title: Věc T-322/06: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. července 2008 – Espinosa Labella a další v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Směrnice 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin — Rozhodnutí 2006/613/ES — Seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti — Napadnutelný akt — Nedostatek přímého vlivu — Nepřípustnost )

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/40

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. července 2008 – Espinosa Labella a další v. Komise
   (Věc T-322/06) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2006/613/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti - Napadnutelný akt - Nedostatek přímého vlivu - Nepřípustnost“)
   (2008/C 223/68)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobci: Manuel José Espinosa Labella (Alméria, Španělsko); Josefa Labella Dávalos (Almería); María Pilar Espinosa Labella (Almería); María José Espinosa Labella (Almería); Tomasa Peñuela Ortiz (Almería); Tomás Espinosa Peñuela (Almería); Francisco José Espinosa Peñuela (Mairena del Aljarafe, Španělsko); Juan Manuel Espinosa Peñuela (Madrid, Španělsko); María Lourdes Espinosa Peñuela, (Almería); Adela Espinosa Peñuela (Almería); Jorge Jesús Espinosa Peñuela (Almería); Dědici Rafaela Espinosy Peñuely (Almería) (zástupce: M. J. Rovira Daudí, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Recchia, zmocněnci)

      Vedlejší účastník na podporu žalované: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
   Předmět věci
   Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/613/ES ze dne 19. července 2006, kterým se podle směrnice Rady 92/43/EHS přijímá seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti (Úř. věst. L 259, 21.9.2006), v rozsahu, v němž označuje lokalitu nazvanou „Artos de El Ejido“, v níž se nacházejí pozemky žalobců, za lokalitu významnou pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti.
   Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Manuel José Espinosa Labella, Josefa Labella Dávalos, María Pilar Espinosa Labella, María José Espinosa Labella, Tomasa Peñuela Ortiz, Tomás Espinosa Peñuela, Francisco José Espinosa Peñuela, Juan Manuel Espinosa Peñuela, María Lourdes Espinosa Peñuela, Adela Espinosa Peñuela, Jorge Jesús Espinosa Peñuela a dědici Rafaela Espinosy Peñuely ponesou kromě vlastních nákladů řízení také náklady vynaložené Komisí.

               3)

               Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


title: Věc T-146/08: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. října 2009 — Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM — Redrock Construction (REDROCK) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství REDROCK — Starší národní slovní ochranná známka Rock — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) )

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/44

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. října 2009 — Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM — Redrock Construction (REDROCK)
   (Věc T-146/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství REDROCK - Starší národní slovní ochranná známka Rock - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2009/C 282/84
   Jednací jazyk: čeština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: S. Beckmann, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: K. Dvořáková a O. Montalto, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Redrock Construction s.r.o. (Praha, Česká republika) (zástupce: D. Krofta, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. února 2008 (věc R 506/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Deutsche Rockwool Mineralwoll Gmbh & Co. OHG a Redrock Construction s.r.o.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vzniklých společnosti Redrock Construction s.r.o.

               3)

               Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů řízení vzniklých společnosti Redrock Construction s.r.o.

      (1)  Úř. věst. C 158, 21.6.2008.


title: Věc T-834/16: Žaloba podaná dne 29. listopadu 2016 – QC v. Evropská rada

text:
               6.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 38/36

         Žaloba podaná dne 29. listopadu 2016 – QC v. Evropská rada
   (Věc T-834/16)
   (2017/C 038/49)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: QC (Lesbos, Řecko) (zástupce: Ch. Ladis, advokát)

      Žalovaná: Evropská rada

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil „prohlášení EU a Turecka“ ze dne 18. března 2016, zveřejněné téhož dne v tiskové zprávě 144/16,

               —

               prohlásil neplatnost všech účinků tohoto prohlášení,

               —

               rozhodl ve zrychleném řízení,

               —

               nařídil okamžité přerušení provádění dohody.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že dohoda porušuje podstatné formální a hmotněprávní náležitosti a je stižena vadou spočívající v zneužití pravomoci.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z relevantních a podložených zpráv Amnesty International, které dosvědčují výše uvedená porušení, jakož i humanitární krizi plynoucí z dohody.

                           —

                           Uplatnění dohody, již žalobce považuje za skutečnou mezinárodní smlouvu, mělo za následek systematické neuplatňování azylového režimu a přímé porušení Ženevské úmluvy.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z informativní poznámky evropských poslanců Skupiny konfederace Evropské sjednocené levice.

                           —

                           Dohoda představuje „závažné a soustavné porušování“ unijních hodnot.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z judikatury Evropského soudu pro lidská práva.

