title: Věc C-299/06: Žaloba podaná dne 4. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/24

         Žaloba podaná dne 4. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
   (Věc C-299/06)
   (2006/C 212/41)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a N. Yerrell)

      Žalovaná: Řecká republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (1) ze dne 9. prosince 2002 o zprostředkování pojištění, nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 16 této směrnice;

               —

               uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 14. ledna 2005.

      (1)  Úř. věst. L 9, 15.1.2003, s. 3.


title: Věc F-46/10: Žaloba podaná dne 16. června 2010 — AD v. Komise

text:
               11.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 246/41

         Žaloba podaná dne 16. června 2010 — AD v. Komise
   (Věc F-46/10)
   ()
   2010/C 246/72
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: AD (Brusel, Belgie) (zástupce: E. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým nebyl žalobci přiznán příspěvek na domácnost

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí PMO (úřad pro správu a vyplácení individuálních nároků) přijaté dne 13. listopadu 2009, kterým bylo rozhodnuto o neposkytnutí příspěvku na domácnost stanoveného v čl. 1 odst. 2 přílohy VII služebního řádu žalobci;

               —

               v každém případě zrušit rozhodnutí PMO přijaté dne 9. září 2009, kterým bylo rozhodnuto o neposkytnutí příspěvku na domácnost stanoveného v čl. 1 odst. 2 přílohy VII služebního řádu žalobci v rozsahu, v němž jej lze považovat za nepříznivě zasahující do právního postavení žalobce;

               —

               podpůrně, pro případ, že by Tribunál měl za to, že čl. 1 odst. 2 přílohy VII služebního řádu opravňuje AHCC (orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv) odmítnout přiznání příspěvku na domácnost žalobci, ačkoliv je pro pár, který žalobce se svým partnerem tvoří, nemožné uzavřít právoplatné manželství z důvodu jejich sexuální orientace, která je vnitrostátním právem partnera žalobce potlačována, aby určil, že čl. 1 odst. 2 písm. c) bod iv) přílohy VII služebního řádu je protiprávní, neboť odkazuje na právo jednoho z členských států pro posouzení možnosti uzavřít manželství, a v důsledku toho stanoví, že se tato podmínka v projednávaném případě nepoužije;

               —

               uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-83/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) ze dne 17. února 2014 – CEZ Razpredelenie Bulgaria AD v. Komisia za zashtita ot diskriminatsia

text:
               12.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) ze dne 17. února 2014 – CEZ Razpredelenie Bulgaria AD v. Komisia za zashtita ot diskriminatsia
   (Věc C-83/14)
   2014/C 142/26
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CEZ Razpredelenie Bulgaria AD

      Žalovaná: Komisia za zashtita ot diskriminatsia

      Vedlejší účastnice řízení: Anelia Nikolova a Darzhavna komisia za energiyno i vodno regulirane

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat pojem „etnického původu“ použitý ve směrnici Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000 (1), kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, jakož i v Listině základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že zahrnuje kompaktní skupinu bulharských státních příslušníků romského původu bydlící v městské části Gizdova mahala“ města Dupnitsa?

               2)

               Je pojem „srovnatelné situace“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/43 použitelný na projednávaný skutkový stav, kdy jsou prostředky ke komerčnímu měření elektrické energie umístěny v městských částech obydlených romskou populací ve výši 6 až 7 metrů, zatímco v jiných městských částech bez kompaktní romské populace jsou běžně umísťovány ve výši méně než dva metry?

               3)

               Je třeba čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/43 vykládat v tom smyslu, že umístění prostředků ke komerčnímu měření energie v romských městských částech ve výši 6 až 7 metrů představuje méně příznivé zacházení s populací romského původu ve srovnání s osobami jiného etnického původu?

               4)

               Pokud se jedná o méně příznivé zacházení, je třeba uvedené ustanovení vykládat v tom smyslu, že toto zacházení v rámci skutkového stavu v původním řízení vychází zcela nebo částečně z okolnosti, že se jedná o etnickou romskou skupinu?

               5)

               Je podle směrnice 2000/43 přípustné takové vnitrostátní ustanovení jako je § 1 bod 7 doplňujících ustanovení k Zakon za zaštita ot diskriminacia (zákon o ochraně před diskriminací, dále jen „ZZD“), podle kterého představuje každý akt, každé jednání nebo každé opomenutí, kterým se přímo nebo nepřímo omezují práva nebo oprávněné zájmy, „méně příznivé zacházení“?

               6)

               Je možné pojem „navenek neutrální zvyklost“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43 použít na praxi společnosti ČEZ Razpredelenie Bulgaria AD, kterou je umísťování prostředků ke komerčnímu měření energie ve výši 6 až 7 metrů? Jak je třeba vykládat pojem „navenek“ – v tom smyslu, že je praxe zjevně neutrální, nebo tak, že se jako neutrální jeví jen na první pohled, to znamená, že je zdánlivě neutrální?

               7)

               Vyžaduje existence nepřímé diskriminace ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43, aby neutrální zvyklosti přivedly osoby na základě jejich rasy nebo etnického původu do mimořádně nepříznivé situace, nebo postačuje, když tyto zvyklosti omezují pouze osoby s určitým etnickým původem? Je v této souvislosti podle čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43 přípustné takové vnitrostátní ustanovení jako je čl. 4 odst. 3 ZZD, podle kterého se jedná o nepřímou diskriminaci, pokud je osoba z důvodu vlastností uvedených v odstavci 1 (včetně etnické příslušnosti) uvedena do méně příznivé situace?

               8)

               Jak je třeba vykládat pojem „znevýhodnění“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43? Odpovídá pojmu „méně příznivé zacházení“, který je použit v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/43, nebo se vztahuje jen na mimořádně relevantní, zjevné a závažné případy rozdílného zacházení? Představuje praxe popsaná v projednávaném případě mimořádně nepříznivou situaci? Pokud se nejedná o případ mimořádně relevantního, zjevného a závažného uvedení do nepříznivé situace, postačuje to k tomu, aby se vyloučila nepřímá diskriminace (bez posouzení, zda je příslušná praxe odůvodněná, přiměřená a nezbytná k dosažení legitimního cíle)?

               9)

               Jsou podle čl. 2 odst. 2 písm. a) a písm. b) směrnice 2000/43 přípustná taková vnitrostátní ustanovení, jako je čl. 4 odst. 2 a 3 ZZD, která podmiňují existenci přímé diskriminace „méně příznivým zacházením“ a existenci nepřímé diskriminace „uvedením do méně příznivé situace“ bez toho, aby tak jako směrnice rozlišovaly podle závažnosti konkrétního méně příznivého zacházení?

               10)

               Je třeba čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43 vykládat v tom smyslu, že je uvedená praxe společnosti ČEZ Razpredelenie Bulgaria AD, pokud jde o zajištění bezpečnosti elektrické sítě a řádnou evidenci spotřebované elektřiny, objektivně odůvodněná? Je tato praxe přiměřená i s ohledem na povinnost odpůrkyně v řízení o stížnosti umožnit spotřebitelům volný přístup k údajům na elektroměrech? Je tato praxe nezbytná, pokud jsou ze zveřejnění v médiích známé jiné technicky a finančně přístupné prostředky k zajištění bezpečnosti zařízení pro komerční měření energie?

      (1)  Úř. věst. L 180, s. 22


title: Spojené věci C-538/08 a C-33/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden, Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — X Holding B.V. v. Staatssecretaris van Financiën (C-538/08), Oracle Nederland BV v. Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi (C-33/09) ( „Šestá směrnice o DPH — Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu — Vnitrostátní právní úprava vylučující nárok na odpočet u určité kategorie zboží a služeb — Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet existující v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost — Změna po vstupu šesté směrnice v platnost“ )

text:
               5.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 148/7

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden, Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — X Holding B.V. v. Staatssecretaris van Financiën (C-538/08), Oracle Nederland BV v. Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi (C-33/09)
   (Spojené věci C-538/08 a C-33/09) (1)

   („Šestá směrnice o DPH - Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu - Vnitrostátní právní úprava vylučující nárok na odpočet u určité kategorie zboží a služeb - Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet existující v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost - Změna po vstupu šesté směrnice v platnost“)
   2010/C 148/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden, Gerechtshof te Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: X Holding B.V. (C-538/08), Oracle Nederland BV (C-33/09)

      Žalovaní: Staatssecretaris van Financiën (C-538/08), Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi (C-33/09)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Výklad čl. 11 odst. 4 druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 1967, 71, s. 1303) a čl. 6 odst. 2 a čl. 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Vyloučení nároku na odpočet daně — Možnost členských států zachovat vyloučení existující v okamžiku vstupu šesté směrnice v platnost — Úprava přijatá před vstupem šesté směrnici v platnost, která stanoví vyloučení nároku na odpočet daně pro kategorie zboží a služeb určených pro soukromou dopravu — Definice zmíněných kategorií

      Výrok

               1)

               Článek 11 odst. 4 druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty, a čl. 17 odst. 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání daňové úpravě členského státu, která vylučuje odpočet daně z přidané hodnoty pro kategorie výdajů týkající se jednak poskytování „individuálního dopravního prostředku“, „jídla“, „pití“, „ubytování“, jakož i „nabídek odpočinkových aktivit“ pro zaměstnance osoby povinné k dani, a jednak poskytování „reklamních dárků“ nebo „jiných pozorností“.

