title: Věc F-130/06: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2006 – Sotgia v. Komise

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/86

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2006 – Sotgia v. Komise
   (Věc F-130/06)
   (2006/C 326/173)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Stefano Sotgia (Dublin, Irsko) (zástupci: T. Bontinck a J. Feld, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit individuální rozhodnutí o převedení ze statutu dočasného zaměstnance na statut úředníka s účinností od 16. dubna 2006, oznámené dne 2. května 2006;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce poté, co několik let pracoval u Komise jako dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy A5, poté A*11, uspěl v otevřeném výběrovém řízení EPSO/A/18/04 směřujícím k sestavení seznamu kandidátů způsobilých k přijetí na místa administrátorů A7/A6. Z tohoto důvodu byl jmenován úředníkem na stejné pracovní místo, které zastával jako dočasný zaměstnanec a zařazený podle přílohy XIII služebního řádu do platové třídy A*6, platového stupně 2.
   Žalobce na podporu své žaloby uvádí porušení článků 31 a 62 služebního řádu, jakož i článků 5 a 2 přílohy XIII služebního řádu.
   Žalobce kromě toho uplatňuje porušení zásady legitimního očekávání, zásady zachování nabytých práv a zásady rovného zacházení.


title: Spojené věci C-290/05 a 333/05: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bács-Kiskun Megyei Bíróság, Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – Maďarská republika) – Ákos Nádasdi v. Vám- és Pénzügyőrség Észak-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-290/05), Ilona Németh v. Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-333/05) (Vnitrostátní zdanění — Registrační daň z motorových vozidel — Ojetá motorová vozidla — Dovoz)

text:
               2.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 294/16

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bács-Kiskun Megyei Bíróság, Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – Maďarská republika) – Ákos Nádasdi v. Vám- és Pénzügyőrség Észak-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-290/05), Ilona Németh v. Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-333/05)
   (Spojené věci C-290/05 a 333/05) (1)

   (Vnitrostátní zdanění - Registrační daň z motorových vozidel - Ojetá motorová vozidla - Dovoz)
   (2006/C 294/27)
   Jednací jazyk: maďarština
   Předkládající soudy
   Hajdú-Bihar Megyei Bíróság, Bács-Kiskun Megyei Bíróság
   Účastníci původního řízení

      Žalobci: Ákos Nádasdi (C-290/05), Ilona Németh (C-333/05)

      Žalovaní: Vám- és Pénzügyőrség Észak-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-290/05) a Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-333/05)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – Výklad čl. 90 prvního pododstavce Smlouvy o ES – Registrační daň z motorových vozidel, vybíraná v členském státě při jejich prvním uvedení do provozu, která se nevztahuje na ojetá vozidla uvedená do provozu v členském státě před 1. únorem 2004 a jejíž výše je nezávislá na hodnotě vozidla
   Výrok

               1)

               Taková daň, jako je daň zavedená v Maďarsku zákonem č. CX z roku 2003 o registrační dani (a regisztrációs adóról szóló 2003. évi CX. Törvény), která se nevztahuje na osobní motorová vozidla z důvodu, že překračují hranice, nepředstavuje dovozní clo nebo poplatek s rovnocenným účinkem ve smyslu článků 23 ES a 25 ES.

               2)

               Článek 90 první pododstavec ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové dani, jako je daň zavedená zákonem o registrační dani,

                           —

                           je-li vybírána z ojetých vozidel při jejich prvním uvedení do provozu na území členského státu a

                           —

                           je-li její výše, stanovená výlučně podle technických znaků vozidel (typ motoru, zdvihový objem) a jejich zařazení z hlediska ochrany životního prostředí, vypočtena bez zohlednění znehodnocení vozidel, takže pokud je uplatněna na ojetá vozidla dovezená z jiných členských států, překračuje výši uvedené daně obsaženou v zůstatkové hodnotě podobných ojetých vozidel, která již byla registrována v členském státě dovozu.

                     Srovnání s ojetými vozidly uvedenými v příslušném členském státě do provozu před zavedením této daně je nerozhodné.

               3)

               Článek 33 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně nebrání výběru takové daně, jako je daň zavedená zákonem o registrační dani, jejímž základem není obrat a která nevede při obchodu mezi členskými státy ke vzniku formalit spojených s překračováním hranic.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005.

      Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


title: Věc C-327/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. května 2017 Cryo-Save AG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 23. března 2017 ve věci T-239/15, Cryo-Save AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

text:
               2.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/2

         Kasační opravný prostředek podaný dne 31. května 2017 Cryo-Save AG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 23. března 2017 ve věci T-239/15, Cryo-Save AG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
   (Věc C-327/17 P)
   (2017/C 330/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cryo-Save AG (zástupkyně: C. Onken, advokátka)

      Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Návrhová žádání účastnice podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 23. 03. 2017 ve věci T-239/15;

               —

               uložil žalovanému náklady řízení v prvním stupni.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka uplatňuje jeden důvod, a sice že došlo k porušení čl. 64 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1) (OZEU), pravidla 50 nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (NOZEU) (2) ve spojení s čl. 56 odst. 2 OZEU a pravidel 37, 39 NOZEU, čl. 76 odst. 1 OZEU. Porušení spočívá v tom, že Tribunál považoval první žalobní důvod žalobkyně a nynější důvod kasačního opravného prostředku navrhovatelky za nepřípustný.
   Svým prvním žalobním důvodem namítala žalobkyně a navrhovatelka nepřípustnost návrhu na zrušení její ochranné známky Unie. Jako odůvodnění uvedla, že návrh nebyl v rozporu s čl. 56 odst. 2 OZEU a pravidlem 37 písm. b) bodem iv) NOZEU dostatečně odůvodněný.
   Tribunál rozhodl, že první žalobní důvod žalobkyně a navrhovatelky je nepřípustný, jelikož žalobkyně a navrhovatelka se v řízení před odvolacím senátem nedomáhala žádného porušení formálních požadavků čl. 56 odst. 2 OZEU ve spojení s pravidlem 37 písm. b) bodem iv) nařízení č. 2868/95, přezkoumání odvolání bylo omezeno na řádné používání a odvolací senát proto nemusel nutně přezkoumat otázku řádnosti návrhu na zrušení. Přezkum prvního žalobního důvodu Tribunálem se dle jeho názoru rovná rozšíření skutkového a právního rámce, kterým se zabýval odvolací senát.
   Proti tomu žalobkyně a navrhovatelka argumentuje, že přípustnost návrhu na zrušení představuje conditio sine qua non rozhodnutí, kterou musí žalovaný v každé fázi řízení i bez návrhu přezkoumat, čl. 76 odst. 2 první věta OZEU, pravidlo 39 odst. 1, pravidlo 40 odst. 1 druhá věta NOZEU, čl. 64 odst. 1 OZEU, pravidlo 50 odst. 1 NOEU. Není proto rozhodující, zda žalobkyně a navrhovatelka specificky otevřela problematiku přípustnosti návrhu na zrušení u odvolacího senátu.
   Krom toho zrušovací oddělení žalovaného bez návrhu přezkoumalo přípustnost návrhu na zrušení a výslovně považovalo podmínky čl. 56 odst. 2 OZEU a pravidla 37 NOZEU za splněné. V judikatuře Tribunálu uznaná zásada funkční kontinuity vyžaduje úplné přezkoumání ze strany odvolacího senátu rozhodnutí zrušovacího oddělení, včetně posouzení přípustnosti návrhu na zrušení. Na podporu svého názoru se žalobkyně odvolává mimo jiné na judikaturu ve věcech KLEENCARE, rozsudek ze dne 23. září 2003, T-308/01, body 24-26, 28, 29 a 32 (3) a HOOLIGAN, rozsudek ze dne 1. února 2005, T-57/03, body 22 a 25 (4)).
   Konečně žalobkyně a navrhovatelka napadla přípustnost návrhu na zrušení, i když jinými slovy, jak v řízení před zrušovacím oddělením, tak v řízení před odvolacím senátem.
   Ze všech tří výše uvedených důvodů byla otázka přípustnosti návrhu na zrušení částí skutkového a právního rámce řízení před odvolacím senátem. Přezkoumání přípustnosti návrhu na zrušení Tribunálem nad tuto hranici nešlo. V tomto rozsahu se výtka nepřípustnosti návrhu na zrušení odlišuje od uplatnění nových důvodů pro zrušení nebo neplatnost, respektive od opožděného požadování prokázání řádného užívání starší ochranné známky.

      (1)  Úř. věst. L 78, s. 1

      (2)  Úř. věst. L 303, s. 1

      (3)  ECLI:EU:T:2003:241.

      (4)  ECLI:EU:T:2005:29.


title: Věc C-566/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 3. listopadu 2015 – Konrad Erzberger v. TUI AG

text:
               7.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammergericht Berlin (Německo) dne 3. listopadu 2015 – Konrad Erzberger v. TUI AG
   (Věc C-566/15)
   (2016/C 090/04)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Kammergericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Konrad Erzberger

      Odpůrkyně: TUI AG

      Předběžná otázka

   Je slučitelné s článkem 18 SFEU (zákaz diskriminace) a s článkem 45 SFEU (volný pohyb pracovníků), že členský stát přiznává aktivní a pasivní volební právo týkající se volby zástupců zaměstnanců do dozorčího orgánu podniku pouze zaměstnancům, kteří pracují v závodech podniku nacházejících se v tuzemsku nebo v tuzemských podnicích náležejících do skupiny?