                           —

                           V žalobě je dále poukazováno na mezinárodně uznávaný argument, že Turecko není „bezpečná země“ vzhledem k používání mučení a četným odsouzením za porušování lidských práv.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze SFEU.

                           —

                           V žalobě je poukazováno na skutečnost, že prohlášení, jež je jako takové nepatřičně označeno, obsahuje zjevné porušení páté části Hlavy V Smlouvy o FEU, týkající se mezinárodních smluv.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z Listiny základních práv Evropské unie.

                           —

                           Dohoda porušuje též mezinárodní lidská práva, včetně ustanovení Listiny základních práv EU, ať již jde o lidskou důstojnost nebo o výslovně zakázané „kolektivní navrácení“. Konkrétně je v žalobě zdůrazněno nevědomé porušování nebo vědomé neuplatňování výslovně zmíněných směrnic týkajících se patřičné reakce Unie na „masivní příliv“ osob na jejích hranicích, zejména jde-li o zranitelné osoby, jakož i směrnic upravujících řízení o přiznání mezinárodní ochrany a práva na azyl.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z dokumentů profesních a jiných uznávaných organizací.

                           —

                           V žalobě se dále uvádí, že Evropská unie touto dohodou vyvolala v Řecku i v Turecku obrovskou koncentraci osob, které přežívají v zoufalých podmínkách a bez jakýchkoli práv, nebyly-li již obětmi špatného zacházení ze strany pořádkových sil.

                           —

                           Konečně, žaloba se opírá o zjištění, že Evropská unie čelící takovéto katastrofické lidské a společenské realitě zjevně porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z unijního a mezinárodního práva.


title: Věc C-534/11: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Mehmet Arslan v. Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie ( „Prostor svobody, bezpečnosti a práva — Směrnice 2008/115/ES — Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí — Použitelnost na žadatele o azyl — Možnost ponechat státního příslušníka třetí země v zajištění po podání žádosti o azyl“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/13

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Mehmet Arslan v. Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie
   (Věc C-534/11) (1)

   (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Společné normy a postupy při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Použitelnost na žadatele o azyl - Možnost ponechat státního příslušníka třetí země v zajištění po podání žádosti o azyl)
   2013/C 225/21
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Mehmet Arslan

      Žalovaná: Policie ČR, Krajské ředitelství policie Ústeckého kraje, odbor cizinecké policie

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Nejvyšší správní soud (Česká republika) — Výklad čl. 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98) ve spojení s bodem 9 jejího odůvodnění — Rozsah působnosti — Zajištění státního příslušníka třetí země neoprávněně pobývajícího na území členského státu za účelem jeho vyhoštění v situaci, kdy podal žádost o azyl ve smyslu směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13)

      Výrok

               1)

               Článek 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí ve spojení s bodem 9 jejího odůvodnění musí být vykládán v tom smyslu, že se tato směrnice nevztahuje na státního příslušníka třetí země, který podal žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka, a to v době od podání uvedené žádosti do přijetí rozhodnutí o této žádosti v prvním stupni, či případně do rozhodnutí o opravném prostředku podaném proti uvedenému rozhodnutí.

               2)

               Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, a směrnice 2005/85 nebrání tomu, aby byl státní příslušník třetí země, který po svém zajištění na základě článku 15 směrnice 2008/115 podal žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu směrnice 2005/85, ponechán v zajištění na základě ustanovení vnitrostátního práva, jestliže se po individuálním posouzení všech relevantních okolností ukáže, že tato žádost byla podána pouze s cílem pozdržet nebo zmařit výkon rozhodnutí o navrácení a že je pokračování zajištění objektivně nutné k tomu, aby se dotyčný nemohl definitivně vyhnout svému navrácení.

      (1)  Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


title: Věc C-520/14: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Gemeente Borsele v. Staatssecretaris van Financiën, Staatssecretaris van Financiën v. Gemeente Borsele „Řízení o předběžné otázce — Daň z přidané hodnoty — Směrnice 2006/112/ES — Článek 2 odst. 1 písm. c) a čl. 9 odst. 1 — Osoby povinné k dani — Ekonomické činnosti — Pojem — Školní doprava“

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/10

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – Gemeente Borsele v. Staatssecretaris van Financiën, Staatssecretaris van Financiën v. Gemeente Borsele
   (Věc C-520/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 2 odst. 1 písm. c) a čl. 9 odst. 1 - Osoby povinné k dani - Ekonomické činnosti - Pojem - Školní doprava“)
   (2016/C 243/08)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Gemeente Borsele, Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaní: Staatssecretaris van Financiën, Gemeente Borsele

      Výrok

   Článek 9 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že územně správní celek, který poskytuje službu školní dopravy za takových podmínek, jež jsou dány ve věci v původním řízení, neprovozuje ekonomickou činnost, a nemá tedy postavení osoby povinné k dani.