               2)

               Článek 17 odst. 6 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před vstupem této směrnice v platnost a podle níž osoba povinná k dani nemůže při pořízení určitého zboží a využití určitých služeb, které jsou využívány zčásti pro obchodní účely a zčásti pro soukromé účely, plně odpočíst uhrazenou daň z přidané hodnoty, ale může ji odpočíst pouze v poměru k užívání pro obchodní účely.

               3)

               Článek 17 odst. 6 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát po vstupu uvedené směrnice v platnost provedl změnu vyloučení nároku na odpočet, jež má v zásadě omezit rozsah vynětí, přitom ale není možné vyloučit, že rozsah omezení odpočtu bude v jednotlivém případě a v určitém daňovém roce rozšířen z důvodu paušální povahy pozměněné úpravy.

      (1)  Úř. věst. C 55, 7.3.2009.

      Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc F-21/12: Žaloba podaná dne 15. února 2012 — ZZ v. Evropský hospodářský a sociální výbor

text:
               5.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 133/30

         Žaloba podaná dne 15. února 2012 — ZZ v. Evropský hospodářský a sociální výbor
   (Věc F-21/12)
   2012/C 133/61
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci odňat přiznaný nárok na příspěvek za práci v zahraničí a kterým bylo přistoupeno ke zpětnému výběru tohoto příspěvku

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (dále nazývaný AIPN) Evropského hospodářského a sociálního výboru (dále jen „EHSV“) ze dne 9. června 2011, kterým byl žalobci odňat přiznaný nárok na příspěvek za práci v zahraničí s účinností od 1. července 2010 a kterým bylo přistoupeno ke zpětnému výběru příspěvku za práci v zahraničí zaplaceného po tomto datu;

               —

               v případě potřeby, zrušit implicitní rozhodnutí AIPN EHSV, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem dne 9. září 2011 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit EHSV povinnost, aby žalobci vyplatil zpět příspěvek za práci v zahraničí, který byl zpětně vybrán od 1. července 2010, jakož i vyplatil příspěvek za práci v zahraničí, který již nebyl od 9. června 2011 vyplácen, všechny částky navýšené o úroky z prodlení ve výši sazby Evropské centrální banky zvýšené o dva procentní body;

               —

               uložit EHSV náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-382/04: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 – Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise ( Celní unie — Rýžový papír pocházející z Vietnamu — Prominutí dovozního cla — Doložka ekvity — Článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 — Chyba celních orgánů — Pojem hrubé nedbalosti — Zásada rovného zacházení — Zásada řádného úředního postupu — Zásada proporcionality )

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/36

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 – Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise
   (Věc T-382/04) (1)

   („Celní unie - Rýžový papír pocházející z Vietnamu - Prominutí dovozního cla - Doložka ekvity - Článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 - Chyba celních orgánů - Pojem hrubé nedbalosti - Zásada rovného zacházení - Zásada řádného úředního postupu - Zásada proporcionality“)
   (2006/C 331/80)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (Landgraaf, Nizozemsko) (zástupce: H. de Bie, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, zmocněnec, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, advokátem)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne 17. června 2004, kterým se konstatuje, že v uvedeném případě není prominutí dovozního cla odůvodněno.
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Komise.

      (1)  Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


title: Věc F-93/11: Žaloba podaná dne 23. září 2011 — ZZ v. Komise

text:
               26.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 347/46

         Žaloba podaná dne 23. září 2011 — ZZ v. Komise
   (Věc F-93/11)
   2011/C 347/87
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues a A. Blot, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí předsedy výběrové komise výběrového řízení EPSO/AST/111/10 — sekretáři (AST 1) nepřipustit žalobce k hodnotícím zkouškám.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí přijaté dne 15. června 2011, kterým bylo žalobci odepřeno právo účastnit se hodnotících zkoušek v rámci výběrového řízení EPSO/AST/111/10 — sekretáři v platové třídě AST 1;

               —

               v důsledku toho rozhodnout, že žalobce je třeba znovu zařadit do procesu přijímání zahájeného uvedeným výběrovým řízením, případně prostřednictvím konání nových hodnotících zkoušek;

               —

               v každém případě vyzvat EPSO ke sdělení informací, které má ohledně výsledků všech uchazečů v testu d);

               —

               podpůrně, pokud nebude vyhověno hlavnímu návrhu, quod non, uložit žalované zaplacení částky stanovené předběžně a ex aequo et bono na 50 000 eur;

               —

               v každém případě uložit žalované zaplacení částky stanovené předběžně a ex aequo et bono na 50 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy.


title: Věc T-230/17: Žaloba podaná dne 18. dubna 2017 – Rstudio v. EUIPO – Embarcadero Technologies (RSTUDIO)

text:
               6.6.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 178/32

         Žaloba podaná dne 18. dubna 2017 – Rstudio v. EUIPO – Embarcadero Technologies (RSTUDIO)
   (Věc T-230/17)
   (2017/C 178/47)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Rstudio, Inc. (Boston, Massachusetts, Spojené státy) (zástupci: M. Edenborough, QC, a G. Smith, Solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Embarcadero Technologies, Inc. (San Francisco, Kalifornie, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis slovní ochranné známky „RSTUDIO“ s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 999 644

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. února 2017, ve věci R 493/2016-5

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;

               —

               uložil EUIPO, aby jí nahradil náklady vynaložené v tomto řízení a níže uvedené náklady; podpůrně, pokud potenciální vedlejší účastník řízení skutečně vstoupí do řízení, uložil EUIPO a vedlejšímu účastníkovi řízení, aby společně a nerozdílně nahradily náklady, které žalobkyně vynaložila v tomto řízení, a níže uvedené náklady.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Odvolací senát nesprávně posoudil výrobky, pro které byl předložen důkaz o užívání, a tudíž výrobky správně neporovnal;

               —

               Odvolací senát nesprávně posoudil podobnost relevantních výrobků a podobnost relevantních ochranných známek, a tudíž nesprávně posoudil existenci nebezpečí záměny.


title: Věc C-124/12: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Plovdiv — Bulharsko) — AES-3C MARITZA EAST 1 EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite ( „Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 168 písm. a) a článek 176 — Nárok na odpočet — Výdaje na pořízení zboží a služeb určených pro pracovníky — Pracovníci poskytnutí osobě povinné k dani, která se domáhá nároku na odpočet, zaměstnaní u jiné osoby povinné k dani“ )

text:
               7.9.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/12

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Plovdiv — Bulharsko) — AES-3C MARITZA EAST 1 EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
   (Věc C-124/12) (1)

   (Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 168 písm. a) a článek 176 - Nárok na odpočet - Výdaje na pořízení zboží a služeb určených pro pracovníky - Pracovníci poskytnutí osobě povinné k dani, která se domáhá nároku na odpočet, zaměstnaní u jiné osoby povinné k dani)
   2013/C 260/21
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad Plovdiv

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: AES-3C MARITZA EAST 1 EOOD

      Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Plovdiv — Výklad čl. 168 písm. a) a článku 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Působnost — Omezení práva na odpočet daně odvedené na vstupu — Společnost nemající vlastní zaměstnance, nýbrž najímající pracovníky na plný úvazek prostřednictvím smlouvy o poskytování pracovníků zaměstnaných u jiné společnosti — Odmítnutí práva společnosti na odpočet DPH za získání dopravních služeb, pracovních oděvů a ochranných prostředků pracovníků, jakož i výdajů na služební cesty pracovníků, z důvodu, že jsou služby fyzickým osobám pracujícím pro společnost, aniž by byli jejími zaměstnanci, poskytovány bezúplatně

      Výrok

               1)

               Článek 168 písm. a) a článek 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž osoba povinná k dani, která vynaložila výdaje na dopravní služby, pracovní oděvy, prostředky osobní ochrany a služební cesty osob, které pro uvedenou osobu pracují, nemá nárok na odpočet daně z přidané hodnoty u těchto výdajů z důvodu, že uvedené osoby jí poskytl jiný subjekt, a nelze je tedy ve smyslu této právní úpravy považovat za zaměstnance osoby povinné k dani navzdory tomu, že uvedené výdaje lze považovat za výdaje přímo a bezprostředně související s režijními náklady spojenými s celkovou hospodářskou činností uvedené osoby povinné k dani.

               2)

               Článek 176 druhý pododstavec směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát k okamžiku jeho přistoupení k Unii omezil nárok na odpočet na základě ustanovení vnitrostátních právních předpisů, podle nichž je z nároku na odpočet vyňato zboží a služby určené pro bezúplatná plnění nebo činnosti nesouvisející s hospodářskou činností osoby povinné k dani, ačkoli vnitrostátní právní úprava ve znění platném do data přistoupení takové vynětí nestanovila.
               Vnitrostátní soud musí vyložit vnitrostátní ustanovení dotčená ve věci v původním řízení v co největší možné míře v souladu s unijním právem. V případě, že by takový výklad nebyl možný, je vnitrostátní soud povinen tato ustanovení nepoužít pro jejich rozpor s článkem 176 druhým pododstavcem směrnice 2006/112.