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. ledna 2005 ve věci T-372/03, Yves Mahieu proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Lhůty pro podání stížnosti a žaloby — Konkludentní zamítnutí stížnosti — Nepřípustnost)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/28

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 19. ledna 2005
   ve věci T-372/03, Yves Mahieu proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Lhůty pro podání stížnosti a žaloby - Konkludentní zamítnutí stížnosti - Nepřípustnost)
   (2005/C 132/51)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-372/03, Yves Mahieu, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Auderghemu (Belgie), zastoupený L. Vogelem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. Currall a H. Krämer, s bydlištěm pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení konkludentního rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané žalobcem dne 29. října 2002 proti jeho žádosti založené na článku 24 a čl. 90 odst. 1 služebního řádu v souvislosti s akty šikany, kterým byl údajně vystaven, a jednak s návrhem na náhradu škody, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 19. ledna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 7, 10.1.2004.


title: Věc F-74/13: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. srpna 2016 – Mommer v. Komise „Veřejná služba – Úředníci – Důchody – Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, který se týká převodu důchodových nároků – Převod důchodových nároků nabytých v jiných důchodových systémech do důchodového systému Unie – Rozhodnutí týkající se uznání let služby, v němž byla uplatněna nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu – Článek 81 jednacího řádu – Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně neopodstatněná“

text:
               3.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/45

      Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. srpna 2016 – Mommer v. Komise
      (Věc F-74/13) (1)

      („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu, který se týká převodu důchodových nároků - Převod důchodových nároků nabytých v jiných důchodových systémech do důchodového systému Unie - Rozhodnutí týkající se uznání let služby, v němž byla uplatněna nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu - Článek 81 jednacího řádu - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně neopodstatněná“)
      (2016/C 364/57)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastnice řízení

         Žalobkyně: Anne Mommer (Brusel, Belgie) (zástupci: původně S. Orlandi, J.-N. Louis a D. de Abreu Caldas, advokáti, poté S. Orlandi, advokát)

         Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Ehrbar a G. Gattinara, zmocněnci, poté J. Currall a Gattinara, zmocněnci, a nakonec G. Gattinara, zmocněnec)

         Předmět věci

      Návrh na zrušení rozhodnutí o převodu důchodových nároků žalobkyně do důchodového systému Unie, v němž byla uplatněna nová obecná prováděcí ustanovení (OPU) k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu úředníků.

         Výrok usnesení

                  1)

                  Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněná.

                  2)

                  Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 33.


title: Věc C-224/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Baden-Baden (Německo) dne 10. května 2010 — trestní řízení proti Leu Apeltovi

text:
               14.8.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Baden-Baden (Německo) dne 10. května 2010 — trestní řízení proti Leu Apeltovi
   (Věc C-224/10)
   ()
   2010/C 221/26
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Baden-Baden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatsanwaltschaft Baden-Baden

      Žalovaný: Leo Apelt

      Předběžné otázky

               1)

               Je členský stát v souladu s článkem 1 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439/EHS (1) a při zohlednění čl. 5 odst. 1 písm. a) této směrnice, podle něhož lze průkazy pro skupinu D vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B, oprávněn odmítnout uznání platnosti řidičského průkazu zahrnujícího skupiny řidičského oprávnění B a D — zejména pokud jde o skupinu D —, který byl vydán jiným členským státem, pokud bylo držiteli tohoto řidičského průkazu vydáno řidičské oprávnění skupiny B před soudním odnětím řidičského oprávnění v prvním členském státě, avšak řidičské oprávnění skupiny D bylo tomuto držiteli vydáno až po soudním odnětí řidičského oprávnění a po uplynutí období zákazu podat žádost o nový řidičský průkaz, které bylo zároveň s tímto odnětím uloženo?

               2)

               Pro případ, že je třeba první otázku zodpovědět záporně:
               Je prvně jmenovaný členský stát oprávněn odmítnout uznání uvedeného řidičského průkazu — zejména pokud jde o řidičské oprávnění skupiny D — na základě čl. 11 odst. 4 směrnice 2006/126/ES (2), podle něhož členský stát odmítne uznat platnost každého řidičského průkazu, který jiný členský stát vydal osobě, jejíž řidičský průkaz byl na území prvního členského státu odňat, pokud bylo řidičské oprávnění skupiny B vydáno dne 1. března 2006 a řidičské oprávnění skupiny D dne 30. dubna 2007 a pokud byl řidičský průkaz vydán v tento naposledy uvedený den?

      (1)  Směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18).


title: Věc C-413/14 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 28. srpna 2014 Intel Corporation proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. června 2014 ve věci T-286/09, Intel Corporation v. Evropská komise

text:
               10.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 395/25

      Kasační opravný prostředek podaný dne 28. srpna 2014 Intel Corporation proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. června 2014 ve věci T-286/09, Intel Corporation v. Evropská komise
      (Věc C-413/14 P)
      (2014/C 395/31)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastnice řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Intel Corporation (zástupci: Messrs D. M. Beard QC, A. N. Parr a R. W. Mackenzie, solicitors)

         Další účastnice řízení: Evropská komise,
      Association for Competitive Technology, Inc.,
      Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

         Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:

                  —

                  v plném nebo částečném rozsahu zrušil napadený rozsudek,

                  —

                  zcela nebo částečně zrušil sporné rozhodnutí,

                  —

                  zrušil uloženou pokutu nebo podstatně snížil její výši,

                  —

                  podpůrně, vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí v souladu s rozsudkem Soudního dvora,

                  —

                  uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i řízení před Tribunálem.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Prvním důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na tři části, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál při posuzování zákonnosti jejího jednání podle článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP uplatnil nesprávné právní kritérium:

                  Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že dotčené jednání mohlo ve své podstatě omezit hospodářskou soutěž, a tak může být považováno za porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP, aniž by bylo třeba posuzovat veškeré s ním související relevantní skutečnosti a okolnosti.

                  Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že za účelem prokázání porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP může být schopnost omezit hospodářskou soutěž posuzována na základě abstraktních úvah, spíše nežli na základě možných nebo skutečných účinků.

                  Tribunál se dopustil pochybení při svém alternativním závěru, že dotčené jednání mohlo omezit hospodářskou soutěž, jelikož Tribunál nesprávně zohlednil faktory, které tuto možnost nemohou prokázat, a nepřihlédl k četným relevantním faktorům, které měly být zohledněny, jako například velikosti trhu dotčené tímto jednáním, trvání údajného jednání, současnému tržnímu stavu s rychle klesajícími cenami a neexistenci uzavření trhu, jakož i tomu, že Komise měla ve správním řízení vyvodit řádné závěry z testu stejně efektivního konkurenta.

            Druhým důvodem kasačního opravného prostředku, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení při závěru, že se protiprávní jednání vztahovalo na poslední dva roky údajného trvání protiprávního jednání, jelikož velikost trhu, kterého by se dané jednání v těchto letech nanejvýš týkalo, by představovala pouze 3,5 % relevantního trhu.
      Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení při kvalifikování jejího jednání vůči společnostem HP a Lenovo jako „slevy za exkluzivitu“, zatímco se toto jednání týkalo pouze 28 % a 42 % (nebo iméně) celkových nákupů relevantního zboží těchto zákazníků, což ani zdaleka nepředstavuje „celou nebo převážnou“ potřebu těchto zákazníků.
      Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil zásady účinné soudní ochrany a spravedlivosti řízení v souvislosti s pětihodinovým slyšením hlavního ředitele společnosti Dell týkajícím se otázek objektivně souvisejících s podstatou šetření, během něhož tento ředitel poskytl velmi podrobná vysvětlení. Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že postačovalo, aby Komise uvedla pouze seznam témat, která byla na slyšení probírána, namísto zápisu nebo shrnutí toho, co slyšená osoba v souvislosti s těmito tématy uvedla. Tribunál se rovněž dopustil pochybení při závěru, že důkazní břemeno navrhovatelky spočívalo i v uvedení prima facie důkazů o tom, že Komise nezaznamenala skutečnosti hovořící v její prospěch; jinak řečeno, důkazní břemeno navrhovatelky spočívalo pouze v prokázání toho, že se nedá vyloučit, že se uvedené skutečnosti daly použít i na její obhajobu, což se jí bezpochyby podařilo.
      Pátým důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na tři části, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nesprávně určil pravomoc Společenství, pokud jde o dohody uzavřené mezi společnostmi Intel a Lenovo v roce 2006 a 2007:

                  Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že toto jednání bylo „uskutečňováno“ v EHP, jelikož Intel neprodala v EHP společnosti Lenovo na základě těchto dohod žádné zboží.

                  Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že posouzení „měřitelného účinku“ je vhodným základem pro pravomoc Společenství ve vztahu k dotčenému jednání.

