na uložené povinnosti splnit základní požadavky ve smyslu čl. 2 bodu 19 poštovní směrnice a že na oprávnění, která se týkají těchto služeb, se nemohou vázat žádné uložené povinnosti týkající se kvality, dostupnosti a výkonu dotčených služeb ve smyslu čl. 9 odst. 2 směrnice?

               4)

               Mohou-li být oprávnění, která se týkají výše uvedeného doručování poštovních zásilek smluvních zákazníků, vázána pouze na uložené povinnosti zaručit splnění základních požadavků, mohou pak být uložené povinnosti, jakými jsou povinnosti dotčené v původním řízení, které se týkají podmínek doručování poštovní služby, četnosti doručování zásilek, služby pro změnu adresy nebo přerušení doručování, označování zásilek a míst pro vyzvedávání zásilek, považovány za odpovídající základním požadavkům ve smyslu čl. 2 bodu 19 pro zaručení splnění základních požadavků, ve smyslu čl. 9 odst. 1?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, s. 14; Zvl. vyd. 06/03, s. 71).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 176, s. 21; Zvl. vyd. 06/04, s. 316).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření vnitřního trhu poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 52, s. 3).


title: Věc C-137/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Maďarská republika) — VB Pénzügyi Lízing Zrt. v. Ferenc Schneider ( Směrnice 93/13/EHS — Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách — Kritéria posouzení — Přezkum zneužívajícího charakteru klauzule o soudní příslušnosti vnitrostátním soudem z úřední povinnosti — Článek 23 statutu Soudního dvora )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Maďarská republika) — VB Pénzügyi Lízing Zrt. v. Ferenc Schneider
   (Věc C-137/08) (1)

   (Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách - Kritéria posouzení - Přezkum zneužívajícího charakteru klauzule o soudní příslušnosti vnitrostátním soudem z úřední povinnosti - Článek 23 statutu Soudního dvora)
   2011/C 13/02
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: VB Pénzügyi Lízing Zrt.

      Žalovaný: Ferenc Schneider

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Výklad čl. 23 prvního pododstavce Protokolu o statutu Soudního dvora a směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) — Klauzule zakládající příslušnost soudu nacházejícího se blíže sídla poskytovatele služeb než bydliště spotřebitele — Pravomoc vnitrostátního soudu zkoumat z moci úřední zneužívající charakter klauzule zakládající příslušnost soudu v rámci ověření své vlastní příslušnosti — Kritéria posouzení zneužívajícího charakteru klauzule

      Výrok

               1)

               Článek 23 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie nebrání ustanovení vnitrostátního práva, které stanoví, že soud, který podává žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, informuje současně o této skutečnosti z úřední povinnosti ministra spravedlnosti dotyčného členského státu.

               2)

               Článek 267 SFEU je třeba vykládat v tom smyslu, že výklad pojmu „zneužívající klauzule“, uvedeného v čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a v příloze této směrnice, jakož i stanovení kritérií, která vnitrostátní soud musí použít při přezkumu smluvní klauzule s ohledem na ustanovení této směrnice, spadají do pravomoci Soudního dvora Evropské unie, přičemž je věcí vnitrostátního soudu, aby s přihlédnutím k uvedeným kritériím rozhodl o konkrétní kvalifikaci předmětné smluvní klauzule v závislosti na okolnostech daného případu.

               3)

               Vnitrostátní soud musí přijmout z úřední povinnosti přezkumná opatření za účelem zjištění, zda klauzule o výlučné místní příslušnosti soudu uvedená ve smlouvě, která je předmětem sporu, jenž mu byl předložen, a která byla uzavřena mezi prodávajícím nebo poskytovatelem na jedné straně a spotřebitelem na straně druhé, spadá do působnosti směrnice 93/13, a pokud ano, posoudit z úřední povinnosti možný zneužívající charakter takové klauzule.