      (1)  Úř. věst. C 151, 26.5.2012.


title: Věc T-595/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2014 – Cantina Broglie 1 v. OHIM – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (RIPASSA) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství RIPASSA — Starší národní slovní ochranná známka VINO DI RIPASSO — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/24

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2014 – Cantina Broglie 1 v. OHIM – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (RIPASSA)
   (Věc T-595/10) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RIPASSA - Starší národní slovní ochranná známka VINO DI RIPASSO - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 75 nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2014/C 253/33
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Cantina Broglie 1 Srl (Peschiera del Garda, Itálie) (zástupce: A. Rizzoli, advokátka) (jíž bylo povoleno, aby se stala procesní nástupkyní A. Zenata)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (Verona, Itálie)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. září 2010 (věc R 63/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona a A. Zenatem

      Výrok

               1.

               Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. září 2010 (věc R 63/2010-1) se zrušuje.

               2.

               OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.

      (1)  Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


title: Věc C-212/05: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundessozialgericht – Německo) – Gertraud Hartmann v. Freistaat Bayern (Příhraniční pracovník — Nařízení (EHS) č. 1612/68 — Převedení bydliště do jiného členského státu — Nezaměstnaný manžel (manželka) — Příspěvek na výchovu — Odmítnutí přiznat příspěvek manželovi (manželce) — Sociální výhoda — Podmínka bydliště)

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/4

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundessozialgericht – Německo) – Gertraud Hartmann v. Freistaat Bayern
   (Věc C-212/05) (1)

   (Příhraniční pracovník - Nařízení (EHS) č. 1612/68 - Převedení bydliště do jiného členského státu - Nezaměstnaný manžel (manželka) - Příspěvek na výchovu - Odmítnutí přiznat příspěvek manželovi (manželce) - Sociální výhoda - Podmínka bydliště)
   (2007/C 211/05)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundessozialgericht
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Gertraud Hartmann

      Žalovaný: Freistaat Bayern
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundessozialgericht – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15) – Pojem pracovník – Německý úředník, který přesunul své bydliště do Rakouska, přičemž si zachoval svůj služební poměr v Německu – Odmítnutí přiznat příspěvek na výchovu jeho manželce, která má bydliště v Rakousku a která v Německu nevykonává výdělečnou činnost – Sociální výhoda
   Výrok

               1)

               Státní příslušník členského státu, který, při zachování svého zaměstnání v tomto státě, přesunul své bydliště do jiného členského státu a od té doby vykonává své povolání jako příhraniční pracovník, může být považován za „migrujícího pracovníka“ ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství.

               2)

               Za okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, brání čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 tomu, aby manželovi [manželce] migrujícího pracovníka vykonávajícího povolání v členském státě, který [která] nemá zaměstnání, s bydlištěm v jiném členském státě nebyla přiznána sociální výhoda, kterou představuje německý příspěvek na výchovu, z důvodu, že nemá v prvním státě bydliště ani obvyklý pobyt.

      (1)  Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


title: Věc C-155/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of the United Kingdom dne 2. dubna 2010 — Wiliams a další v. British Airways plc

text:
               19.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 161/23

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of the United Kingdom dne 2. dubna 2010 — Wiliams a další v. British Airways plc
      (Věc C-155/10)
      (2010/C 161/32)
      Jednací jazyk: angličtina

         Předkládající soud

      Court of the United Kingdom

         Účastníci původního řízení

         Žalobci: Wiliams a další

         Žalovaná: British Airways plc

         Předběžné otázky

                  i)

                  Na základě a) článků 7 směrnic Rady 93/104/ES (1) a 2003/88/ES (2) a b) ustanovení 3 Evropské dohody připojené ke směrnici Rady 2000/79/ES (3): 1) v jakém rozsahu, pokud vůbec, evropské právo vymezuje nebo stanoví požadavky, pokud jde o povahu nebo úroveň mezd, které je třeba zaplatit za dobu placené dovolené za kalendářní rok; a 2) v jakém rozsahu, pokud vůbec, mají členské státy volnost stanovit způsob výpočtu těchto mezd?

                  ii)

                  Stačí obzvláště, že podle vnitrostátního práva nebo zvyklostí nebo podle kolektivních smluv nebo smluvních ujednání sjednaných mezi zaměstnavateli a zaměstnanci umožňuje proplacená mzda zaměstnanci čerpat dovolenou za kalendářní rok a užít si ji, a to v plném významu těchto slov, a motivuje jej k tomu, aby tak učinil; a nezahrnuje žádné značné riziko, že zaměstnanec tak neučiní?

                  iii)

                  Nebo je požadováno, aby mzda a) přesně odpovídala „obvyklé“ mzdě zaměstnance nebo b) aby s ní byla vysoce srovnatelná?

            Dále v případě kladné odpovědi na otázku iii) a) či b):

                  iv)

                  Je relevantním opatřením či srovnáním a) mzda, kterou by si zaměstnanec vydělal během konkrétní doby dovolené, pokud by namísto dovolené pracoval či b) mzda, kterou si vydělal během jiné doby, a pokud ano, jaké doby, kdy pracoval?

                  v)

                  Jak je třeba posoudit „obvyklou“ či „srovnatelnou“ mzdu za okolností, kdy a) dochází ke zvýšení mzdy zaměstnance při výkonu práce, pokud a v rozsahu, v němž vykonává určitou činnost; b) existuje roční či jiný limit, pokud jde o rozsah či dobu, během níž je zaměstnanec oprávněn tuto činnost vykonávat, a tento limit byl již překročen nebo téměř překročen v době, kdy je čerpána dovolená za kalendářní rok, takže by zaměstnanec ve skutečnosti nemohl tuto činnost vykonávat, pokud by namísto dovolené pracoval?

         (1)  Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18; Zvl. vyd. 05/02, s. 197).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).

         (3)  Směrnice Rady 2000/79/ES ze dne 27. listopadu 2000 o Evropské dohodě o organizaci pracovní doby mobilních pracovníků v civilním letectví uzavřené mezi Sdružením evropských leteckých společností (AEA), Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF), Evropským sdružením technických letových posádek (ECA), Evropským sdružením leteckých společností (ERA) a Mezinárodním sdružením leteckých dopravců (IACA) (Úř. věst. L 302, s. 57; Zvl. vyd. 05/04, s. 75).


title: Věc C-359/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 19. července 2010 — Irtel Srl v. Comune di Venegono Inferiore

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 19. července 2010 — Irtel Srl v. Comune di Venegono Inferiore
   (Věc C-359/10)
   ()
   2010/C 260/11
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Irtel Srl

      Žalovaný: Comune di Venegono Inferiore

      Předběžné otázky

               1)

               Brání řádnému uplatňování článků 15 a 16 směrnice 2006/123/ES (1) vnitrostátní ustanovení čl. 32 odst. 7 a) vládního nařízení č. 185 ze dne 29. listopadu 2008, doplněného pozměňovacím zákonem č. 2 ze dne 28. ledna 2009 a následně změněného zákonem č. 14 ze dne 27. února 2009, které vyjma případů společností ve většinovém vlastnictví veřejnoprávních subjektů stanoví:

                           —

                           neplatnost zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků subjektům, které nesplňují finanční požadavek minimálního splaceného základního kapitálu ve výši 10 milionů eur;

                           —

                           povinnost subjektů zapsaných na příslušný seznam soukromých subjektů oprávněných vykonávat činnost vyúčtování a vyměřování poplatků a vybírání poplatků a jiných příjmů provincií a obcí ve smyslu čl. 53 odst. 3 vládního nařízení č. 446 ze dne 15. prosince 1997, ve znění pozdějších úprav, přizpůsobit svůj základní kapitál uvedené minimální částce;

                           —

                           zákaz příjmu dalších zakázek nebo účasti v řízeních vypsaných na zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků do té doby, než bude splněna výše uvedená povinnost přizpůsobení základního kapitálu?

               2)

               Brání řádnému uplatňování článků 3, 10, 43, 49 a 81 Smlouvy o založení Evropského společenství vnitrostátní ustanovení čl. 32 odst. 7 a) vládního nařízení č. 185 ze dne 29. listopadu 2008, doplněného pozměňovacím zákonem č. 2 ze dne 28. ledna 2009 a následně změněného zákonem č. 14 ze dne 27. února 2009, které vyjma případů společností ve většinovém vlastnictví veřejnoprávních subjektů stanoví:

                           —

                           neplatnost zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků subjektům, které nesplňují finanční požadavek minimálního splaceného základního kapitálu ve výši 10 milionů eur;

                           —

                           povinnost subjektů zapsaných na příslušný seznam soukromých subjektů oprávněných vykonávat činnost vyúčtování a vyměřování poplatků a vybírání poplatků a jiných příjmů provincií a obcí ve smyslu čl. 53 odst. 3 vládního nařízení č. 446 ze dne 15. prosince 1997, ve znění pozdějších úprav, přizpůsobit svůj základní kapitál uvedené minimální částce;

                           —

                           zákaz příjmu dalších zakázek nebo účasti v řízeních vypsaných na zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků do té doby, než bude splněna výše uvedená povinnost přizpůsobení základního kapitálu?