                  Tribunál se dopustil pochybení při posuzování „měřitelného účinku“, jelikož se nedalo předpokládat, že by dohody společnosti Intel se společností Lenovo ohledně dodávek procesorů x86 CPUs do Číny měly okamžitý a podstatný účinek v EHP.

            Šestým důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na dvě části, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil různých pochybení při stanovování uložené pokuty:

                  Pokuta je zjevně nepřiměřená.

                  Tribunál porušil základní zásady unijního práva, jelikož uplatnil pokyny Komise pro výpočet pokut z roku 2006 na jednání, které předcházelo jejich přijetí.


title: Věc T-356/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2012 — Řecko v. Komise ( „EZOZF — Záruční sekce — Výdaje vyloučené z financování — Zemědělské plodiny — Proporcionalita — Zvýšení sazby paušální opravy z důvodu opakovaného neplnění povinností“ )

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/6

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2012 — Řecko v. Komise
   (Věc T-356/08) (1)

   (EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování - Zemědělské plodiny - Proporcionalita - Zvýšení sazby paušální opravy z důvodu opakovaného neplnění povinností)
   2012/C 319/08
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, E. Leftheriotou a V. Karra, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: H. Tserepa-Lacombe a A. Markoulli, zmocněnkyně)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/582/ES ze dne 8. července 2008, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) (Úř. věst. L 186, s. 39), a to v rozsahu, v němž byly uvedeným rozhodnutím vyloučeny některé výdaje vynaložené Řeckou republikou

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 285, 8.11.2008.


title: Věc C-403/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 17. září 2008 – Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA v. QC Leisure, David Richrdson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/19

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 17. září 2008 – Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA v. QC Leisure, David Richrdson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen
   (Věc C-403/08)
   (2008/C 301/34)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   High Court of Justice (Chancery Division).
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA.

      Žalovaný: QC Leisure, David Richrdson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Phillip George Charles Houghton, Derek Owen.
   Předběžné otázky
   A.   K výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem (1)

   1.   Nedovolené zařízení

               a)

               Pokud je zařízení podmíněného přístupu vyrobeno poskytovatelem služby nebo s jeho souhlasem a prodáno s omezeným oprávněním používat zařízení pouze k získání přístupu k chráněné službě za určitých okolností, stává se takové zařízení „nedovoleným zařízením“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 98/84/ES, jestliže je použito k získání přístupu k takové chráněné službě na místě, způsobem nebo osobou, na něž se nevztahuje povolení poskytovatele služby?

               b)

               Jaký má význam pojem „vytvořené nebo uzpůsobené“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice?

         2.   Důvody pro podání žaloby
   Pokud první poskytovatel služeb přenáší obsah programu v kódované podobě druhému poskytovateli služeb, který takový obsah vysílá s podmíněným přístupem, jaké faktory je třeba zohlednit při určení, zda jsou zájmy prvního poskytovatele chráněné služby dotčeny ve smyslu článku 5 směrnice 98/84/ES?
   Zejména:
   Pokud první podnik přenáší obsah programu (zahrnující obrázky, ruchy a anglický komentář) v kódované podobě druhému podniku, který dále veřejně takový obsah vysílá (s doplněním svého loga a případně další zvukové stopy s komentářem):

               a)

               Představuje přenos prvním podnikem chráněnou službu spočívající v „televizním vysílání“ ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 98/84/ES a čl. 1 písm. a) směrnice 89/552/EHS?

               b)

               Musí být první podnik provozovatelem vysílání ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice 89/552/EHS, aby byl považován za poskytovatele chráněné služby „televizního vysílání“ ve smyslu čl. 2 písm. a) první odrážky směrnice 98/84/ES?

               c)

               Je třeba vykládat článek 5 směrnice 98/84/ES v tom smyslu, že přiznává prvnímu podniku aktivní legitimaci k podání občanskoprávní žaloby ohledně nedovolených zařízení, která umožňují přístup k pořadu vysílanému druhým podnikem:

                           i)

                           protože taková zařízení je třeba považovat za zařízení umožňující přístup k vlastní službě prvního podniku prostřednictvím vysílaného signálu; nebo

                           ii)

                           protože první podnik je poskytovatelem chráněné služby, jehož zájmy jsou dotčeny nedovolenou činností (neboť taková zařízení umožňují neoprávněný přístup k chráněné službě poskytované druhým podnikem)?

               d)

               Má na odpověď na otázku uvedenou v písmenu c) vliv to, zda první a druhý poskytovatel služby používají různé dekódovací systémy a zařízení podmíněného přístupu?

         3.   Obchodní účely
   Vztahuje se výraz „držení […] k obchodním účelům“ v čl. 4 písm. a) směrnice pouze na držení pro účely obchodování s nedovolenými zařízeními (například jejich prodeje),
   nebo se vztahuje i na držení zařízení konečným uživatelem při jakémkoli podnikání?
   B.   K výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (2)

   4.   Právo na pořizování rozmnoženin
   Jestliže jsou vytvořeny sekvenční fragmenty filmu, hudebního díla nebo zvukového záznamu (v tomto případě okna digitálního obrazového a zvukového záznamu) i) v paměti dekodéru nebo ii) v případě filmu na televizní obrazovce, dochází, je-li na sekvenční fragmenty nahlíženo jako na celek, k rozmnožení díla, avšak v jednotlivých okamžicích existuje vždy pouze omezený počet fragmentů:

               a)

               Má být otázka, zda taková díla byla zcela nebo zčásti rozmnožena, určena podle vnitrostátních předpisů autorského práva, které stanoví, co se rozumí protiprávním rozmnožením autorského díla, nebo je toto věcí výkladu článku 2 směrnice 2001/29/ES?

               b)

               Pokud se jedná o výklad článku 2 směrnice 2001/29/ES, má vnitrostátní soud posuzovat všechny fragmenty každého díla jako celek nebo pouze omezený počet fragmentů, které existují v jednotlivých okamžicích? Jaké kritérium má vnitrostátní soud v posledně uvedeném případě použít při posuzování toho, zda bylo dílo rozmnoženo po částech ve smyslu uvedeného článku?

               c)

               Vztahuje se právo na rozmnožování stanovené v článku 2 na vytvoření přechodných obrázků na televizní obrazovce?

         5.   Samostatný hospodářský význam

               a)

               Považují se přechodné rozmnoženiny díla vytvořené v dekódovacím zařízení pro satelitní televizi nebo na televizní obrazovce propojené s dekódovacím zařízením, jejichž jediným účelem je umožnit užívání díla, které není jinak právně omezeno, za rozmnoženiny se „samostatným hospodářským významem“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29/ES z důvodu, že takové rozmnoženiny zakládají jediný titul, z něhož si oprávněná osoba může nárokovat úplatu za využití jejích práv?

               b)

               Má na odpověď na pátou otázku písm. a) vliv to, i) zda přechodné rozmnoženiny mají samy o sobě nějakou hodnotu, nebo ii) zda přechodné rozmnoženiny tvoří malou část souboru děl nebo jiný předmět, který může být jinak použit bez porušení autorského práva, nebo iii) zda držitel výhradní licence poskytnuté oprávněnou osobou v jiném členském státě již obdržel úplatu za použití díla v takovém členském státě?

         6.   Veřejné sdělování po drátě nebo bezdrátově

               a)

               Je autorské dílo veřejně sdělováno po drátě nebo bezdrátově ve smyslu článku 3 směrnice 2001/29/ES, pokud je satelitní vysílání přijímáno v obchodních prostorách (například v baru) a sdělováno nebo reprodukováno v těchto prostorách prostřednictvím jediné televizní obrazovky a reproduktorů veřejnosti přítomné v těchto prostorách?

               b)

               Má na odpověď na šestou otázku písm. a) vliv to, zda:

                           i)

                           přítomná veřejnost představuje novou veřejnost nezamýšlenou provozovatelem vysílání (v tomto případě, protože domácí dekódovací karta určená pro jeden členský stát je používána pro komerční publikum v jiném členském státě)?

                           ii)

                           veřejnost není platícím publikem podle vnitrostátního práva?

                           iii)

                           signál televizního vysílání je přijímán prostřednictvím antény nebo satelitního přijímače na střeše prostor, v nichž je umístěn televizor, nebo na střeše sousedních prostor?

               c)

               Pokud je odpověď na kteroukoli část písmena b) kladná, jaké faktory je třeba brát v úvahu při určení, zda dochází ke sdělování díla, které má původ v místě, kde není přítomno publikum?