      (1)  Úř. věst. C 56, 16. 2. 2015.


title: Věc T-250/04: Žaloba podaná dne 21. června 2004 Philippem Combescotem proti Komisi Evropských společenství

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/33

         Žaloba podaná dne 21. června 2004 Philippem Combescotem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-250/04)
   (2004/C 217/60)
   Jednací jazyk: italština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. června 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Philippem Combescotem, zastoupeným Albertem Maritatim a Violou Messa, advokáty.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozhodnutí o vyloučení jeho žádosti o účast ve výběrovém řízení na místo vedoucího delegace v Kolumbii zveřejněné dne 28. května 2003 COM/091/03 volná místa; v důsledku toho zrušil celé výběrové řízení a následné rozhodnutí o přidělení místa, jež bylo předmětem výběrového řízení; uznal, že Philippe Combescot utrpěl újmu na své pověsti a na svém profesionálním postavení, která měla závažné dopady na jeho psychickou vyrovnanost způsobené protiprávním rozhodnutím o vyloučení z výběrového řízení; rozhodl o zaplacení částky ve výši 100 000 euro ve prospěch Philippa Combescota jako náhrady škody.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Žalobce v projednávané věci napadá odmítnutí žalované přijmout jeho kandidaturu na uvolněné pracovní místo vedoucího delegace v Kolumbii.
   Na podporu svých tvrzení se žalobce dovolává:

               —

               porušení oznámení o volném místu, neboť důvody, pro které byla jeho kandidatura vyloučena (skutečnost, že neměl dvouletou pracovní zkušenost jako vedoucí jednotky), nebyly v oznámení v žádném případě předvídány;

               —

               porušení zásady zákazu diskriminace, neboť kandidatury ostatních úředníků nacházejících se v podobném postavení jako žalobce, byly přijaty;

               —

               nedostatek odůvodnění a nesprávné posouzení z důvodu, že žalobkyně nevzala v úvahu skutečnost, že úloha a úkoly, které žalobce ve skutečnosti vykonával, byť v úředním postavení místního poradce v Guatemale, jsou rovnocenné úloze a úkolům vedoucího jednotky, neboť byl pověřen řízením delegace v Guatemale v plné nezávislosti na úrovni řízení a hospodaření.


title: Věc C-512/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. září 2013 — X v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. září 2013 — X v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-512/13)
   2013/C 367/40
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Jedná se o nepřímé rozlišování na základě státní příslušnosti nebo omezení volného pohybu pracovníků, které vyžaduje odůvodnění, pokud zákonná právní úprava členského státu umožňuje zaměstnancům, kteří tam přicestovali, získat náhradu za extrateritoriální náklady, osvobozenou od daně, a zaměstnanci, který v době před začátkem svého zaměstnání v tomto členském státu bydlel v zahraničí ve vzdálenosti větší než 150 kilometrů od hranice tohoto členského státu, přiznat bez dalšího prokazování paušálně stanovenou náhradu nákladů osvobozenou od daně, a to i v případě, že částka náhrady převyšuje skutečné extrateritoriální náklady, zatímco pro zaměstnance, který v dotčeném období bydlel v menší vzdálenosti od tohoto členského státu, je náhrada nákladů osvobozená od daně omezena do výše prokazatelných skutečných extrateritoriálních nákladů?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1: Je v tomto případě dotčená nizozemská právní úprava, obsažená v prováděcím nařízení o dani z příjmů ze závislé činnosti z roku 1965, založena na naléhavých důvodech obecného zájmu?

               3)

               V případě kladné odpovědi také na otázku 2: Jde v tomto případě kritérium 150 kilometrů obsažené v uvedené právní úpravě nad rámec toho, co je k dosažení cíle sledovaného touto právní úpravou nezbytné?


title: Věc T-214/07: Rozsudek Tribunálu ze dne 31. března 2011 — Řecko v. Komise ( „EZOZF — Záruční sekce — Výdaje vyloučené z financování Společenství — Plodiny na orné půdě — Zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů“ )

text:
               14.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 145/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 31. března 2011 — Řecko v. Komise
   (Věc T-214/07) (1)

   (EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Plodiny na orné půdě - Zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů)
   2011/C 145/36
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: V. Kontolaimos a I. Chalkias, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Tserepa-Lacombe, zmocněnec, ve spolupráci s N. Korogiannakisem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007/243/ES ze dne 18. dubna 2007 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 106, s. 55).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


title: Věc C-208/08 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 20. května 2008 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 28. února 2008 ve věci T-215/06, American Clothing Associates v. OHIM

text:
               15.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 209/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 20. května 2008 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 28. února 2008 ve věci T-215/06, American Clothing Associates v. OHIM
   (Věc C-208/08 P)
   (2008/C 209/32)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení: American Clothing Associates SA
   Návrhová žádání navrhovatele