      (1)  Úř. věst. L 376, s. 36.


title: Věc T-286/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. června 2014 – Intel v. Komise „Hospodářská soutěž — Zneužití dominantního postavení — Trh s mikroprocesory — Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP — Věrnostní slevy — ‚Čistá‘ omezení — Kvalifikace jednání jako zneužití — Analýza stejně výkonného konkurenta — Mezinárodní pravomoc Komise — Vyšetřovací povinnost Komise — Meze — Práva na obhajobu — Zásada řádné správy — Celková strategie — Pokuty — Jediné a trvající protiprávní jednání — Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006“

text:
               28.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 245/8

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. června 2014 – Intel v. Komise
   (Věc T-286/09) (1)

   („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh s mikroprocesory - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP - Věrnostní slevy - ‚Čistá‘ omezení - Kvalifikace jednání jako zneužití - Analýza stejně výkonného konkurenta - Mezinárodní pravomoc Komise - Vyšetřovací povinnost Komise - Meze - Práva na obhajobu - Zásada řádné správy - Celková strategie - Pokuty - Jediné a trvající protiprávní jednání - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006“)
   2014/C 245/10
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci/Účastnice řízení

      Žalobkyně: Intel Corp. (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: původně K. Bacon, barrister, M. Hoskins, N. Green, QC, S. Singla, barrister, I. Forrester, QC, A. Parr, R. Mackenzie, solicitors, a D. Piccinin, barrister, poté I. Forrester, A. Parr, R. Mackenzie a D. Piccinin)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, N. Khan, V. Di Bucci a M. Kellerbauer, zmocněnci)

      Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Association for Competitive Technology, Inc. (Washington, DC, Spojené státy) (zástupce: J. F. Bellis, advokát)

      Vedlejší účastník podporující žalovanou: Union fédérale des consommateurs ¬– Que choisir (UFC – Que choisir) (Paříž, Francie) (zástupci: původně J. Franck, poté E. Nasry, advokát)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 3726 final ze dne 13. května 2009 v řízení podle článku 82 [ES] a článku 54 Dohody o EHP (věc COMP/C 3/37.990 – Intel) nebo podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyni

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Intel Corp. ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, s výjimkou nákladů Komise, které jsou spojeny s vedlejším účastenstvím Association for Competitive Technology, Inc., jakož i nákladů vynaložených Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir).

               3)

               Association for Competitive Technology ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady Komise spojené s jejím vedlejším účastenstvím.

      (1)  Úř. věst. C 220, 12.9.2009


title: Věc T-29/07: Žaloba podaná dne 9. února 2007 – Lactalis Gestion Lait a Lactalis Investissements v. Rada

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/27

         Žaloba podaná dne 9. února 2007 – Lactalis Gestion Lait a Lactalis Investissements v. Rada
   (Věc T-29/07)
   (2007/C 69/56)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lactalis Gestion Lait SNC a Lactalis Investissements SNC (Laval, Francie) (zástupce: A. Philippart, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie
   Návrhové žádání žalobkyň

               —

               určit, že první pododstavec článku 1 směrnice 67/227/EHS, osvětlený čtvrtým bodem odůvodnění, ukládá členským státům zrušit a nahradit systémy kumulativních vícefázových daní narušující hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy;

               —

               určit, že třetí pododstavec článku 1 směrnice 67/227/EHS, osvětlený osmým bodem odůvodnění, zakazuje (starým i novým) členským státům zachovávat nebo zavádět opatření spojená s paušálními dovozními či vývozními náhradami na základě daní z obratu pro obchod mezi členskými státy;

               —

               určit, že článek 1 směrnice 67/227/EHS nahrazuje kumulativní systémy vícefázových daní společným systémem daně z přidané hodnoty a že napříště musí být zachovávání nebo zavádění kumulativních vícefázových daní narušujících hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy zakázáno;

               —

               určit, že na rozdíl od cíle, který si stanovila, poskytuje směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty tím, že zrušuje první směrnici 67/227/EHS, s výjimkou článku 2 definujícího vlastnosti DPH, neúplný a mylný obrázek o stávajících právních předpisech v oblasti DPH a narušuje harmonizaci právních předpisů týkajících se daní z obratu;

               —

               určit, že Rada tím, že odstraňuje veškeré odkazy na zásadu zákazu kumulativních vícefázových daní, a tím, že takto umožňuje zachovávání a opětné zavádění daní z obratu, které mohou narušovat hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, porušuje cíle stanovené články 3 a 93 ES a přímo a individuálně zasahuje do zájmů žalobců;

               —

               zrušit článek 411-1 směrnice 2006/112/ES v části, ve které zrušuje body 4 a 8 odůvodnění a první a třetí pododstavec článku 1 směrnice Rady 67/227/ES a zjevně porušuje články 3 a 93 ES;

               —

               uložit Radě náhradu nevratných nákladů řízení vynaložených žalobci v řízení v projednávané věci.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Projednávanou žalobou žádají žalobci zrušení článku 411-1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) v části, ve které zrušuje první a třetí pododstavec článku 1 první směrnice Rady (67/227/EHS) ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (2), stanovující odstranění a zakazující zachování nebo zavádění kumulativních vícefázových daní.
   Žalobci tvrdí, že Rada tím, že přijala takovou směrnici, porušuje cíle Smlouvy uvedené v článcích 3 a 93 ES, které stanoví harmonizaci právních předpisů týkajících se daní z obratu. Rovněž uplatňují, že zrušení směrnice 67/227/EHS směrnicí 2006/112/ES vyvolává zpochybnění zásady zákazu kumulativních vícefázových daní, které dle žalobců mohou samotnou svojí povahou narušovat podmínky hospodářské soutěže a obchod mezi členskými státy.

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 71, s. 1301; Zvl. vyd. 09/01, s. 3.


title: Věc T-224/16: Žaloba podaná dne 10. května 2016 – Messe Friedrichshafen v. EUIPO - El Corte Inglés (Out Door)

text:
               27.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/34

         Žaloba podaná dne 10. května 2016 – Messe Friedrichshafen v. EUIPO - El Corte Inglés (Out Door)
   (Věc T-224/16)
   (2016/C 232/44)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Messe Friedrichshafen GmbH (Friedrichshafen, Německo) (zástupce: W. Schulte Hemming, Rechtsanwalt)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka: žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Unie v černé, žluté a oranžové barvě obsahující slovní prvek „Out Door“ – Přihláška č. 6 938 864

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. února 2016, ve věci R 2302/2011-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž se jím zamítá zápis ochranné známky „Out Door“ (Přihláška č. 006938864) pro zboží a služby zařazené do tříd výrobků a služeb tříd 9, 16, 25, 28, 35, 37, 38, 41, 42, 43 a 45;

               —

               podpůrně napadené rozhodnutí zrušil v rozsahu, v němž se jím zamítá zápis ochranné známky „Out Door“ (Přihláška č. 006938864) pro zboží a služby:

                  „Organizace a pořádání kongresů, konferencí, seminářů a pracovních schůzek, veletrhů a výstav za obchodním či reklamním účelem, rovněž prostřednictvím internetu a sociálních médií; organizace účasti na veletrzích; podpora a zprostředkování kontaktů v oblasti obchodu, nabídky a obchodování, jakož i obchod v oblasti poradenství zaměřeného na spotřebitele a investice na internetu a prostřednictvím určitých elektronických médiích s využitím virtuálního trhu; poskytování a pronajímání stánkových ploch a veletržních stánků, včetně příslušenství (je-li součástí této třídy); propagace vystavovatelů a reklamní sdělení; výzdoba veletržních stánků a scén“ třídy služeb 35;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení článku 76 nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-428/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 18. září 2014 – DHL Express (Italy) srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

text:
               22.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 462/12

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 18. září 2014 – DHL Express (Italy) srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
   (Věc C-428/14)
   (2014/C 462/21)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Consiglio di Stato

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelky: DHL Express (Italy) srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA

      Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

      Další účastnice řízení

   Schenker Italiana
   SpA Agility Logistics srl

      Předběžné otázky

   Musí být článek 101 SFEU, čl. 4 odst. 3 SEU a článek 11 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) vykládány v tom smyslu, že:

               1)

               se VÚHS [vnitrostátní úřady pro hospodářskou soutěž] ve své aplikační praxi nemohou odchýlit od nástrojů definovaných a přijatých v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž, zejména od vzorového programu shovívavosti v případě, jako je případ v původním řízení, aniž by to bylo v rozporu s tím, co uvedl Soudní dvůr EU v bodech 21 a 22 rozsudku ze dne 14. června 2011 ve věci C-360/09?

               2)

               mezi hlavní žádostí o ochranu před pokutami, kterou podnik předložil nebo se chystá Komisi předložit a zjednodušenou žádostí o ochranu před pokutami, kterou podnik předložil VÚHS ohledně téhož kartelu, existuje taková právní souvislost, že VÚHS – bez ohledu na ustanovení bodu 38 Oznámení Komise o spolupráci v rámci sítě orgánů pro ochranu hospodářské soutěže – je povinen v souladu s bodem 22 vzorového programu sítě z roku 2006 (nyní bod 24 vzorového programu sítě 2012) a příslušnou vysvětlivkou 45 (nyní vysvětlivka 49 podle číslování vzorového programu sítě z roku 2012): a) posoudit zjednodušenou žádost o ochranu před pokutami s ohledem na hlavní žádost za předpokladu, že zjednodušená žádost věrně odráží obsah hlavní žádosti; b) podpůrně – pokud se domnívá, že obdržená zjednodušená žádost má užší věcnou působnost, než hlavní žádost předložená stejným podnikem, pro kterou Komise poskytla dotčenému podniku podmínečnou ochranu před pokutami – kontaktovat Komisi, nebo samotný podnik, s cílem zjistit, zda po předložení zjednodušené žádosti Komise v rámci svých vnitřních šetření konstatovala konkrétní a zvláštní příklady jednání v daném segmentu, na který se údajně vztahovala hlavní žádost o ochranu před pokutami, ale nikoli zjednodušená žádost?