         C.   K výkladu směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (3) a článků 28, 30 a 49 Smlouvy o ES
   7.   Obhajoba podle směrnice 93/83
   Je slučitelné se směrnicí 93/83/EHS nebo s články 28 a 30 nebo článkem 49 Smlouvy o ES, když vnitrostátní autorské právo stanoví, že v případě, že jsou přechodné rozmnoženiny děl zahrnutých do satelitního vysílání vytvářeny uvnitř satelitního dekódovacího zařízení nebo na televizní obrazovce, dochází k porušení autorského práva podle právních předpisů země, v níž je vysílání přijímáno? Má na odpověď na předchozí otázku vliv skutečnost, že je vysílání dekódováno s použitím satelitní dekódovací karty, kterou poskytovatel služby satelitního vysílání vydal v jiném členském státě pod podmínkou, že použití satelitní dekódovací karty bude povoleno pouze v onom jiném členském státě?
   D.   K výkladu pravidel Smlouvy o volném pohybu zboží a služeb podle článků 28 ES, 30 ES a 49 ES v kontextu [směrnice o podmíněném přístupu]
   8.   Obhajoba podle článků 28 ES nebo 49 ES

               a)

               Pokud odpověď na první otázku zní, že zařízení podmíněného přístupu vyrobené provozovatelem služby nebo s jeho souhlasem se stává „nedovoleným zařízením“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 89/84/ES, pokud je používáno mimo rámec povolení poskytovatele služby k získání přístupu k chráněné službě, co konkrétně je předmětem dotčeného práva s ohledem na jeho základní funkci stanovenou směrnicí o podmíněném přístupu?

               b)

               Brání články 28 nebo 49 Smlouvy o ES vymáhání vnitrostátního právního předpisu v prvním členském státě, podle něhož je protiprávní dovézt nebo prodat satelitní dekódovací kartu, kterou poskytovatele služby satelitního vysílání vydal v jiném členském státě pod podmínkou, že použití této satelitní dekódovací karty bude povoleno pouze v onom jiném členském státě?

               c)

               Má na odpověď na tuto otázku vliv to, zda je satelitní dekódovací karta schválena pouze pro soukromé a domácí použití v takovém jiném členském státě, ale je používána pro obchodní účely v prvním členském státě?

         9.   K možnosti rozšíření ochrany hymny nad rámec ochrany poskytované zbývající části vysílání
   Brání články 28 a 30 nebo článek 49 Smlouvy o ES vymáhání vnitrostátního předpisu autorského práva, podle něhož je protiprávní veřejně předvádět nebo reprodukovat hudební dílo, pokud je takové dílo součástí chráněné služby, která je přístupná a veřejně reprodukována s využitím satelitní dekódovací karty, pokud poskytovatel služby tuto kartu vydal v jiném členském státě pod podmínkou, že její použití bude povoleno pouze v onom jiném členském státě? Bude odpověď odlišná, pokud hudební dílo tvoří nepodstatnou součást chráněné služby jako celku a vnitrostátní autorské právo nebrání veřejnému reprodukování jiných součástí služby?
   E.   K výkladu pravidel Smlouvy o hospodářské soutěži podle článku 81 ES
   10.   Obhajoba podle článku 81 ES
   Pokud poskytovatel programového obsahu poskytne řadu výhradních licencí vždy pro území jednoho nebo více členských států a na základě takových licencí je provozovatel vysílání oprávněn vysílat předmětný obsah pouze v rámci příslušného území (včetně satelitního vysílání), přičemž součástí každé licence je smluvní povinnost provozovatele vysílání zabránit použití jeho satelitních dekódovacích karet umožňujících příjem obsahu, jenž je předmětem licence, mimo území, na něž se licence vztahuje, jaké právní kritérium by měl vnitrostátní soud použít a jaké okolnosti by měl vzít v úvahu při rozhodování o tom, zda je smluvní omezení v rozporu se zákazem stanoveným v čl. 81 odst. 1 ES?
   Konkrétně:

               a)

               Musí být čl. 81 odst. 1 ES vykládán v tom smyslu, že se uplatní na takovýto závazek z pouhého důvodu, že domnělým účelem závazku je bránit hospodářské soutěži, omezovat ji nebo ji narušovat ?

               b)

               V případě kladné odpovědi, musí být rovněž prokázáno, že takovýto závazek podstatným způsobem brání hospodářské soutěži, omezuje ji nebo ji narušuje, aby se na něj uplatnil zákaz stanovený čl. 81 odst. 1 ES?

      (1)  Úř. věst. L 320, s. 54.

      (2)  Úř. věst. L 167, s. 10.

      (3)  Úř. věst. L 248, s. 15.


title: Věc C-198/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hovioikeus – Finsko) – Valev Visnapuu v. Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus „Řízení o předběžné otázce — Články 34 SFEU a 110 SFEU — Směrnice 94/62/ES — Článek 1 odst. 1 a články 7 a 15 — Prodej na dálku a přeprava alkoholických nápojů z jiného členského státu — Spotřební daň z některých nápojových obalů — Osvobození od daně v případě zapojení obalů do systému zálohování a zpětného odběru — Články 34 SFEU, 36 SFEU a 37 SFEU — Požadavek povolení k maloobchodnímu prodeji alkoholických nápojů — Monopol na maloobchodní prodej alkoholických nápojů — Odůvodnění — Ochrana zdraví“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/8

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hovioikeus – Finsko) – Valev Visnapuu v. Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus
   (Věc C-198/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Články 34 SFEU a 110 SFEU - Směrnice 94/62/ES - Článek 1 odst. 1 a články 7 a 15 - Prodej na dálku a přeprava alkoholických nápojů z jiného členského státu - Spotřební daň z některých nápojových obalů - Osvobození od daně v případě zapojení obalů do systému zálohování a zpětného odběru - Články 34 SFEU, 36 SFEU a 37 SFEU - Požadavek povolení k maloobchodnímu prodeji alkoholických nápojů - Monopol na maloobchodní prodej alkoholických nápojů - Odůvodnění - Ochrana zdraví“)
   (2016/C 016/08)
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Helsingin hovioikeus

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Valev Visnapuu

      Žalovaní: Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus

      Výrok

               1)

               Článek 110 SFEU, jakož i čl. 1 odst. 1 a články 7 a 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zavádí spotřební daň z některých nápojových obalů, avšak v případě zapojení těchto obalů do účinného systému zpětného odběru stanoví osvobození od daně.

               2)

               Články 34 SFEU a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž prodejce usazený v jiném členském státě podléhá požadavku povolení k maloobchodnímu prodeji pro dovoz alkoholických nápojů za účelem jejich maloobchodního prodeje spotřebitelům s bydlištěm v prvním členském státě, pokud tento prodejce zajišťuje přepravu těchto nápojů nebo jejich přepravu svěří třetí osobě, je-li tato právní úprava způsobilá zaručit uskutečnění sledovaného cíle, v projednávané věci ochranu veřejného zdraví a veřejného pořádku, tohoto cíle nelze dosáhnout s alespoň takovouto účinností prostřednictvím méně omezujících opatření a tato právní úprava nepředstavuje prostředek svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

      (1)  Úř. věst. C 202, 30. 6. 2014.


title: Věc T-83/14: Žaloba podaná dne 4. února 2014 – LTJ Diffusion v. OHIM – Arthur et Aston (ARTHUR & ASTON)

text:
               14.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/51

         Žaloba podaná dne 4. února 2014 – LTJ Diffusion v. OHIM – Arthur et Aston (ARTHUR & ASTON)
   (Věc T-83/14)
   2014/C 112/65
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: LTJ Diffusion (Colombes, Francie) (zástupce: S. Lederman, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Arthur et Aston SAS (Giberville, Francie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 2. prosince 2013 ve věci R 1963/2012-1 v části, ve které rozhodl, že užívání starší ochranné známky č. 17731, „ARTHUR“, není v souladu s ustanoveními čl. 15 odst. 1 druhého pododstavce písm. a) nařízení č. 207/2009,

               —

               v případě, že by měl Tribunál v souladu se svou judikaturou (SEU, 4. června 2013, T-514/11, „DECATHLON“) za to, že nemá pravomoc sám o opodstatněnosti námitek vznesených společností LTJ DIFFUSION dne 14. dubna 2011 rozhodnout, jelikož sám odvolací senát k nim dosud nezaujal stanovisko, je rovněž navrhováno, aby vrátil věc příslušnému kolegiu k rozhodnutí o opodstatněnosti námitek vznesených společností LTJ DIFFUSION dne 14. dubna 2011 proti přihlášce č. 9509911 slovního prvku „ARTHUR & ASTON“ jako ochranné známky Společenství pro některé výrobky ve třídách 3, 9, 14 a 25, zejména pak „boty, kozačky a střevíce“.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Arthur et Aston SAS

      Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ARTHUR & ASTON“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 9, 14 a 25 (přihláška ochranné známky Společenství č. 9 509 911)

      Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: národní polo-obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Arthur“ pro výrobky zařazené do třídy 25

      Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 15 odst. 1 druhého pododstavce písm. a) nařízení č. 207/2009


title: Věc C-255/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. října 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Článek 49 ES — Sociální zabezpečení — Omezení volného pohybu služeb — Výdaje na mimonemocniční péči vzniklé v zahraničí — Neuhrazení výdajů či jejich úhrada po předchozím povolení“ )

text:
               17.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 370/9

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. října 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
   (Věc C-255/09) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Článek 49 ES - Sociální zabezpečení - Omezení volného pohybu služeb - Výdaje na mimonemocniční péči vzniklé v zahraničí - Neuhrazení výdajů či jejich úhrada po předchozím povolení)
   2011/C 370/12
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Traversa a M. França, zmocněnci)

      Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. L. Duarte, A. Veiga Correia a P. Oliveira, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Finská republika (zástupce: A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnec), Španělské království (zástupce: J. M. Rodríguez Cárcamo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 49 ES — Úhrada výdajů na mimonemocniční péči vzniklých v zahraničí — Předchozí povolení — Omezující podmínky

      Výrok

               1)

               Portugalská republika tím, že s výjimkou případů stanovených v nařízení (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, nestanovila možnost úhrady výdajů na mimonemocniční péči vynaložených v jiném členském státě, která nezahrnuje využití velkých a nákladných přístrojů uvedených v taxativním výčtu ve vnitrostátních právních předpisech, nebo v případech, kdy legislativní nařízení č. 177/92 ze dne 13. srpna 1992, kterým se stanoví požadavky pro úhradu léčebných výdajů vzniklých v zahraničí, připouští možnost úhrady uvedené péče, její úhradu podmiňuje udělením předchozího povolení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES.