               —

               zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. února 2008 ve věci T-215/06 v rozsahu, v němž měl za to, že čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství (1) se nepoužije na ochranné známky pro služby;

               —

               uložit American Clothing Associates SA náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
   Navrhovatel vznáší jediný důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce ve spojení s článkem 6 ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví ze dne 20. března 1883, ve znění změn a doplňků (2). V rozporu s tím, co rozhodl Soud, se tento posledně uvedený článek, na který odkazuje čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství, použije totiž bez rozdílu na ochranné známky pro výrobky a na ochranné známky pro služby.
   V tomto ohledu navrhovatel zaprvé uvádí, že Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil článek 6 ter Pařížské úmluvy doslovným způsobem a mimo kontextu, aniž by vzal v úvahu duch tohoto ustanovení a obecněji duch úmluvy, která od své revize provedené Lisabonským aktem ze dne 31. října 1958 ukládá rozšíření působnosti všech ustanovení týkajících se továrních a obchodních ochranných známek na ochranné známky pro služby, s výjimkou některých ustanovení, která nejsou použitelná v projednávaném případě.
   Navrhovatel poukazuje zadruhé na to, že samotný zákonodárce Společenství zpochybňuje, že by bylo třeba rozlišovat ochranné známky pro výrobky a ochranné známky pro služby, neboť článek 29 nařízení o ochranné známce, který provádí článek 4 A Pařížské úmluvy týkající se práva přednosti, výslovně zmiňuje služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky.
   Zatřetí uvádí, že v rozporu s tím, co rozhodl Soud v napadeném rozsudku, musí být článek 16 Smlouvy o známkovém právu, sjednané v Ženevě dne 27. října 1994, vykládán v tom smyslu, že objasňuje působnost Pařížské úmluvy, aniž by přesto rozšiřoval její působnost na situace, které Pařížská úmluva vylučuje ve svém současném znění.
   Konečně navrhovatel zdůrazňuje, že v novějším rozsudku samotný Soudní dvůr připustil, přinejmenším konkludentně, že Pařížská úmluva stanoví rovné zacházení s ochrannými známkami pro výrobky a ochrannými známkami pro služby.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).

      (2)  Sbírka smluv Spojených národů, svazek 828, č. 11847, s. 108.


title: Věc C-578/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 6. prosince 2010 — Staatssecretaris van Financiën v. L.A.C. van Putten

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 6. prosince 2010 — Staatssecretaris van Financiën v. L.A.C. van Putten
   (Věc C-578/10)
   2011/C 72/11
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: L.A.C. van Putten

      Předběžné otázky

   Podléhá s ohledem na článek 18 ES (nyní článek 21 SFEU) právu Společenství situace, kdy členský stát zdaňuje začátek užívání automobilu na silnících na svém území, pokud je toto vozidlo registrováno v jiném členském státě, bylo půjčeno od obyvatele tohoto jiného členského státu a je používáno obyvatelem prvně uvedeného členského státu k jízdám na území tohoto členského státu?


title: Věc C-248/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 2. května 2016 – Austria Asphalt GmbH & Co OG v. Bundeskartellanwalt

text:
               18.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 2. května 2016 – Austria Asphalt GmbH & Co OG v. Bundeskartellanwalt
   (Věc C-248/16)
   (2016/C 260/34)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Oberster Gerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Rekurs“: Austria Asphalt GmbH & Co OG

      Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Rekurs“: Bundeskartellanwalt

      Předběžná otázka

   Musí být čl. 3 odst. 1 písm. b) a odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (1) ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (dále jen „nařízení o spojování“) vykládán tak, že při změně výlučné kontroly původního podniku na společnou, přičemž dříve výlučně kontrolující podnik nadále zůstane společně kontrolujícím podnikem, dojde ke spojení jen v tom případě, když bude vykazovat tento podnik dlouhodobě všechny funkce samostatného hospodářského subjektu?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („Nařízení ES o spojování“), Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40.


title: Věc C-675/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 15. prosince 2015 The Tea Board proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 2. října 2015 ve věci T-626/13, The Tea Board v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 15. prosince 2015 The Tea Board proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 2. října 2015 ve věci T-626/13, The Tea Board v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
   (Věc C-675/15 P)
   (2016/C 106/17)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: The Tea Board (zástupci: M.C.Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015, T-626/13, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu týkající se služeb zahrnutých přihlašovanou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38:

                  Obchodní poradenství zaměřené na vytváření a provozování maloobchodních řetězců a nákupních center, na maloobchodní prodej a reklamu; podpora prodeje (pro druhé), reklama, pomoc při řízení obchodní činnosti, obchodní administrativa, online reklama v počítačové síti, šíření reklamního materiálu (letáků, prospektů, bezplatných novin, vzorků), předplatné na noviny pro druhé; obchodní informace a průzkum; organizování obchodních nebo reklamních akcí, výstav, správa reklamy, pronájem reklamního prostoru, rozhlasová, televizní reklama, reklamní sponzorování. (Třída 35)

                  Telekomunikace, přenos zpráv a obrazu prostřednictvím počítače, interaktivní dálkové přenosy s prezentací výrobků, komunikace prostřednictvím počítačových terminálů, komunikace (přenos) prostřednictvím otevřených nebo uzavřených celosvětových počítačových sítí. (Třída 38)

               —

               a případně vrátil věc zpět Tribunálu,

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1.

               Navrhovatel se domáhá částečného zrušení rozsudku Tribunálu, T-626/13, ze dne 2. října 2015, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu, pokud jde o služby pokryté spornou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38.

               2.

               Kasační opravný prostředek má dva důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) a porušení čl. 8 odst. 5 tohoto nařízení.

               3.

               Podle navrhovatele má kolektivní ochranná známka Společenství podle čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 základní funkci spočívající v tom označovat zeměpisný původ zboží a neslouží k označení obchodního původu, ale pouze jako záruka kolektivního původu zboží a služeb nabízených a prodávaných pod touto kolektivní ochrannou známkou, tj. že výrobky pochází od podniku nacházejícího se v zeměpisném regionu, který je akceptován jako kolektivní ochranná známka a je oprávněn tuto známku používat.

               4.

               Podle navrhovatele musí být zeměpisný původ v rámci čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 zohledněn jako relevantní faktor při posuzování podobnosti zboží či služeb nebo při celkovém posuzování pravděpodobnosti záměny.

               5.

               Je-li srovnáváno zboží či služby označených starší kolektivní ochrannou známkou Společenství na základě čl. 66 odst. 2, kterou představuje zeměpisné označení, se zbožím či službami označenými individuální ochrannou známkou Společenství, podle navrhovatele nerozhoduje, zda si je předmětné zboží nebo služby podobné co do povahy, účelu, koncových uživatelů či distribučních kanálů. Spíše je třeba se tázat, zda ono zboží či služby mají stejný zeměpisný původ.

               6.

               Výklad čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 navrhovaný navrhovatelem vyplývá z

                           1)

                           vnitřní systematiky nařízení č. 207/2009, a konkrétně z toho, že

                                       i.

                                       článek 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 představuje výjimku v rámci nařízení No. 207/2009, neboť podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 nebudou zapsány ochranné známky sestávající výlučně z označení či znaků, které mohou v obchodě sloužit k označení zeměpisného původu zboží či služby,

                                       ii.

                                       podle čl. 67 odst. 2) nařízení č. 207/2009 musí stanovy regulující používání kolektivní ochranné známky Společenství spočívající v zeměpisném označení povolovat komukoli, jehož zboží a služby pochází z této zeměpisné oblasti, aby se stal členem sdružení, jež je majitelem ochranné známky, a proto kolektivní ochranná známka společenství spočívající v zeměpisném označení nikdy nemůže odlišovat zboží či služby členů sdružení, které je majitelem této ochranné známky, od zboží či služeb jiných podniků.

                           2)

                           výkladu tohoto ustanovení podle nařízení č. 1151/2012 (2) a Dohody TRIPS, podle něhož požívá zeměpisné označení vysoké úrovně ochrany a je zakázána prezentace zboží, které uvádí nebo naznačuje, že předmětné zboží pochází z jiné zeměpisné oblasti, než je skutečné místo původu, a uvádí tak veřejnost v omyl, co se týče zeměpisného původu tohoto zboží.

               7.

               Podle navrhovatele jsou vlastnosti, které Tribunál uvedl ve vztahu k DARJEELING, převoditelné na takové služby, jako je obchodní poradenství a telekomunikace, a mohou posílit přitažlivost sporné ochranné známky. Navrhovatel dále podotýká, že Tribunál v rozsudku neodůvodnil, proč by nemohly být vlastnosti spojované s ochrannou známkou DARJEELING přeneseny na služby zařazené do tříd 35 a 38, takže se podle navrhovatele již tím dopustil nesprávného právního posouzení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1).


title: Věc T-434/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 14. ledna 2016 – Doux v. Komise „Zemědělství — Vývozní náhrady — Drůbeží maso — Prováděcí nařízení, kterým se stanoví náhrada v nulové výši — Žaloba na neplatnost — Právní akt s obecnou působností [nařizovací akt], který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření — Bezprostřední dotčení — Přípustnost — Článek 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 182/2011 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 164 odst. 3 nařízení (ES) č. 1234/2007 — Legitimní očekávání“