      (1)  Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


title: Věc T-805/14: Žaloba podaná dne 9. prosince 2014 – Stagecoach Group v. OHIM – (MEGABUS.COM)

text:
               2.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 34/44

         Žaloba podaná dne 9. prosince 2014 – Stagecoach Group v. OHIM – (MEGABUS.COM)
   (Věc T-805/14)
   (2015/C 034/53)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stagecoach Group plc (Perth, Spojené království) (zástupci: G. Jacobs, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Dotčená ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „MEGABUS.COM“ – Přihláška č. 1 1 1 31  216

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. října 2014 ve věci R 1894/2013-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí,

               —

               uložil zápis ochranné známky Společenství č. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM“ pro všechny výrobky a služby nebo částečný zápis pro některé výrobky a služby,

               —

               podpůrně uložil zápis ochranné známky Společenství č. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM“ alespoň částečně pro „poskytování služeb osobní přepravy“, pro které byl předložen důkaz o nabytí rozlišovací způsobilosti,

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-406/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 29. července 2011 Atlas Transport GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. května 2011 ve věci T-145/08, Atlas Transport GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), vedlejší účastnice řízení: Atlas Air Inc.

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 29. července 2011 Atlas Transport GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. května 2011 ve věci T-145/08, Atlas Transport GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), vedlejší účastnice řízení: Atlas Air Inc.
   (Věc C-406/11 P)
   2011/C 311/33
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Atlas Transport GmbH (zástupce: K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Atlas Air Inc.

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-145/08 ze dne 16. května 2011,

               —

               zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. ledna 2008 (věc R 1023/2007-I),

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) — OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   OHIM a Tribunál porušily napadeným rozhodnutím čl. 59 třetí větu nařízení o ochranné známce Společenství ve znění změn, který upravuje povinnost odůvodnění odvolání. Krom toho OHIM a Tribunál obdobně porušily napadeným rozhodnutím článek 60 nařízení o ochranné známce Společenství ve spojení s pravidlem 20 odst. 7 prováděcího nařízení č. 2868/95, jakož i uznané právní zásady členských států. Řízení u OHIM mělo být nutně přerušeno, takže lhůta pro podání odvolání nemohla ještě uplynout.


title: Věc T-578/13: Žaloba podaná dne 6. listopadu 2013 — Luxembourg Pamol (Cyprus) a Luxembourg Industries v. Komise

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/35

         Žaloba podaná dne 6. listopadu 2013 — Luxembourg Pamol (Cyprus) a Luxembourg Industries v. Komise
   (Věc T-578/13)
   2014/C 45/60
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd (Nicosia, Kypr) a Luxembourg Industries Ltd (Tel-Aviv, Izrael) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil napadené rozhodnutí a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se domáhají zrušení rozhodnutí Komise ze dne 8. října 2013 doručeného žalobkyním dne 9. října 2013, které se týká zveřejnění některých částí zprávy o srovnávacím přezkoumání (peer review report) a konečného dodatku týkajících se fosfonátů draselných, u nichž žalobkyně požádaly o důvěrné zacházení podle směrnice Rady 91/414/EHS (1) a podle nařízení Komise (EU) č. 188/2011 (2) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila článek 14 směrnice Rady 91/414/EHS a základní právo na ochranu obchodního tajemství, které je zakotveno v článku 339 Smlouvy o fungování Evropské unie, v článku 7 Listiny základních práv Evropské unie a v článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod tím, že uvedená ustanovení nesprávně vyložila a tím, že nesprávně posoudila žádost žalobkyň o důvěrné zacházení.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise porušila základní zásady unijního práva, zásadu řádné správy a práva žalobkyň na obhajobu tím, že žalobkyním neposkytla dostatečnou možnost obhájit a vysvětlit důvod jejich žádostí o důvěrné zacházení.

      (1)  Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1).

      (2)  Nařízení Komise (EU) č. 188/2011 ze dne 25. února 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke směrnici Rady 91/414/EHS, pokud jde o postup posuzování účinných látek, které nebyly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení uvedené směrnice (Úř. věst. L 53, s. 51).


title: Věc C-26/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Leeuwarden — Nizozemsko) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand v. Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen ( „Daň z přidané hodnoty — Šestá směrnice 77/388/EHS — Články 17 a 13, B, písm. d), bod 6 — Osvobození — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Penzijní fondy — Pojem „spravování zvláštních investičních fondů“  “ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/10

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Leeuwarden — Nizozemsko) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand v. Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen
   (Věc C-26/12) (1)

   (Daň z přidané hodnoty - Šestá směrnice 77/388/EHS - Články 17 a 13, B, písm. d), bod 6 - Osvobození - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Penzijní fondy - Pojem „spravování zvláštních investičních fondů“)
   2013/C 260/18
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof te Leeuwarden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Gerechtshof te Leeuwarden — Výklad čl. 13 části B písm. d) bodu 6 a článku 17 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) a čl. 135 odst. 1 písm. g), článků 168 a 169 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Osoba povinná k dani, která podle předpisů vnitrostátního penzijního práva založila penzijní fond k zajištění starobních důchodů svých zaměstnanců, kteří jsou účastníky tohoto fondu — Odečtení daně zaplacené na vstupu, uložené za služby, které jí byly poskytnuty za účelem správy penzijního fondu