               2)

               Portugalská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.

               3)

               Španělské království a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


title: Věc T-655/15: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – van der Parre v. Parlament

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/68

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – van der Parre v. Parlament
   (Věc T-655/15)
   (2016/C 048/76)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Hugo van der Parre (Huizen, Nizozemsko) (zástupce: N. Pirc Musar, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8334 C ze dne 14. září 2015, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobce o přístup k určitým dokumentům týkajícím se informací o cestovních výdajích, denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdajích na parlamentní asistenci členů Evropského parlamentu,

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení podle článků 134 a 140 a jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů vynaložených všemi vedlejšími účastníky.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001 (2), jelikož osobní údaje, které byly předmětem žádosti, nejsou chráněny unijními právními předpisy.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001, jelikož přístup k požadovaným informacím byl odepřen navzdory tomu, že podmínky pro jejich zpřístupnění byly splněny.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení obecné povinnosti posuzovat každý dokument jednotlivě, plynoucí z ustanovení článků 2 a 4 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož odepření částečného přístupu k požadovaným dokumentům není odůvodněno.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, stanovené v čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož Parlament opomenul posoudit všechny argumenty žalobce.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1).


title: Věc T-156/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. června 2006 – Pérez-Díaz v. Komise ( Úředníci — Zrušení zamítnutí zapsat kandidáta na seznam úspěšných kandidátů na místo dočasného zaměstnance — Účast dotyčného na nové ústní zkoušce organizované pro splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku — Druhé zamítnutí zápisu — Žaloba na zrušení — Žaloba na náhradu škody )

text:
               12.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/18

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. června 2006 – Pérez-Díaz v. Komise
   (Věc T-156/03) (1)

   („Úředníci - Zrušení zamítnutí zapsat kandidáta na seznam úspěšných kandidátů na místo dočasného zaměstnance - Účast dotyčného na nové ústní zkoušce organizované pro splnění povinností vyplývajících ze zrušujícího rozsudku - Druhé zamítnutí zápisu - Žaloba na zrušení - Žaloba na náhradu škody“)
   (2006/C 190/30)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Orlando Pérez-Díaz (Brusel, Belgie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení zamítnutí výboru pro výběrové řízení KOM/R/A/01/1999 zapsat žalobce na seznam úspěšných kandidátů na místo dočasného zaměstnance po nové ústní zkoušce organizované pro splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu ze dne 24. září 2002, Pérez-Díaz v. Komise (T-102/01, Recueil FP, s. I-A-165 a II-871), a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené protiprávností tohoto zamítnutí
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí výboru pro výběrové řízení obsažené v dopise ze dne 21. ledna 2003 doručeném žalobci o jeho nezapsání na seznam úspěšných kandidátů výběrového řízení KOM/R/A/01/1999 se zrušuje.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


title: Věc C-433/10 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2010 Volkerem Mauerhoferem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 29. června 2010 ve věci T-515/08, Volker Mauerhofer v. Evropská komise

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/17

         Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2010 Volkerem Mauerhoferem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 29. června 2010 ve věci T-515/08, Volker Mauerhofer v. Evropská komise
   (Věc C-433/10 P)
   ()
   2010/C 301/24
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Volker Mauerhofer (zástupce: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)

   Navrhovatel žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadené usnesení;

               —

               rozhodl s konečnou platností ve věci a zrušil napadené opatření nebo podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl ve věci, a

               —

               přiznal mu na základě své neomezené pravomoci částku ve výši 5 500 EUR jako náhradu škody za finanční ztrátu vyplývající z protiprávního jednání při přijímání napadeného opatření a z neexistence příslušných pokynů vedoucímu týmu (odborník 1);

               —

               nařídil, aby Podpůrný tým pro rámcovou smlouvu předložil obdržený Formulář o posouzení dodavatele týkající se sporného projektu;

               —

               nařídil odpůrkyni náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatel tvrdí, že napadené usnesení by mělo být zrušeno z následujících důvodů:

               —

               zkreslení údajů týkajících se jazykového posouzení příspěvku navrhovatele;

               —

               neodpovídající analýzy důvodů napadeného usnesení týkajících se jazykového posouzení;

               —

               nedostatečné analýzy záležitosti týkající se výkonu odpůrkyně;

               —

               neoprávněného předpokladu, že napadené rozhodnutí nemá vliv na postavení navrhovatele jako třetí osoby;

               —

               neoprávněného předpokladu, že napadené opatření nemělo žádný zvláštní vliv na právní postavení navrhovatele;

               —

               neoprávněného předpokladu, že napadené opatření nebylo přijato odpůrkyní při výkonu jejích pravomocí jako veřejnoprávního orgánu;

               —

               neoprávněného předpokladu, že napadené opatření bylo formálně schváleno včas a správně;

               —

               protiprávního narušení zájmů navrhovatele tím, že se nepostupovalo předepsaným způsobem;

               —

               porušení obecné zásady práva Společenství o rovném zacházení a porušení základních práv navrhovatele;

               —

               neoprávněného předpokladu o „nepodstatné změně při rozdělování dnů mezi odborníky“;

               —

               porušení obecných práv Společenství na spravedlivý proces.


title: Věc C-359/15: Usnesení předsedy sedmého senátu Soudního dvora ze dne 1. června 2016 – The National Iranian Gas Company v. Rada Evropské unie

text:
               5.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/19

         Usnesení předsedy sedmého senátu Soudního dvora ze dne 1. června 2016 – The National Iranian Gas Company v. Rada Evropské unie
   (Věc C-359/15) (1)

   (2016/C 326/33)
   Jednací jazyk: francouzština
   Předseda sedmého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 294, 7. 9. 2015.


title: Věc C-482/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank te 's-Gravenhage (Nizozemsko) dne 2. listopadu 2007 – AHP Manufacturing BV v. Bureau voor de Industriële Eigendom, který vystupuje zároveň pod jménem Octrooicentrum Nederland

text:
               12.1.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 8/6

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank te 's-Gravenhage (Nizozemsko) dne 2. listopadu 2007 – AHP Manufacturing BV v. Bureau voor de Industriële Eigendom, který vystupuje zároveň pod jménem Octrooicentrum Nederland
   (Věc C-482/07)
   (2008/C 8/12)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předkládající soud
   Rechtbank te 's-Gravenhage
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: AHP Manufacturing BV

      Žalovaný: Bureau voor de Industriële Eigendom, který vystupuje zároveň pod jménem Octrooicentrum Nederland
   Předběžné otázky

               1)

               Brání nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky (1) (Úř. věst. L 182, s. 1, ve znění změn) a zejména jeho čl. 3 odst. 1 písm. c) tomu, aby majiteli základního patentu bylo vydáno osvědčení pro produkt, který v okamžiku podání žádosti o osvědčení již byl předmětem jednoho nebo více osvědčení jednoho nebo více majitelů základních patentů?

               2)

               Vede nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1610/96 ze dne 23. července 1996 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin (2) (Úř. věst. L 198, s. 30, ve znění změn) a zejména jeho bod 17 odůvodnění a jeho čl. 3 odst. 2 druhá věta k tomu, že první otázku je třeba zodpovědět jinak?

               3)

               Záleží zodpovězení předchozích otázek na tom, zda žádost podaná jako poslední, stejně jako dříve podaná žádost či podané žádosti byly podány ve lhůtě čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 nebo ve lhůtě čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92?

               4)

               Záleží zodpovězení předchozích otázek na tom, zda doba ochrany poskytnutá při vydání osvědčení podle článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 vyprší ke stejnému nebo k pozdějšímu okamžiku, než je tomu na základě jednoho nebo více osvědčení, která byla vydána pro tentýž produkt ?

               5)

               Záleží zodpovězení předchozích otázek na tom, že nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 nestanoví, do jaké lhůty musí příslušný úřad ve smyslu čl. 9 odst. 1 nařízení žádost o osvědčení zpracovat a nakonec ho vydat, čímž může rozdílná rychlost zpracování příslušnými úřady ve členských státech vést k odpovídajícím rozdílům v možnosti vydání osvědčení?