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/16

         Rozsudek Tribunálu ze dne 14. ledna 2016 – Doux v. Komise
   (Věc T-434/13) (1)

   („Zemědělství - Vývozní náhrady - Drůbeží maso - Prováděcí nařízení, kterým se stanoví náhrada v nulové výši - Žaloba na neplatnost - Právní akt s obecnou působností [nařizovací akt], který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Článek 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 182/2011 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 164 odst. 3 nařízení (ES) č. 1234/2007 - Legitimní očekávání“)
   (2016/C 078/24)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Doux SA (Châteaulin, Francie) (zástupce: J. Vogel, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a K. Skelly, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francie) (zástupci: R. Milchior, F. Le Roquais a S. Charbonnel, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. L 196, s. 13).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnost Doux SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               Společnost Tilly-Sabco ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 291, 5.10.2013.


title: Věc C-583/14: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Benjámin Dávid Nagy v. Vas Megyei Rendőr-főkapitányság „Řízení o předběžné otázce — Zásada zákazu diskriminace — Článek 18 SFEU — Občanství Unie — Článek 20 SFEU — Volný pohyb osob — Článek 63 SFEU — Volný pohyb kapitálu — Provoz na pozemních komunikacích — Řidiči s bydlištěm v dotčeném členském státě — Povinnost okamžitě prokázat řádné užívání vozidla registrovaného v jiném státě při policejní kontrole“

text:
               21.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 429/6

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Benjámin Dávid Nagy v. Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
   (Věc C-583/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Zásada zákazu diskriminace - Článek 18 SFEU - Občanství Unie - Článek 20 SFEU - Volný pohyb osob - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Provoz na pozemních komunikacích - Řidiči s bydlištěm v dotčeném členském státě - Povinnost okamžitě prokázat řádné užívání vozidla registrovaného v jiném státě při policejní kontrole“)
   (2015/C 429/07)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Benjámin Dávid Nagy

      Žalovaný: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

      Výrok

   Článek 63 odst. 1 SFEU brání právní úpravě členského státu, která stanoví, že na pozemních komunikacích tohoto členského státu mohou být v zásadě používána pouze vozidla opatřená správním povolením a registrační značkou vydanými tímtéž členským státem, a pokud se osoba s bydlištěm v uvedeném státě dovolává výjimky stanovené z tohoto pravidla na základě skutečnosti, že používá vozidlo, které jí poskytl provozovatel uvedeného vozidla usazený v jiném členském státě, musí být tato osoba schopna během policejní silniční kontroly okamžitě prokázat, že splňuje podmínky pro tuto výjimku stanovené dotčenou vnitrostátní právní úpravou, jinak jí hrozí bezprostřední uložení pokuty bez možnosti upuštění od potrestání, jejíž výše se rovná pokutě ukládané v případě porušení povinnosti registrace vozidla.

      (1)  Úř. věst. C 96, 23.3.2015.


title: Věc C-433/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 1. října 2008 – Yaesu Europe BV v. Bundeszentralamt für Steuern

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 313/18

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 1. října 2008 – Yaesu Europe BV v. Bundeszentralamt für Steuern
   (Věc C-433/08)
   (2008/C 313/26)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně a navrhovatelka opravného prostředku „Revision“: Yaesu Europe BV

      Žalovaný a odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Bundeszentralamt für Steuern
   Předběžné otázky

               1)

               Musí být pojem „podpis“, který je ve vzoru přílohy A osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (1) užívaný k podání žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty podle čl. 3 písm. a) této směrnice, pojmem práva Společenství, který je nutno vykládat jednotně?

               2)

               V případě kladné odpovědi na otázku 1:
               Musí být pojem „podpis“ chápán v tom smyslu, že u žádosti o vrácení je nezbytné, aby u osob povinných k dani byla žádost podepsána osobně nebo u právnické osoby zákonným zástupcem, nebo stačí podpis zmocněnce (např. daňového zástupce nebo zaměstnavatele osoby povinné k dani)?

      (1)  Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79.