               3)

               v souladu s body 3 a 22-24 vzorového programu sítě z roku 2006 a příslušnými vysvětlivkami 8, 41, 45 a 46 a s ohledem na změny zavedené body 24-26 vzorového programu sítě z roku 2012 a příslušné vysvětlivky 44 a 49 mohl VÚHS, který v rozhodné době z hlediska skutečností v původním řízení používal program shovívavosti, jako je program shovívavosti dotčený v původním řízení, pokud jde o daný tajný kartel, ohledně kterého první podnik předložil nebo se chystal předložit Komisi hlavní žádost o ochranu před pokutami, oprávněně přijmout: a) pouze zjednodušenou žádost o ochranu před pokutami ze strany tohoto podniku, nebo b) i další zjednodušené žádosti o ochranu před pokutami předložené jinými podniky, které Komisi předložily nejprve „nepřípustnou“ žádost o ochranu před pokutami, nebo žádost o snížení pokuty, zejména když hlavní žádosti posledně uvedených podniků následovaly po poskytnutí podmínečné ochrany před pokutami prvnímu podniku?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


title: Věc C-276/07: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'appello di Firenze (Itálie) dne 11. června 2007 – Nancy Delay v. Università degli studi di Firenze, Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Italská republika

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'appello di Firenze (Itálie) dne 11. června 2007 – Nancy Delay v. Università degli studi di Firenze, Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Italská republika
   (Věc C-276/07)
   (2007/C 211/27)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Corte d'appello di Firenze
   Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: Nancy Delay

      Odpůrci: Università degli studi di Firenze, Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Italská republika
   Předběžná otázka
   Mohou být článek 39 zakládající smlouvy a odvozené akty (ex plurimis: výklady podané v rozsudcích C-212/99 ze dne 21. června 2001 a C-119/04 ze dne 18. července 2006) vykládány v tom smyslu, že je legitimní právní úprava tzv. „výměnných lektorů“, jimž, již vázaným (podle zákona č. 62/1967) pracovní smlouvou na dobu určitou, není zabezpečeno, že jim v okamžiku nahrazení této smlouvy smlouvou na dobu neurčitou budou zachována všechna jejich práva nabytá od data prvního přijetí do zaměstnání s účinkem nejen pokud jde o zvýšení odměn, ale i o počet odpracovaných let a úhradu příspěvků na sociální zabezpečení ze strany zaměstnavatele?


title: Věc T-375/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2007 – Fachvereinigung Mineralfaserindustrie v. Komise ( Státní podpory — Opatření směřující k podpoře používání izolačních materiálů z obnovitelných surovin — Rozhodnutí prohlašující podpory za slučitelné se společným trhem — Předběžné vyšetřovací řízení — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Pojem zúčastněná strana ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES — Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení )

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/44

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2007 – Fachvereinigung Mineralfaserindustrie v. Komise
   (Věc T-375/03) (1)

   („Státní podpory - Opatření směřující k podpoře používání izolačních materiálů z obnovitelných surovin - Rozhodnutí prohlašující podpory za slučitelné se společným trhem - Předběžné vyšetřovací řízení - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Pojem ‚zúčastněná strana‘ ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES - Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení“)
   (2007/C 269/78)
   Jednací jazyk: němčina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima – European Insulation Manufacturers Association (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: T. Schmidt-Kötters, D. Uwer a K. Najork, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz a M. Niejahr, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: původně W.-D. Plessing, M. Lumma a C. Schulze-Bahr, poté W.-D. Plessing a C. Schulze-Bahr, zmocněnci)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2003) 1473 konečné ze dne 11. července 2003, které prohlašuje opatření, jež německé orgány zamýšlejí přijmout za účelem podpory používání izolačních materiálů z obnovitelných surovin, za slučitelná se společným trhem (státní podpora N 694/2002).
   Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá

               2)

               Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima – Eruropean Insulation Manufacturers Association ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.

               3)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


title: Věc T-81/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2017 – Pirelli Tyre v. EUIPO (Umístění dvou zvlněných pruhů na boční straně pneumatiky) „Ochranná známka Evropské unie — Přihláška ochranné známky Evropské unie znázorňující dva zvlněné pruhy na boční straně pneumatiky — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 — Článek75 nařízení č. 207/2009 — Článek 76 nařízení č. 207/2009“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/39

         Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2017 – Pirelli Tyre v. EUIPO (Umístění dvou zvlněných pruhů na boční straně pneumatiky)
   (Věc T-81/16) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška ochranné známky Evropské unie znázorňující dva zvlněné pruhy na boční straně pneumatiky - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 - Článek75 nařízení č. 207/2009 - Článek 76 nařízení č. 207/2009“)
   (2017/C 277/57)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Pirelli Tyre SpA (Miláno, Itálie) (zástupci: T.M. Müller a F. Togo, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. prosince 2015 (věc R 1019/2015-1) týkajícímu se přihlášky poziční ochranné známky tvořené dvěma zvlněnými obvodovými pruhy na boční straně pneumatiky.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Pirelli Tyre SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


title: Věc C-20/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 15. ledna 2013 — Daniel Unland v. Land Berlin

text:
               23.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 15. ledna 2013 — Daniel Unland v. Land Berlin
   (Věc C-20/13)
   2013/C 86/19
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Verwaltungsgericht Berlin

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Daniel Unland

      Žalovaná: Land Berlin

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat evropské primární nebo sekundární právo, v daném případě zejména směrnici 2000/78/ES (1), ve smyslu rozsáhlého zákazu neoprávněné diskriminace z důvodu věku tak, že zahrnuje i vnitrostátní normy o odměňování soudců spolkových zemí?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: vyplývá z výkladu tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva, že vnitrostátní předpis, podle kterého závisí výše základního platu soudce při vzniku služebního poměru a následný růst tohoto základního platu na jeho věku, představuje přímou nebo nepřímou diskriminaci založenou na věku?

               3)

               V případě kladné odpovědi i na druhou otázku: brání výklad tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění takového vnitrostátního předpisu cílem zákonodárce odměnit profesní zkušenost nebo sociální schopnosti?

               4)

               V případě kladné odpovědi i na třetí otázku: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedojde k zavedení nediskriminační právní úpravy odměňování, jiný právní důsledek než diskriminované osoby zpětně odměnit podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
               Vyplývá přitom právní důsledek porušení zákazu diskriminace ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z titulu odpovědnosti státu uznávané v unijním právu z důvodu nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva?

               5)

               Brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva vnitrostátnímu opatření, které podřizuje nárok na (dodatečné) zaplacení nebo náhradu škody podmínce, že jej soudci uplatnili v relativně brzké době?

               6)

               V případě kladné odpovědi na první až třetí otázku: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že zákon upravující přechod na nový systém odměňování (Überleitungsgesetz), podle něhož jsou stávající soudci (Bestandsrichter) zařazeni do platového stupně nového systému pouze podle výše jejich základního platu, který pobírali k rozhodnému dni přechodu na nový systém podle starých (diskriminačních) právních předpisů o odměňování, a podle kterého se další postup do vyšších stupňů určuje, nezávisle na absolutní době zkušeností získaných soudcem, výlučně podle dob zkušeností nabytých po vstupu v platnost zákona o přechodu na nový systém, zachovává diskriminaci na základě věku a to až do doby, kdy každý jednotlivý soudce dosáhne nejvyššího platového stupně?

               7)

               V případě kladné odpovědi i na šestou otázku: brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva tomu, aby takto neomezeně pokračující diskriminace byla odůvodněna cílem zákonodárce, podle kterého mají být prostřednictvím zákona upravujícího přechod na nový systém odměňování chráněna (nejen) nabytá práva stávajících soudců existující k rozhodnému dni přechodu na nový systém, nýbrž (také) jejich očekávání, pokud jde o perspektivu celoživotního příjmu v jejich příslušné platové třídě, jež jim zaručovala stará právní úprava o odměňování, a novým soudcům přiznány vyšší platy než stávajícím soudcům?
               Lze pokračující diskriminaci stávajících soudců odůvodnit skutečností, že by alternativní řešení (individuální zařazení i stávajících soudců v závislosti na době získaných zkušeností) bylo spojeno s vyššími správními výdaji?

               8)

               Pokud bude takové odůvodnění v sedmé otázce odmítnuto: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedojde k zavedení nediskriminační právní úpravy odměňování také pro stávající soudce, jiný právní důsledek než stávající soudce se zpětnou účinností a nadále odměňovat podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?

               9)

               V případě kladné odpovědi na první až třetí otázku a záporné odpovědi na šestou otázku: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že právní úprava v zákoně o přechodu na nový systém odměňování, která stávajícím soudcům, kteří k okamžiku přechodu na nový systém odměňování dosáhli určitého věku, přiznává od určitého platového stupně rychlejší platový růst než stávajícím soudcům, kteří byli k rozhodnému dni přechodu na nový systém mladšího věku, představuje přímou nebo nepřímou diskriminaci založenou na věku?

               10)

               V případě kladné odpovědi na devátou otázku: brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva tomu, aby bylo toto nerovné zacházení odůvodněno cílem zákonodárce, podle kterého nemají být chráněna nabytá práva existující k rozhodnému dni přechodu na nový systém, nýbrž výlučně očekávání perspektivy celoživotního příjmu v jejich příslušné platové třídě, jež jim zaručovala stará právní úprava?