      (1)  Úř. věst. L 182, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 198, s. 30.


title: Věc C-525/15: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Álava – Španělsko) – Laboral Kutxa v. Esmeralda Martínez Quesada

text:
               24.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/12

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Álava – Španělsko) – Laboral Kutxa v. Esmeralda Martínez Quesada
   (Věc C-525/15) (1)

   (2017/C 129/15)
   Jednací jazyk: španělština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 414, 14.12.2015.


title: Věc F-30/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. dubna 2011 — Chaouch v. Komise ( „Veřejná služba — Odměna — Příspěvek na zařízení — Určení nároků — Nástup do služebního poměru jako úředník ve zkušební době — Zohlednění změny bydliště po jmenování — Podmínka bydliště úředníka podle článku 20 služebního řádu“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/49

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. dubna 2011 — Chaouch v. Komise
   (Věc F-30/09) (1)

   (Veřejná služba - Odměna - Příspěvek na zařízení - Určení nároků - Nástup do služebního poměru jako úředník ve zkušební době - Zohlednění změny bydliště po jmenování - Podmínka bydliště úředníka podle článku 20 služebního řádu)
   2011/C 252/105
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Dhikra Chaouch (Oetrange, Lucembursko) (zástupci: F. Moyse a A. Salerno, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin a J. Baquero Cruz, zmocněnci)

      Předmět věci

   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování neposkytnout žalobkyni příspěvek na zařízení.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba D. Chaouch se zamítá.

               2)

               D. Chaouch ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 129, 6.6.2009, s. 21.


title: Věc T-725/15 R: Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. února 2016 – Chemtura Netherlands v. EFSA „Předběžné opatření — Řízení k uvedení přípravků na ochranu rostlin na trh — Zveřejnění dokumentů týkajících se zápisu účinné látky — Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s některými informacemi — Návrh na nařízení předběžných opatření — Neexistence naléhavosti“

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/32

         Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. února 2016 – Chemtura Netherlands v. EFSA
   (Věc T-725/15 R)
   („Předběžné opatření - Řízení k uvedení přípravků na ochranu rostlin na trh - Zveřejnění dokumentů týkajících se zápisu účinné látky - Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s některými informacemi - Návrh na nařízení předběžných opatření - Neexistence naléhavosti“)
   (2016/C 191/43)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Chemtura Netherlands BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

      Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken a S. Gabbi, zmocněnci, ve spolupráci s R. van der Houtem a C. Wagnerem, advokáty)

      Předmět věci

   Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí EFSA ze dne 10. prosince 2015 týkajícího se úplného zveřejnění stanoviska EFSA k vzájemnému přezkumu v souvislosti s přezkumem schválení účinné látky diflubenzuron s ohledem na metabolit 4-chloranilin (PCA), v souvislosti se kterým žalobkyně žádala o částečné důvěrné zacházení.

      Výrok

               1)

               Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.

               2)

               Usnesení ze dne 15. prosince 2015 vydané ve věci T-725/15 R se zrušuje.

               3)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


title: Věc C-274/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München — Německo) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler v. Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau (Veřejné zakázky — Směrnice 2004/18/ES — Koncese na provozování veřejné služby — Záchranné služby — Rozdíl mezi „veřejnou zakázkou na služby“ a  „koncesí na služby“ )

text:
               7.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 139/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München — Německo) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler v. Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
   (Věc C-274/09) (1)

   (Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Koncese na provozování veřejné služby - Záchranné služby - Rozdíl mezi „veřejnou zakázkou na služby“ a „koncesí na služby“)
   2011/C 139/04
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberlandesgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler

      Žalovaná: Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau

      Za přítomnosti: Malteser Hilfsdienst eV, Bayerisches Rotes Kreuz

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht München — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. a) a d) a odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Pojmy „veřejná zakázka na služby“ a „koncese na služby“ — Smlouva o poskytování záchranných služeb uzavřená mezi veřejným zadavatelem a organizacemi poskytujícími záchrannou službu, podle níž se odměna za poskytnuté služby stanoví prostřednictvím jednání mezi těmito organizacemi a třetími osobami, jako například orgány sociálního zabezpečení.

      Výrok

   Článek 1 odst. 2 písm. d) a odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že je-li odměna vybraného hospodářského subjektu zcela hrazena osobami odlišnými od veřejného zadavatele, který uzavřel smlouvu na poskytování záchranných služeb, a nese-li tento hospodářský subjekt provozní riziko, ač velmi omezené, zejména z důvodu, že výše odměn za užívání dotčených služeb závisí na výsledku každoročních jednání se třetími osobami a že nemá zajištěno plné pokrytí nákladů vynaložených v rámci provádění svých činností v souladu se zásadami stanovenými vnitrostátním právem, musí být uvedená smlouva kvalifikována jako „koncese na služby“ ve smyslu čl. 1 odst. 4 této směrnice.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-511/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 4. října 2011 společností Polimeri Europa SpA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-59/07, Polimeri Europa v. Komise

text:
               19.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 340/13

         Kasační opravný prostředek podaný dne 4. října 2011 společností Polimeri Europa SpA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-59/07, Polimeri Europa v. Komise
   (Věc C-511/11 P)
   2011/C 340/23
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polimeri Europa SpA (zástupci: M. Siragusa, F. M. Moretti, L. Nascimbene, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zcela nebo zčásti zrušit rozsudek Tribunálu v části, v níž zamítl žalobu společnosti Polimeri ve věci T-59/07 a následně:

                           i)

                           zcela nebo zčásti zrušit rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006, K(2006) 5700 v konečném znění, týkající se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací; dále jen „rozhodnutí“),

                           ii)

                           nebo zrušit či alespoň snížit pokutu uloženou společnosti Polimeri v rozhodnutí;

               —

               podpůrně, zcela nebo zčásti zrušit rozsudek v části, v níž zamítl žalobu společnosti Polimeri ve věci T-59/07 a vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl o věci samé s přihlédnutím k pokynům, které mu poskytne Soudní dvůr;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů řízení ve věci T-59/07.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Tribunál se dopustil vážných chyb při četbě sdělení námitek ze dne 6. dubna 2006 a tudíž vycházel z nesprávných předpokladů při zamítnutí třetího žalobního důvodu společnosti Polimeri týkajícího se porušení práv obhajoby, jenž vycházel z rozdílu mezi sdělením námitek ze dne 6. dubna 2006 a rozhodnutím týkajícím se způsobu rozdělení odpovědnosti mezi společnosti Polimeri a Syndial.
   Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství, když přičetl veškerou odpovědnost společnosti Polimeri a vyloučil společnost Syndial ze seznamu adresátů rozhodnutí a neposkytl dostatečné odůvodnění pro zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných v tomto ohledu společností Polimeri.
   Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství při posouzení žalobních důvodů uplatněných společností Polimeri co se týče rozdílů mezi prohlášeními jednotlivých zaměstnanců podniku, která byla poskytnuta v rámci programu shovívavosti o určitých aspektech údajného protiprávního jednání. Tribunál tím, že nepřihlédl k důležitým ospravedlňujícím důkazům, tedy opomněl vykonat plný soudní přezkum důkazů předložených Komisí.
   Tribunál opomněl poukázat na závažné chyby Komise při použití pokynů o metodě ukládání pokut a při kvalifikaci protiprávního jednání jako „velmi závažné“, jak se uvádí v rozhodnutí, a také nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu. Tribunál opomněl provést plný soudní přezkum vyčíslení pokuty uložené společnosti Polimeri.
   Tribunál opomněl poukázat na závažné chyby Komise při určení násobného koeficientu, přičemž nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu. Krom toho Tribunál rovněž opomněl konstatovat porušení zásady rovného zacházení ze strany Komise při určení násobného koeficientu a také nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu.
   Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství při posouzení žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri ohledně nepřípustnosti některých příloh žaloby a poskytl v tomto ohledu nedostatečné odůvodnění. Tribunál řádně nepřihlédl k argumentům uplatněným společností Polimeri proti důvodům týkajícím se existence kartelové dohody a její účasti na této dohodě, přičemž protiprávně nevykonal plný soudní přezkum skutečností vytýkaných ze strany Komise.


title: Věc F-12/10: Žaloba podaná dne 9. února 2010 — Kerstens v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/79

         Žaloba podaná dne 9. února 2010 — Kerstens v. Komise
   (Věc F-12/10)
   2010/C 113/117
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Petrus Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým je žalobci uloženo disciplinární opatření ve formě písemné výstrahy.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým je žalobci uloženo disciplinární opatření ve formě písemné výstrahy;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-127/11: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2011 — ZZ v. Komise

text:
               3.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/21

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-127/11)
   2012/C 65/39
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: P. Nelissen Grade a G. Leblanc, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí výběrové komise nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí výběrové komise ze dne 3. února 2011 o nezapsání žalobce na seznam úspěšných uchazečů v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10;

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise ze dne 4. dubna 2011, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí ze dne ze dne 3. února 2011 o nezapsání žalobce na seznam úspěšných uchazečů v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10;

               —

               zrušit rozhodnutí EPSO ze dne 29. srpna 2011, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-310/12: Žaloba podaná dne 12. července 2012 — Yuanping Changyuan Chemicals v. Rada

text:
               8.9.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 273/20