20150731011616632015/C 270/10582014CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL201506119911Věc C-58/14: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hauptzollamt Hannover v. Amazon EU Sàrl „Řízení o předběžné otázce – Nařízení (EHS) č. 2658/87 – Celní unie a společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Položka 8543 70 – Elektrické stroje a přístroje s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 kombinované nomenklatury neuvedené ani nezahrnuté – Podpoložky 8543 70 10 a 8543 70 90 – Čtečka elektronických knih s překladatelskými nebo slovníkovými funkcemi“
 ---documentbreak--- C2702015CS910120150611CS00109191Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hauptzollamt Hannover v. Amazon EU Sàrl
   (Věc C-58/14) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Nařízení (EHS) č. 2658/87 — Celní unie a společný celní sazebník — Kombinovaná nomenklatura — Položka 8543 70 — Elektrické stroje a přístroje s vlastní individuální funkcí, jinde v kapitole 85 kombinované nomenklatury neuvedené ani nezahrnuté — Podpoložky 8543 70 10 a 8543 70 90 — Čtečka elektronických knih s překladatelskými nebo slovníkovými funkcemi““2015/C 270/10Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Hauptzollamt Hannover

      Odpůrkyně: Amazon EU Sàrl

      Výrok

   Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (EU) č. 861/2010 ze dne 5. října 2010, musí být vykládána v tom smyslu, že čtečka elektronických knih vybavená překladatelskou nebo slovníkovou funkcí musí být v případě, že tato funkce není její funkcí hlavní, což musí ověřit předkládající soud, zařazena do podpoložky 8543 70 90, a nikoliv do podpoložky 8543 70 10.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


title: Věc C-113/06: Žaloba podaná dne  27. února 2006  Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               8.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 86/23

         Žaloba podaná dne 27. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-113/06)
   (2006/C 86/45)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 27. února 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Joannou Hottiaux a Florence Simonetti, jako zmocněnkyněmi, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2004/57/ES (1) ze dne 23. dubna 2004 o identifikaci pyrotechnických předmětů a některého střeliva pro účely směrnice Rady 93/15/EHS o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta k provedení směrnice 2004/57/ES uplynula dne 31. prosince 2004.

      (1)  Úř. věst. L 127, s. 73


title: Spojené věci T-98/13 a T-99/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2015 – CMT v. OHIM – Camomilla (Camomilla) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Obrazové ochranné známky Společenství Camomilla — Starší národní obrazová ochranná známka CAMOMILLA — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — U majitele ochranné známky Společenství není dán nedostatek dobré víry — Relativní důvod pro zamítnutí zápisu — Neexistence podobnosti výrobků — Neexistence zásahu do dobrého jména — Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení č. 207/2009 — Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2015 – CMT v. OHIM – Camomilla (Camomilla)
   (Spojené věci T-98/13 a T-99/13) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazové ochranné známky Společenství Camomilla - Starší národní obrazová ochranná známka CAMOMILLA - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - U majitele ochranné známky Společenství není dán nedostatek dobré víry - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence podobnosti výrobků - Neexistence zásahu do dobrého jména - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení č. 207/2009 - Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 279/39)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: CMT Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) (Neapol (Itálie) (zástupci: G. Floridia, R. Floridia, M. Franzoni a G. Rubino, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Camomilla SpA (Buccinasco, Itálie) (zástupci: A. Tornato a M. Mussi, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloby podané proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. listopadu 2012 (věci R 1615/2011-1 a R 1617/2011-1) týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi CMT – Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) a Camomilla SpA.

      Výrok

               1.

               Žaloby se zamítají.

               2.

               Společnosti CMT Compagnia manifatture tessili Srl (CMT Srl) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


title: Věc C-260/04: Žaloba podaná dne 17. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               28.8.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 217/14

         Žaloba podaná dne 17. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-260/04)
   (2004/C 217/27)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. června 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou K. Wiednerem, C. Cattabrigou a L. Vissagiem, jako zmocněnci.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že:

               —

               Italská republika tím, že její Ministerstvo financí obnovilo 329 koncesí pro provozování dostihových sázek, aniž by předtím vyhlásilo veřejnou zakázku, porušila obecnou zásadu transparentnosti a povinnost vyhlašování, které vyplývají z ustanovení Smlouvy ve věci svobody usazování (články 43 an.), jakož i ve věci volného pohybu služeb (články 49 an.);