               11)

               Pokud bude odůvodnění v desáté otázce odmítnuto: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedojde k zavedení nediskriminační právní úpravy odměňování také pro stávající soudce, jiný právní důsledek než přiznat všem stávajícím soudcům se zpětnou účinností a nadále stejný platový růst jako privilegovaným soudcům uvedeným v otázce č. 9?

      (1)  Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


title: Věc C-375/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG v. Verein für Konsumenteninformation „Řízení o předběžné otázce — Směrnice 2007/64/ES — Platební služby na vnitřním trhu — Rámcové smlouvy — Předem poskytované všeobecné informace — Povinnost poskytnout uvedené informace na papírovém nebo jiném trvanlivém médiu — Informace předané online prostřednictvím schránky elektronické pošty začleněné do internetových stránek online bankovnictví“

text:
               13.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG v. Verein für Konsumenteninformation
   (Věc C-375/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2007/64/ES - Platební služby na vnitřním trhu - Rámcové smlouvy - Předem poskytované všeobecné informace - Povinnost poskytnout uvedené informace na papírovém nebo jiném trvanlivém médiu - Informace předané online prostřednictvím schránky elektronické pošty začleněné do internetových stránek online bankovnictví“)
   (2017/C 078/03)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG

      Odpůrce: Verein für Konsumenteninformation

      Výrok

   Článek 41 odst. 1 a čl. 44 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, ve spojení s čl. 4 bodem 25 uvedené směrnice, musí být vykládány v tom smyslu, že změny informací a podmínek definovaných v článku 42 uvedené směrnice, jakož i změny rámcové smlouvy, sdělené poskytovatelem platebních služeb uživateli uvedených služeb prostřednictvím schránky elektronické pošty začleněné do internetových stránek online bankovnictví lze považovat za poskytnuté na trvanlivém médiu ve smyslu uvedených ustanovení, pouze pokud jsou splněny tyto dvě podmínky:

               —

               uvedené internetové stránky dotčenému uživateli umožňují ukládat informace určené jemu osobně, a to způsobem vhodným pro přístup k nim a jejich kopírování beze změny, po přiměřenou dobu, aniž je možná jakákoli jednostranná změna jejich obsahu ze strany uvedeného poskytovatele či jiného profesionála, a

               —

               pokud uživatel platebních služeb musí kontrolovat uvedené internetové stránky, aby se o uvedených informacích dozvěděl, poskytovatel zároveň se zasláním uvedených informací aktivně oznámí uživateli existenci a dostupnost uvedených informací na uvedených internetových stránkách.

         V případě, že uživatel platebních služeb musí kontrolovat uvedené internetové stránky, aby se o uvedených informacích dozvěděl, jsou tyto uvedenému uživateli pouze zpřístupněny ve smyslu čl. 36 odst. 1 první věty směrnice 2007/64, ve znění směrnice 2009/111, jestliže poskytovatel zároveň se zasláním uvedených informací neučiní takový aktivní krok.

      (1)  Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


title: Věc C-222/11: Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. prosince 2011 — Longevity Health Products, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Performing Science LLC ( „Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení Rady (ES) č. 40/94 — Čl. 7 odst. 1 písm. d) — Slovní označení „5 HTP“ — Návrh na prohlášení neplatnosti — Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek“ )

text:
               10.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 73/12

         Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. prosince 2011 — Longevity Health Products, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Performing Science LLC
   (Věc C-222/11) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení Rady (ES) č. 40/94 - Čl. 7 odst. 1 písm. d) - Slovní označení „5 HTP“ - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek)
   2012/C 73/21
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Longevity Health Products, Inc. (zástupce: J. Korab, Rechtsanwalt)

      Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec), Performing Science LLC

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 9. března 2011 — Longevity Health Products v. OHIM — Performing Science (5 HTP), jehož předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. dubna 2009 (věc R 595/2008-4), týkající se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Performing Science LLC a Longevity Health Products Inc. — Rozlišovací způsobilost slovního označení 5 HTP.

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Longevity Health Products Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


title: Věc T-430/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2007 – Dascalu v. Komise ( Úředníci — Jmenování — Přezkum zařazení do platové třídy a platového stupně — Použití judikatury Soudního dvora — Článek 5, čl. 31 odst. 2, čl. 32 druhý pododstavec, články 45 a 62 služebního řádu )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/37

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2007 – Dascalu v. Komise
   (Věc T-430/03) (1)

   („Úředníci - Jmenování - Přezkum zařazení do platové třídy a platového stupně - Použití judikatury Soudního dvora - Článek 5, čl. 31 odst. 2, čl. 32 druhý pododstavec, články 45 a 62 služebního řádu“)
   (2007/C 95/73)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Iosif Dascalu (Kraainem, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně C. Berardis-Kayser, L. Lozano Palacios a H. Krämer, poté C. Berardis-Kayser a H. Krämer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. prosince 2002 a 14. dubna 2003, kterými došlo ke změně zařazení žalobce do platové třídy, v rozsahu, ve kterém stanovují jeho zařazení do platového stupně, ke dni jeho jmenování do platové třídy A6, prvního platového stupně, ve kterém stanovují den počátku jejich finančních dopadů na 5. října 1995 a ve kterém neumožnily služební postup žalobce v platové třídě, a, v případě potřeby, návrh na zrušení rozhodnutí, kterými byly zamítnuty stížnosti žalobce, a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené těmito rozhodnutími.
   Výrok rozsudku

               1)

               Rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2004 se ruší v rozsahu, ve kterém stanovuje den počátku svých finančních dopadů na 5. října 1995.

               2)

               Komise provede srovnávací přezkoumání zásluh žalobce a zásluh úředníků povýšených do platové třídy A5 počínaje dnem 16. dubna 1993 a poté do platové třídy A4 počínaje dnem 16. ledna 1998.

               3)

               Po provedení tohoto přezkumu a nebude-li Komise moci poskytnout žalobci povýšení do platové třídy, které by se jevilo být odůvodněným, se účastníci řízení vyzývají k nalezení dohody o odpovídající náhradě, přičemž případně zohlední návrh na náhradu škody předložený žalobcem.

               4)

               Účastnící řízení budou Soud informovat ve lhůtě tří měsíců ode dne vydání tohoto rozsudku o obsahu dohody, kterou uzavřou, nebo, při její neexistenci, o číselných údajích týkajících se odhadu škody.

               5)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               6)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


title: Spojené věci T-392/03, T-408/03, T-414/03 a T-435/03: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. září 2008 – Regione Siciliana v. Komise ( Žaloba na neplatnost — EFRR — Zrušení finanční pomoci — Navrácení již vyplacených částek — Žádost o zaplacení úroků z prodlení — Započtení — Regionální nebo místní celek — Nedostatek bezprostředního dotčení — Nepřípustnost )

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/33

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. září 2008 – Regione Siciliana v. Komise
   (Spojené věci T-392/03, T-408/03, T-414/03 a T-435/03) (1)

   („Žaloba na neplatnost - EFRR - Zrušení finanční pomoci - Navrácení již vyplacených částek - Žádost o zaplacení úroků z prodlení - Započtení - Regionální nebo místní celek - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
   (2008/C 313/59)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Regione Siciliana (Itálie) (zástupci: G. Aiello a A. Cingolo, avvocati dello Stato)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: E. de March, L. Flynn a G. Wilms, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
   Předmět
   Ve věci T-392/03, návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených Evropským fondem pro regionální rozvoj (EFRR) na projekt výstavby infrastruktury nazvaný „přehrada na řece Gibbesi“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, ve věci T-408/03, návrh na zrušení dopisu ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených EFRR na projekty výstavby infrastruktury nazvané „Aragona Favara“ a „Katánská nížina“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, a zejména dopisů Komise ze dne 13. srpna 2003 a ze dne 14. srpna 2003, ve věci T-414/03, návrh na zrušení dopisu ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených EFRR na projekt výstavby infrastruktury nazvaný „dálnice Mesina-Palermo“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, a zejména oznámení o dluhu č. 3240406591 Komise ze dne 25. září 2002, a, ve věci T-435/03, návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 24. října 2003 týkajícího se započtení závazků a pohledávek Komise souvisejících s finanční pomocí EFRR „Porto Empedocle“, „přehrada na řece Gibbesi“, „dálnice Mesina-Palermo“, „Aragona Favara“ a „Katánská nížina“, jakož i předcházejících a odvozených aktů.
   Výrok

               1)

               Žaloby se odmítají jako nepřípustné.

               2)

               Regione Siciliana se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


title: Věc C-315/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. července 2014 – Marchon Germany GmbH v. Yvonne Karaszkiewicz

text:
               22.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 329/3

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. července 2014 – Marchon Germany GmbH v. Yvonne Karaszkiewicz
   (Věc C-315/14)
   2014/C 329/04
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně a navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku „Revision“: Marchon Germany GmbH

      Žalovaná a odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku „Revision“: Yvonne Karaszkiewicz

      Předběžná otázka

   Má být čl. 17 odst. 2 písm. a) první odrážka směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců (1) vykládán v tom smyslu, že brání použití vnitrostátní právní úpravy, podle které mohou být „novými zákazníky“ i takoví zákazníci získaní obchodním zástupcem, kteří sice již se zmocnitelem obchodují v souvislosti s jím prodávanými produkty z jeho sortimentu, ale nikoliv v souvislosti s takovými produkty, jejichž výhradním prodejem pověřil zmocnitel obchodního zástupce?