      Výrok

   Článek 17 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že osoba povinná k dani, která k zajištění důchodových nároků svých zaměstnanců a bývalých zaměstnanců založila takový z právního a daňového hlediska oddělený penzijní fond, jako je fond dotčený ve věci v původním řízení, může odečíst daň z přidané hodnoty, kterou odvedla ze služeb souvisejících se správou a fungováním uvedeného penzijního fondu, za podmínky, že všechny okolnosti týkající se dotčených transakcí nasvědčují existenci přímé a bezprostřední souvislosti.

      (1)  Úř. věst. C 98, 31.3.2012.


title: Věc T-409/06: Žaloba podaná dne 21. prosince 2006 – Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory v. Rada

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/39

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2006 – Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory v. Rada
   (Věc T-409/06)
   (2007/C 42/69)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory (Hui Yang) Co., Ltd (Xin Xu, Čína) (zástupci: I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC, a K. Beal, barrister)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyně;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení;

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobkyně, která je čínským výrobcem a vývozcem kožené obuvi, se domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (1).
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává šesti žalobních důvodů a tvrdí, že:

               —

               napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením nebo porušuje podstatné procesní náležitosti a zásadu rovného zacházení tím, že nedospělo k závěru, že žalobkyně působila v podmínkách tržního hospodářství (2);

               —

               Komise tím, že zamítla žádost žalobkyně o status tržního hospodářství, porušila článek 3 základního nařízení a tím, že nezohlednila relevantní informace týkající se struktury trhu a zejména důležitou úlohu, kterou hráli nezávislí zprostředkovatelé v dodávce výrobků vyrobených žalobkyní, se dopustila zjevně nesprávného posouzení;

               —

               Komise svým jednáním překročila rozsah čl. 18 odst. 1 základního nařízení a porušila právo žalobkyně na obhajobu;

               —

               Komise porušila článek 20 základního nařízení tím, že neposkytla žalobkyni dostatek informací, pokud jde o radikální změnu konečných opatření navržených Komisí v období od 7. do 28. července 2006;

               —

               napadené nařízení je stiženo zjevně nesprávným posouzením, pokud jde o rozsah a trvání újmy, na základě které je odůvodněno uložení cla žalobkyni; a

               —

               napadené nařízení porušuje čl. 2 odst. 10 základního nařízení, pokud jde o potřebu provést „spravedlivé srovnání“ mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou při posuzování dumpingového rozpětí;

      (1)  Úř. věst. 2006 L 275, s. 1.

      (2)  Viz čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996 L 56, s. 1).


title: Věc F-63/08: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 14. března 2013 — Christoph a další v. Komise ( „Veřejná služba — Zaměstnanci, kteří nejsou úředníky — Články 2, 3a et 3b pracovního řádu ostatních zaměstnanců — Dočasní zaměstnanci — Smluvní zaměstnanci — Pomocní smluvní zaměstnanci — Doba platnosti smlouvy — Články 8 a 88 pracovního řádu ostatních zaměstnanců — Rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise — Směrnice 1999/70/ES — Použitelnost na orgány“ )

text:
               27.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 123/28

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 14. března 2013 — Christoph a další v. Komise
   (Věc F-63/08) (1)

   (Veřejná služba - Zaměstnanci, kteří nejsou úředníky - Články 2, 3a et 3b pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Dočasní zaměstnanci - Smluvní zaměstnanci - Pomocní smluvní zaměstnanci - Doba platnosti smlouvy - Články 8 a 88 pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise - Směrnice 1999/70/ES - Použitelnost na orgány)
   2013/C 123/50
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobci: Eugen Christoph a další (Liggiano, Itálie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall D. Martin, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: původně M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, zmocněnci, poté M. Bauer a J. Herrmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí, kterými byly stanoveny podmínky přijímání žalobců, v rozsahu, v němž je platnost jejich smlouvy nebo prodloužení této smlouvy omezeno na dobu určitou.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.

               2)

               Žalobci ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 247, 27.9.2008, s. 25.