         Žaloba podaná dne 12. července 2012 — Yuanping Changyuan Chemicals v. Rada
   (Věc T-310/12)
   2012/C 273/34
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Yuanping Changyuan Chemicals Co. Ltd (Yuan Ping City, Xin Zhou, Čína) (zástupce: V. Akritidis, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 325/2012 ze dne 12. dubna 2012 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz kyseliny šťavelové pocházející z Indie a Čínské lidové republiky (Úř. věst. 2012, L 106, s. 1);

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z porušení článku 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51) („základní nařízení“), který stanoví, že se újmou rozumí újma „výrobnímu odvětví Unie“, a z porušení čl. 4 odst. 1 základního nařízení, který se týká vymezení výrobního odvětví Unie, neboť žalovaná tento pojem vymezila nesprávně, když do něj zahrnula dva výrobce, kteří nespolupracovali a z nichž jeden ukončil výrobu několik let před začátkem vyšetřovacího období.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 3 odst. 2 a 5 základního nařízení, podle kterých se při určování újmy výrobnímu odvětví Unie musí vycházet ze skutečných důkazů na základě objektivního posouzení všech relevantních činitelů, neboť se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení, když jednotlivé faktory újmy posuzovala selektivně na základě dvou oddělených a navzájem si odporujících souborů údajů (mikroekonomické a makroekonomické faktory).

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 9 odst. 4 základního nařízení, podle kterého smí být clo uloženo jen potud, pokud je nutné k vyrovnání účinků dumpingu působícího újmu, z porušení čl. 14 odst. 1 základního nařízení, podle kterého se toto clo vybírá nezávisle na clech, daních a jiných poplatcích, a z porušení čl. 20 odst. 1 a 2 základního nařízení, podle kterého mají být poskytnuty informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo uloženo antidumpingové clo, neboť se žalovaná v několika případech dopustila zjevně nesprávného posouzení při výpočtu rozsahu újmy a rovněž nepodala odůvodnění.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 20 odst. 5 základního nařízení, podle kterého musí být pro účely předložení vyjádření k poskytnutí konečných informací poskytnuta nejméně desetidenní lhůta, a z porušení obecných zásad zákazu diskriminace a řádné správy, neboť žalovaná poskytla žalobkyni k podání odpovědi na konečné informace z vyšetřování kratší lhůtu, než jakou poskytla ostatním účastníkům řízení.


title: Věc C-175/15: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Taser International Inc. v. SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu „Řízení o předběžné otázce — Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Soudní spolupráce v občanských věcech — Nařízení (ES) č. 44/2001 — Smlouva upravující povinnost pro rumunský podnik postoupit ochranné známky podniku se sídlem ve třetím státě — Odmítnutí — Ujednání o příslušnosti soudu třetího státu — Účast žalovaného na řízení před rumunskými soudy bez výhrady — Použitelná pravidla pro určení příslušnosti“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/19

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Taser International Inc. v. SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
   (Věc C-175/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Smlouva upravující povinnost pro rumunský podnik postoupit ochranné známky podniku se sídlem ve třetím státě - Odmítnutí - Ujednání o příslušnosti soudu třetího státu - Účast žalovaného na řízení před rumunskými soudy bez výhrady - Použitelná pravidla pro určení příslušnosti“)
   (2016/C 156/26)
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Taser International Inc.

      Odpůrci: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu

      Výrok

               1)

               Článek 23 odst. 5 a článek 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musejí být vykládány v tom smyslu, že v rámci sporu týkajícího se nesplnění smluvní povinnosti, se kterým se žalobce obrátil na soudy členského státu, na jehož území má žalovaný sídlo, může příslušnost těchto soudů vyplývat z článku 24 tohoto nařízení, pokud žalovaný nenamítá jejich nepříslušnost, i když smlouva uzavřená mezi oběma stranami obsahuje ujednání o příslušnosti soudů třetího státu.

               2)

               Článek 24 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci sporu mezi stranami smlouvy, která obsahuje ujednání o příslušnosti soudů třetího státu, brání tomu, aby se soud členského státu, na jehož území má žalovaný sídlo, jemuž byl spor předložen, z úřední povinnosti prohlásil za nepříslušný, i když tento žalovaný nenamítá jeho nepříslušnost.

      (1)  Úř. věst. C 236, 20. 7. 2015.


title: Věc T-674/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Gugler France v. OHIM – Gugler (GUGLER) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnost — Obrazová ochranná známka GUGLER — Absolutní důvod pro zamítnutí — Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 — Uplatnění i bez návrhu“

text:
               7.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 90/14

         Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Gugler France v. OHIM – Gugler (GUGLER)
   (Věc T-674/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnost - Obrazová ochranná známka GUGLER - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Uplatnění i bez návrhu“)
   (2016/C 090/19)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gugler France (Besançon, Francie) (zástupce: A. Grolée, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Alexander Gugler (Maxdorf, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. října 2013 (věc R 356/2012-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Gugler France et M. Alexander Gugler.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. října 2013 (věc R 356/2012-4) se zrušuje.

               2.

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3.

               OHIM ponese vlastn náklady řízení, jakož i náklady vynaložené společností Gugler France v řízení před Tribunálem.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1. 3. 2014.


title: Věc T-790/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 21. července 2016 – Hassan v. Rada „Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Sýrii — Zmrazení finančních prostředků — Omezení vstupu — Zrušení předchozích aktů rozsudkem Tribunálu — Nové akty, kterými je na seznamy zařazeno jméno žalobce — Zjevně nesprávné posouzení — Právo vlastnit majetek — Proporcionalita — Presumpce neviny — Mimosmluvní odpovědnost“

text:
               5.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 21. července 2016 – Hassan v. Rada
   (Věc T-790/14) (1)

   („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Omezení vstupu - Zrušení předchozích aktů rozsudkem Tribunálu - Nové akty, kterými je na seznamy zařazeno jméno žalobce - Zjevně nesprávné posouzení - Právo vlastnit majetek - Proporcionalita - Presumpce neviny - Mimosmluvní odpovědnost“)
   (2016/C 326/41)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Samir Hassan (Damašek, Sýria) (zástupce: L. Pettiti, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropská unie (zástupci: S. Kyriakopoulou a G. Étienne, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh podaný na základě článku 263 SFEU na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2014, L 283, s. 59), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2014, L 283, s. 9), rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/837 ze dne 28. května 2015, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2015, L 132, s. 82), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/828 ze dne 28. května 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2015, L 132, s. 3), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce, a návrh podaný na základě článku 268 SFEU, kterým se žalobce domáhá náhrady újmy, kterou údajně utrpěl v důsledku těchto aktů.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Samiru Hassanovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 34, 2. 2. 2015.


title: Věc T-703/15: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2015 – Groupe Go Sport v. OHIM – Design Go (GO SPORT)

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/86

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2015 – Groupe Go Sport v. OHIM – Design Go (GO SPORT)
   (Věc T-703/15)
   (2016/C 048/95)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Groupe Go Sport (Sassenage, Francie) (zástupci: G. Arbant a E. Henry-Mayer, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Design Go Ltd (Londýn, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „GO SPORT“ – Přihláška ochranné známky Společenství č. 5 144 811

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. září 2015, ve věci R 569/2015-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               prohlásil odvolání ve věci R 569/2015-2 za přípustné;

               —

               vrátil věc odvolacímu senátu;

               —

               uložil OHIM, aby nesl vlastní náklady řízení a nahradil náklady řízení vynaložené žalobkyní.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení článku 60 nařízení č. 207/2009;

               —

               porušení čl. 49 odst. 1 nařízení č. 2868/95.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. října 2004 ve spojených věcech C-397/01 až C-403/01 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Lörrach): Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01), Matthias Döbele (C-403/01) proti Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV (Sociální politika — Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků — Směrnice 93/104/ES — Působnost — Pracovníci zdravotnické záchranné služby, kteří doprovázejí sanitní vozidla v rámci záchranné služby zajišťované Deutsches Rotes Kreuz — Dosah pojmu „silniční doprava“ — Maximální týdenní pracovní doba — Zásada — Přímý účinek — Odchylná úprava — Podmínky)

text:
               4.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 300/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 5. října 2004
   ve spojených věcech C-397/01 až C-403/01 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Lörrach): Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01), Matthias Döbele (C-403/01) proti Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV (1)

   (Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 93/104/ES - Působnost - Pracovníci zdravotnické záchranné služby, kteří doprovázejí sanitní vozidla v rámci záchranné služby zajišťované Deutsches Rotes Kreuz - Dosah pojmu „silniční doprava“ - Maximální týdenní pracovní doba - Zásada - Přímý účinek - Odchylná úprava - Podmínky)
   (2004/C 300/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve spojených věcech C-397/01 až C-403/01, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané rozhodnutími Arbeitsgericht Lörrach (Německo) ze dne 26. září 2001, došlými Soudnímu dvoru dne 12. října 2001, v řízeních Bernhard Pfeiffer (C-397/01), Wilhelm Roith (C-398/01), Albert Süß (C-399/01), Michael Winter (C-400/01), Klaus Nestvogel (C-401/01), Roswitha Zeller (C-402/01), Matthias Döbele (C-403/01) proti Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, C. Gulmann, J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen (zpravodaj), F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, zástupce vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 5. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

                           a)

                           Článek 2 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989, o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci, jakož i čl. 1 odst. 3 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993, o některých aspektech úpravy pracovní doby, je třeba vykládat tak, že činnost pracovníků zdravotnické záchranné služby, vykonávaná v rámci lékařské záchranné služby první pomoci takové, jaká je předmětem původního řízení, spadá do působnosti uvedených směrnic.