      (1)  Úř. věst. L 382, s. 17; Zvl. vyd. 06/01, s. 177.


title: Věc F-23/11: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 — AY v. Rada „Veřejná služba — Úředníci — Vrácení věci Soudu po zrušení rozsudku — Povyšování — Povyšovací období 2010 — Komparativní zvážení zásluh — Rozhodnutí o nepovýšení žalobce“

text:
               1.12.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 431/47

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 — AY v. Rada
   (Věc F-23/11) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Vrácení věci Soudu po zrušení rozsudku - Povyšování - Povyšovací období 2010 - Komparativní zvážení zásluh - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce“)
   (2014/C 431/74)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: AY (zástupce: É. Boigelot, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. F. Jensen, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady o nezařazení žalobce na seznam úředníků povýšených do platové třídy AST 9 za povyšovací období 2010 a na náhradu způsobené nemajetkové újmy. Věc T-167/12 P vrácena Tribunálem po zrušení rozsudku.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               AY ponese vlastní náklady řízení vynaložené ve věcech F-23/11, T-167/12 P a F-23/11 RENV a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie ve věci F-23/11.

               3)

               Rada Evropské unie ponese vlastní náklady vynaložené ve věcech T-167/12 P a F-23/11 RENV.

      (1)  Úř. věst. C 226, 30.7.2011, s. 31.


title: Věc C-681/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 23. prosince 2013 — Diageo Brands BV v. Simiramida-04 EOOD

text:
               8.3.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 71/11

      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 23. prosince 2013 — Diageo Brands BV v. Simiramida-04 EOOD
      (Věc C-681/13)
      (2014/C 71/18)
      Jednací jazyk: nizozemština

         Předkládající soud

      Hoge Raad der Nederlanden

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Diageo Brands BV

         Žalovaná: Simiramida-04 EOOD

         Předběžné otázky

                  1)

                  Musí být čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001 (1) vykládán v tom smyslu, že tento důvod neuznání zahrnuje i případ, že rozhodnutí soudu členského státu původu je zjevně v rozporu s unijním právem a tento soud o tom věděl?

                  2)

                              a)

                              Musí být čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že úspěšnému dovolávání se tohoto důvodu neuznání stojí v cestě skutečnost, že účastník řízení, který se odvolává na tento důvod neuznání, opomenul podat v členském státě vydání rozhodnutí opravné prostředky, které tam jsou k dispozici?

                              b)

                              V případě kladné odpovědi na otázku 2 (a): Mění se situace, pokud podání opravného prostředku v členském státě vydání rozhodnutí bylo bezúčelné, neboť je nutno mít za to, že by nevedlo k jinému rozhodnutí?

                  3)

                  Musí být článek 14 směrnice 2004/48/ES (2) vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení zahrnuje i náklady účastníků řízení, které jim vzniknou ve sporu v členském státě z důvodu návrhu na náhradu škody, pokud se návrh a obrana týkají uplatňované odpovědnosti žalovaného účastníka řízení z důvodu zabavení [nákladu] a vyjádření, která učinil tento účastník řízení za účelem prosazení svých práv vyplývajících z ochranné známky v jiném členském státě, a vyvstává v této souvislosti otázka uznání rozhodnutí soudu naposledy uvedeného členského státu v prvně jmenovaném členském státě?

         (1)  Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04 s. 42).

         (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02 s. 32).


title: Věc C-441/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Pez Hejduk v. EnergieAgentur.NRW GmbH „Řízení o předběžné otázce – Nařízení (ES) č. 44/2001 – Článek 5 bod 3 – Příslušnost ve věcech deliktní a kvazideliktní odpovědnosti – Autorská práva – Obsah v elektronické podobě – Zveřejnění na internetových stránkách – Určení místa škodné události – Kritéria“

text:
               30.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 107/7

      Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Pez Hejduk v. EnergieAgentur.NRW GmbH
      (Věc C-441/13) (1)

      („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 5 bod 3 - Příslušnost ve věcech deliktní a kvazideliktní odpovědnosti - Autorská práva - Obsah v elektronické podobě - Zveřejnění na internetových stránkách - Určení místa škodné události - Kritéria“)
      (2015/C 107/08)
      Jednací jazyk: němčina

         Předkládající soud

      Handelsgericht Wien

         Účastnice původního řízení

         Žalobkyně: Pez Hejduk

         Žalovaná: EnergieAgentur.NRW GmbH

         Výrok

      Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v případě tvrzeného porušení práv souvisejících s autorským právem zaručených členským státem, v němž má sídlo soud, k němuž byla podána žaloba, je tento soud na základě místa, kde se škoda projevila, příslušný k projednání žaloby na určení odpovědnosti za škodu způsobenou na uvedených právech zveřejněním chráněných fotografií na internetových stánkách přístupných v obvodu jeho příslušnosti. Tento soud je příslušný pouze k rozhodnutí o škodě způsobené na území členského státu, kde má sídlo.

         (1)  Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 8. června 2005 ve věci T-287/03, Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA) proti Komisi Evropských společenství (Žaloba na neplatnost — Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Nezveřejnění dokumentu pocházejícího z členského státu bez předchozího souhlasu tohoto státu)

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/18

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 8. června 2005
   ve věci T-287/03, Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA) proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Nezveřejnění dokumentu pocházejícího z členského státu bez předchozího souhlasu tohoto státu)
   (2005/C 229/39)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci T-287/03, Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA), se sídlem v Portici (Itálie), zastoupená M. Calabresem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: V. Di Bucci a P. Aalto), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým se žalobci zamítá přístup k určitým dokumentům týkajícím se režimu státních podpor prohlášeného za slučitelný se společným trhem rozhodnutím Komise ze dne 12. července 2000 [SG (2000) D105754 – Podpora č. 715/99], Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 8. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 4.10.2003


title: Věc F-50/06: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. dubna 2007 – Lebedef-Caponi v. Komise ( Úředníci — Hodnocení — Zpráva o vývoji služebního postupu — Hodnotící období 2004 — Obecná prováděcí ustanovení k článku 43 služebního řádu — Článek 26 služebního řádu )

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 96/40

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. dubna 2007 – Lebedef-Caponi v. Komise
   (Věc F-50/06) (1)

   („Úředníci - Hodnocení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2004 - Obecná prováděcí ustanovení k článku 43 služebního řádu - Článek 26 služebního řádu“)
   (2007/C 96/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Maddalena Lebedef-Caponi (Senningerberg, Lucembursko) (zástupci: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curall a H. Kraemer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Zrušení zprávy o vývoji služebního postupu žalobkyně za období od 1.7.2001 do 31.12.2002.
   Výrok rozsudku

               1)

               Zpráva o vývoji služebního postupu M. Lebedef-Caponi za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 se ruší.

               2)

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 154, 1.7.2006, s. 27.


title: Věc C-388/12: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Itálie) — Comune di Ancona v. Regione Marche ( „Strukturální fondy — Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) — Finanční pomoc ze strukturálních fondů — Kritéria způsobilosti výdajů — Nařízení (ES) č. 1260/1999 — Článek 30 odst. 4 — Zásada trvání operace — Pojem „podstatná změna“ operace — Udělení koncese bez předchozího zveřejnění či nabídkového řízení“ )

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/12

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Itálie) — Comune di Ancona v. Regione Marche
   (Věc C-388/12) (1)

   (Strukturální fondy - Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) - Finanční pomoc ze strukturálních fondů - Kritéria způsobilosti výdajů - Nařízení (ES) č. 1260/1999 - Článek 30 odst. 4 - Zásada trvání operace - Pojem „podstatná změna“ operace - Udělení koncese bez předchozího zveřejnění či nabídkového řízení)
   2014/C 9/17
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Comune di Ancona

      Žalovaný: Regione Marche

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Výklad čl. 30 odst. 4 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31) — Odejmutí a navrácení finanční podpory Společenství — Pojem „podstatná změna“ — Vztah mezi podmínkami měnícími povahu nebo provádění operace a podmínkou měnící podmínku neexistence neodůvodněné výhody ve prospěch podniku nebo veřejnoprávního subjektu — Změna funkčního charakteru — Podmínka souladu operací, které jsou předmětem financování, s unijními právními předpisy v oblasti veřejných zakázek — Částečná změna určení financovaného díla a koncese na správu díla udělená soukromému subjektu mimo rámec postupu při zadávání veřejných zakázek

      Výrok

               1)

               Článek 30 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech musí být vykládán v tom smyslu, že změny, na které se toto ustanovení vztahuje, zahrnují jak změny, ke kterým dojde ve fázi provádění díla, tak změny, ke kterým dojde posléze, zejména při jeho správě, pokud k těmto změnám dojde v pětileté lhůtě stanovené v tomto ustanovení.

               2)

               Článek 30 odst. 4 nařízení č. 1260/1999 musí být vykládán v tom smyslu, že posouzení toho, zda z udělení koncese neplynou významné příjmy pro zadavatele koncese nebo neodůvodněná výhoda pro koncesionáře, není nutné provádět až po ověření toho, zda nebyla na díle, jehož se koncese týká, provedena podstatná změna.

               3)

               Článek 30 odst. 4 nařízení č. 1260/1999 musí být vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení se vztahuje jak na případy fyzické změny, kdy provedené dílo neodpovídá dílu uvedenému v projektu, na který bylo poskytnuto financování, tak na případy funkční změny, přičemž v případě změny spočívající v užívání díla pro činnosti odlišné od činností původně uvedených v projektu, na který bylo poskytnuto financování, musí být taková změna s to významně snížit způsobilost dotčené operace dosáhnout cíle, který byl pro ni vytyčen.

               4)

               Za takových okolností, jaké nastaly ve sporu v původním řízení, nebrání unijní právo tomu, aby koncese na veřejnou službu související s dílem byla udělena bez nabídkového řízení, je-li toto udělení v souladu se zásadou transparentnosti, jejíž dodržení nenese s sebou nutně povinnost provést nabídkové řízení, ale musí podniku nacházejícímu se na území jiného členského státu, než je členský stát, ve kterém se nachází orgán udělující koncesi, umožnit přístup k příslušným informacím týkajícím se uvedené koncese před tím, než bude udělena, tak aby tento podnik mohl dát najevo svůj zájem o získání této koncese, pokud by si to přál, což musí ověřit předkládající soud.

      (1)  Úř. věst. C 295, 29.9.2012.


title: Věc C-447/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 31. srpna 2011 Caffaro Srl in amministrazione straordinaria (dříve Caffaro Srl) proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. června 2011 ve věci T-192/06, Caffaro v. Komise

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/28

         Kasační opravný prostředek podaný dne 31. srpna 2011 Caffaro Srl in amministrazione straordinaria (dříve Caffaro Srl) proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. června 2011 ve věci T-192/06, Caffaro v. Komise
   (Věc C-447/11 P)
   2011/C 311/46
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Caffaro Srl in amministrazione straordinaria (dříve Caffaro Srl) (zástupci: A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia a E. Gambaro, avvocati)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit napadený rozsudek, a tudíž prohlásit neplatnost rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění, ze dne 3. května 2006 v rozsahu, v němž ukládá navrhovatelce a společnosti SNIA SpA společně a nerozdílně pokutu ve výši 1,078 milionu eur, nebo podpůrně;

               —

               zrušit napadený rozsudek, a v důsledku toho zrušit rozhodnutí v částech, na které se vztahují důvody tohoto kasačního opravného prostředku, které Soudní dvůr shledá opodstatněnými a přijatelnými;

               —

               podpůrněji snížit výši pokuty uložené navrhovatelce na symbolickou hodnotu nebo podstatně snížit výši této pokuty, s přihlédnutím k právním a skutkovým okolnostem uvedeným v kasačním opravném prostředku;

               —

               ještě podpůrněji vrátit věc Tribunálu, aby znovu rozhodl podle vodítek a kritérií, které Soudní dvůr upřesní při rozhodnutí o tomto kasačním opravném prostředku;

               —

               každopádně uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   V prvním důvodu kasačního opravného prostředku společnost Caffaro namítá porušení článku 101 SFEU, čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č.1/2003 (1) a pokynů Komise o metodě stanovování pokut (2), nesprávnou kvalifikaci a zkreslení skutečností a určitých důkazů, porušení povinnosti uvést odůvodnění a nedostatečnost a rozpornost odůvodnění, neboť Tribunál nepovažoval za důležité hospodářskou závislost společnosti Caffaro na dotčeném trhu a škodu, která této společnosti samé vznikla v důsledku kartelové dohody.
   Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku společnost Caffaro namítá, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení, jakož i čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č.1/2003 a pokyny Komise o metodě stanovování pokut, pokud jde o referenční rok, který Komise zohlednila při rozdílném zacházení. Konkrétně se navrhovatelka ohrazuje proti tomu, že byly zohledněny podíly na trhu zaujímané v roce 1999 všemi účastníky tvrzeného protiprávního jednání (s výjimkou společnosti Caffaro).
   Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že shledal, že pokud jde o délku trvání účasti na protiprávním jednání v případě společnosti Caffaro, neúčast této společnosti na protiprávních kontaktech ze dne 26. listopadu 1998 neměla žádný vliv. Navrhovatelka zejména namítá porušení čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1/2003 a pokynů Komise o metodě stanovování pokut s ohledem na délku trvání protiprávního jednání, nedostatek odůvodnění, nesprávné posouzení skutkového stavu a porušení povinnosti uvést odůvodnění.
   Ve čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku týkajícím se promlčení a opožděnosti zásahu Komise vůči navrhovatelce společnost Caffaro namítá nesprávné použití článku 25 nařízení (ES) č. 1/2003, zkreslení a nesprávnou kvalifikaci skutkových okolností, zneužití pravomoci, porušení obecných zásad unijního práva, zásah do svých práv na obhajobu a nedostatek odůvodnění napadeného rozsudku. Společnost Caffaro vytýká Tribunálu zejména to, že nezohlednil nečinnost Komise po dobu jednoho roku po úkonu přerušujícím promlčecí lhůtu, než navrhovatelce zaslala žádost o informace bez jakéhokoli důvodu souvisejícího s vyšetřováním a bez výslovného odůvodnění.
   V pátém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka konečně tvrdí, že napadený rozsudek je stižen vadou spočívající v nedostatku odůvodnění a v nesprávném posouzení polehčujících okolností, kterých se dovolávala před Komisí. Má za to, že Tribunál rovněž porušil procesní předpisy a provedl k její újmě nesprávné posouzení některých důkazů.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).

      (2)  Pokyny o metodě stanovování pokut uložených podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. C 9, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 171).


title: Věc F-73/10: Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Coedo Suárez v. Rada

text:
               6.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/63

         Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Coedo Suárez v. Rada
   (Věc F-73/10)
   ()
   2010/C 301/101
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ángel Coedo Suárez (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalované, kterým se zamítají žádosti směřující k odškodnění žalobce a k náhradě způsobené hmotné a nehmotné újmy.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ), kterým se zamítá žádost o odškodnění žalobce, a případně i rozhodnutí OOJ, kterým se zamítá příslušná stížnost;

               —

               pokud jde o náhradu hmotné újmy, uložit žalované, aby vyplatila částku stanovenou předběžně a v souladu se zásadou ex aequo et bono ve výši 450 000 eur zvýšenou o úroky z prodlení s uplatněním zákonné sazby platné k datu rozsudku, který má být vydán;

               —

               pokud jde o náhradu nehmotné újmy, uložit žalované, aby žalobce v řádné a náležité formě rehabilitovala a aby mu vyplatila symbolické jedno euro, nebo podpůrně, aby mu vyplatila částku stanovenou předběžně a v souladu se zásadou ex aequo et bono ve výši 300 000 eur zvýšenou o úroky z prodlení s uplatněním zákonné sazby platné k datu rozsudku, který má být vydán

               —

               uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-459/14: Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Fadil Cocaj v. Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

text:
               30.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 398/23

         Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Fadil Cocaj v. Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Věc C-459/14) (1)

   (2015/C 398/31)
   Jednací jazyk: maďarština
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12.1.2015.


title: Věc T-68/03: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise ( Státní podpory — Podpora na restrukturalizaci poskytnutá Řeckou republikou letecké společnosti Olympic Airways — Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení — Zneužití podpory — Nové podpory — Důkazní břemeno — Právo být vyslechnut — Kritérium soukromého věřitele — Nesprávné skutkové zjištění — Zjevně nesprávné posouzení — Odůvodnění — Článek 87 odst. 1 a 3 písm. c) ES )

text:
               20.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 247/22

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise
   (Věc T-68/03) (1)

   („Státní podpory - Podpora na restrukturalizaci poskytnutá Řeckou republikou letecké společnosti Olympic Airways - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení - Zneužití podpory - Nové podpory - Důkazní břemeno - Právo být vyslechnut - Kritérium soukromého věřitele - Nesprávné skutkové zjištění - Zjevně nesprávné posouzení - Odůvodnění - Článek 87 odst. 1 a 3 písm. c) ES“)
   (2007/C 247/32)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE, dříve Olympiaki Aeroporia AE (Atény, Řecko) (zástupci: původně D. Waelbroeck, E. Bourtzalas, advokáti, J. Ellison, M. Hall, advokáti, A. Kalogeropoulos, C. Tagaras, advokáti, poté P. Anestis, advokát a T. Soames, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a J. L. Buendía Sierra, zmocněnci, ve spolupráci s A. Oikonomou, advokátem)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/372/ES, ze dne 11. prosince 2002 o podpoře poskytnuté Řeckem Olympic Airways (Úř. věst. 2003, L 132, s. 1).
   Výrok rozsudku

               1)

               Články 2 a 3 rozhodnutí Komise 2003/372 ze dne 11. prosince 2002 o podpoře poskytnuté Řeckem Olympic Airways se zrušují v rozsahu, ve kterém se týkají tolerování přetrvávání neplacení jednak letištních poplatků dlužných Olympic Airways Mezinárodnímu letišti Atény a jednak daně z přidané hodnoty dlužné Olympic Aviation z pohonných hmot a náhradních dílů.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE ponese 75 % vlastních nákladů řízení a nahradí 75 % nákladů řízení Komise. Komise ponese 25 % vlastních nákladů řízení a nahradí 25 % nákladů řízení Olympiaki Aeroporia Ypiresies.

      (1)  Úř. věst. C 112, 10.5.2003.