                           b)

                           Pojem „silniční dopravy“ ve smyslu čl. 1 odst. 3 směrnice 93/104 je třeba vykládat tak, že se nevztahuje na činnost lékařské záchranné služby první pomoci, a to navzdory tomu, že tato služba spočívá přinejmenším zčásti v používání vozidla a v doprovodu pacienta během převozu do nemocnice.

               2)

               Článek 18 odst. 1 písm. b) bod i) první odrážku směrnice 93/104 je třeba vykládat tak, že stanoví požadavek výslovně a svobodně vyjádřeného souhlasu individuálně uděleného každým pracovníkem k tomu, aby překročení maximální týdenní pracovní doby v délce 48 hodin, jak je upravena v článku 6 uvedené směrnice, bylo platné. V tomto ohledu nepostačuje, aby pracovní smlouva dotčené osoby odkazovala na kolektivní smlouvu, která takové překročení umožňuje.

               3)

               článek 6 bod 2 směrnice 93/104 je třeba vykládat tak, že za okolností takových, jaké jsou dány v původním řízení, brání právní úpravě členského státu, jejímž účinkem je, pokud jde o dobu pracovní pohotovosti na pracovišti („Arbeitsbereitschaft“), kterou zajišťují pracovníci zdravotnické záchranné služby v rámci záchranné lékařské služby první pomoci u organizace, jakou je Deutsches Rotes Kreuz, že umožňuje, případně i prostřednictvím kolektivní smlouvy nebo podnikové dohody uzavřené na základě takové kolektivní smlouvy, překročení maximální týdenní pracovní doby v délce 48 hodin stanovené tímto ustanovením;

                           —

                           uvedené ustanovení splňuje všechny podmínky požadované k tomu, aby zakládalo přímý účinek;

                           —

                           vnitrostátní soud, jemuž byl předložen spor probíhající výlučně mezi jednotlivci, je při použití ustanovení vnitrostátního práva přijatých za účelem provedení povinností stanovených směrnicí povinen přihlédnout k veškerým pravidlům vnitrostátního práva a vykládat je v co možná největším rozsahu ve světle znění, jakož i účelu této směrnice, aby tak mohlo být dosaženo rozhodnutí, které je v souladu s cílem jí sledovaným. Ve věcech v původním řízení musí tudíž vnitrostátní soud učinit vše, co je v jeho pravomoci, aby zabránil překročení maximální délky týdenní pracovní doby, která je podle článku 6 bodu 2 směrnice 93/104 stanovena na 48 hodin.

      (1)  Úř. věst. C 3, 5.1.2002.


title: Věc C-537/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 24. října 2016 – Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, a další v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

text:
               23.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 24. října 2016 – Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, a další v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
   (Věc C-537/16)
   (2017/C 022/11)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, Stefano Ricucci, Magiste International SA

      Odpůrkyně: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

      Předběžné otázky

               1)

               Brání ustanovení článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, vykládané s ohledem na článek 4 protokolu č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, příslušnou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva a vnitrostátní právní předpisy, možnosti zahájit správní řízení, jehož předmětem je skutek (nedovolená manipulace s trhem), za který byla tatáž osoba pravomocně odsouzena?

               2)

               Může vnitrostátní soud přímo uplatňovat zásady unijního práva týkající se zásady „ne bis in idem“ na základě článku 50 Listiny základní práv Evropské unie, vykládaného s ohledem na článek 4 protokolu č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, příslušnou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva a vnitrostátní právní předpisy?


title: Věc T-21/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. října 2015 – NetMed v. OHIM – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství SANDTER 1953 — Starší národní slovní ochranná známka Sander — Relativní důvod pro zamítnutí — Částečné zamítnutí přihlášky — Důkaz skutečného užívání starší ochranné známky — Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 — Nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/18

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. října 2015 – NetMed v. OHIM – Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik (SANDTER 1953)
   (Věc T-21/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SANDTER 1953 - Starší národní slovní ochranná známka Sander - Relativní důvod pro zamítnutí - Částečné zamítnutí přihlášky - Důkaz skutečného užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 429/24)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: NetMed Sàrl (Wasserbillig, Lucembursko) (zástupce: S.Schafhaus, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH (Baden-Baden, Německo)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. října 2013 (věc R 1846/2012-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi NetMed Sàrl a Sander chemisch-pharmazeutische Fabrik GmbH.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti NetMed Sàrl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 61, 1. 3. 2014.


title: Věc C-40/15: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Minister Finansów v. Aspiro SA, dříve BRE Ubezpieczenia sp. z o. o. „Řízení o předběžné otázce — Daňové právní předpisy — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 135 odst. 1 písm. a) — Osvobození pro pojišťovací činnosti — Pojmy ‚pojišťovací činnosti‘ a ‚související služby pojišťovacích makléřů a pojišťovacích agentů‘ — Služby likvidace pojistných událostí poskytované jménem a na účet pojistitele“

text:
               2.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/13

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Minister Finansów v. Aspiro SA, dříve BRE Ubezpieczenia sp. z o. o.
   (Věc C-40/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daňové právní předpisy - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 135 odst. 1 písm. a) - Osvobození pro pojišťovací činnosti - Pojmy ‚pojišťovací činnosti‘ a ‚související služby pojišťovacích makléřů a pojišťovacích agentů‘ - Služby likvidace pojistných událostí poskytované jménem a na účet pojistitele“)
   (2016/C 156/18)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Minister Finansów

      Žalovaná: Aspiro SA, dříve BRE Ubezpieczenia sp. z o. o.

      Výrok

   Článek 135 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že na takové služby likvidace pojistných událostí, jako jsou služby dotčené v původním řízení, které poskytuje třetí osoba jménem a na účet pojišťovací společnosti, se nevztahuje osvobození od daně upravené v tomto ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 155, 11.5.2015.


title: Věc C-605/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2013 Issam Anbouba proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-563/11, Anbouba v. Rada

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/19

         Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2013 Issam Anbouba proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-563/11, Anbouba v. Rada
   (Věc C-605/13 P)
   2014/C 45/34
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Issam Anbouba (zástupci: J.-M. Salva a M.-A. Bastin, advokáti)

      Další účastnice řízení: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

   prohlásit a rozhodnout:

               —

               rozsudek Tribunálu Evropské unie (šestý senát) T-563/11 ze dne 13. září 2013, Issam Anbouba v. Rada Evropské unie se zrušuje;

               —

               rozhodnutí o zapsání žalobce na seznam osob a entit, proti kterým jsou namířeny hospodářské sankce, je protiprávní;

               —

               rozhodnutí a nařízení napadená ve věci T-563/11 se zrušují;

               —

               Rada uhradí náklady řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatel dva důvody:

               Zaprvé se navrhovatel domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že měl za to, že Rada, která nesplnila povinnost předložit důkaz o tom, že navrhovatel podporuje režim v Sýrii, správně použila domněnku o podporování režimu v Sýrii vedoucími pracovníky hlavních podniků v Sýrii. První část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z neexistence právního základu pro takovou domněnku. Obzvláště závažná a omezující povaha omezujících opatření totiž neumožňuje, aby byla použita na základě domněnky, jejíž řádné uplatnění není upraveno v žádném právním aktu. Druhá část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nepřiměřenosti této domněnky ve vztahu k sledovanému cíli, zejména z důvodu její mimořádné obecnosti. Třetí část důvodu kasačního opravného prostředku vychází z nevyvratitelnosti této domněnky. Předložit důkaz o opaku týkající se neexistence podpory režimu by bylo fyzicky nemožné a předložení důkazu prokazujícího nesouhlas s režimem nemůže být rozumně považováno za jediný prostředek, který se prokáže neexistující vazba na režim.

               Zadruhé navrhovatel vytýká Tribunálu, že rozhodl bez důkazu poskytnutého Radou. V první části druhého důvodu kasačního opravného prostředku se navrhovatel domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že zaprvé napadená rozhodnutí řádně nepřezkoumal a zadruhé, že rozhodl bez toho, aby mu Rada předložila důkaz. V druhé části druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatel vytýká Tribunálu, že v napadeném rozsudku nesankcionoval zjevné porušení zásady kontradiktornosti a práva navrhovatele na obhajobu. Tribunál Radu osvobodil od povinnosti předložit důkazy nebo důvody odůvodňující neodhalení těchto skutečností a připustil, že Rada může založit své rozhodnutí pouze na základě domněnky, kterou však nebyla oprávněna řádně uplatnit.