               —

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Koncese pro služby shromažďování a přijímání dostihových sázek sice nespadají do působnosti směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (1), nicméně z rozsudku C-324/98, Telaustria (2), vyplývá, že vnitrostátní správní orgány, které vydávají tyto koncese, jsou přesto povinny dodržovat základní pravidla Smlouvy a zejména zásadu zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, která je zahrnuta do ustanovení Smlouvy o ES ohledně svobody usazování a volného pohybu služeb (respektive články 43 an. a 49 an.).
   V důsledku toho jak vydávání dotčených koncesí, tak jejich prodlužování a jejich obnovování podléhají těmto zásadám. Prodlužování a obnova takové koncese podle práva Společenství odpovídá nové koncesi, která musí být vydána při dodržení tohoto práva.
   Jak ale Soudní dvůr uvedl ve svém rozsudku ze dne 18. listopadu 1999, Unitron Scandinavia a 3-S, C-275/98 (3), zásada zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti „předpokládá zejména povinnost transparentnosti, aby bylo umožněno zadavateli ověřit její dodržování“.
   Tato povinnost transparentnosti ukládá zadavateli zajistit každému případnému uchazeči odpovídající úroveň vyhlašování, umožňující otevření veřejných zakázek na služby hospodářské soutěži a rovněž tak kontrolu nestrannosti řízení.
   Podle názoru Komise je zcela evidentní, že zásada transparentnosti, na níž je výše učiněn odkaz, nebyla italskými orgány dodržena vzhledem k tomu, že obnovily do 1. ledna 2006 329 výše uvedených koncesí pro shromažďování a přijímání dostihových sázek pro ty, kteří již předtím byli majiteli těchto koncesí, aniž by byla vyhlášena veřejná zakázka.

      (1)  Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s.1

      (2)  Recueil, s. I-10745

      (3)  Recueil, s. I-8291, 31.bod odůvodnění


title: Věc C-320/04: Žaloba podaná dne 27. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/33

         Žaloba podaná dne 27. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-320/04)
   (2004/C 228/69)
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 27. července 2004 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Martinem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo správní a právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               —

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 19. července 2003.

      (1)  Úř. věst. L 180, 19.7.2000, s. 22.


title: Věc C-551/09: Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 17. října 2011 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/45

      Usnesení předsedy druhého senátu Soudního dvora ze dne 17. října 2011 — Evropská komise v. Rakouská republika
      (Věc C-551/09) (1)

      (2012/C 25/84)
      Jednací jazyk: němčina
      Předseda druhého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

         (1)  Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


title: Věc C-528/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – X v. Staatssecretaris van Financiën „Řízení o předběžné otázce — Společný celní sazebník — Nařízení (ES) č. 1186/2009 — Článek 3 — Osvobození od dovozního cla — Osobní majetek — Přenesení bydliště ze třetí země do členského státu — Pojem ‚obvyklé místo pobytu‘ — Nemožnost kumulovat obvyklé místo pobytu v členském státě a ve třetí zemi — Kritéria pro určení obvyklého místa pobytu“

text:
               4.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/10

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden - Nizozemsko) – X v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-528/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Nařízení (ES) č. 1186/2009 - Článek 3 - Osvobození od dovozního cla - Osobní majetek - Přenesení bydliště ze třetí země do členského státu - Pojem ‚obvyklé místo pobytu‘ - Nemožnost kumulovat obvyklé místo pobytu v členském státě a ve třetí zemi - Kritéria pro určení obvyklého místa pobytu“)
   (2016/C 243/09)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: X

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Výrok

               1)

               Článek 3 nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely použití tohoto článku nemůže mít fyzická osoba současně obvyklé místo pobytu v členském státě i ve třetí zemi.

               2)

               Za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, kdy má dotyčná osoba ve třetí zemi osobní i pracovní vazby a v členském státě má osobní vazby, je třeba pro účely určení, zda se obvyklé místo pobytu dotyčné osoby ve smyslu článku 3 nařízení č. 1186/2009 nachází ve třetí zemi, přiznat při celkovém posouzení rozhodných skutečností zvláštní význam délce pobytu dotyčné osoby v této třetí zemi.

      (1)  Úř. věst. C 56, 16. 2. 2015.


title: Věc T-96/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Tsakiris-Mallas v. OHIM – Late Editions (exē) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství exē — Starší národní slovní ochranná známka EXE — Relativní důvod pro zamítnutí — Nebezpečí záměny — Podobnost výrobků a označení — Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 )

text:
               25.10.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 272/20

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Tsakiris-Mallas v. OHIM – Late Editions (exē)
   (Věc T-96/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství exē - Starší národní slovní ochranná známka EXE - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků a označení - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
   (2008/C 272/36)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tsakiris-Mallas AE (Athény, Řecko) (zástupce: C. Samaras, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Late Editions Ltd (Leighton Buzzard, Bedfordshire, Spojené království)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. ledna 2006 (věc R 1127/2004-2) v námitkovém řízení mezi Late Editions Ltd a Tsakiris-Mallas EPE (nyní Tsakiris-Mallas AE)
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Tsakiris-Mallas AE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


title: Věc T-289/13: Žaloba podaná dne 24. května 2013 — Ledra Advertising v. Komise a ECB

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 226/13

         Žaloba podaná dne 24. května 2013 — Ledra Advertising v. Komise a ECB
   (Věc T-289/13)
   (2013/C 226/21)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Ledra Advertising Ltd (Nikósie, Kypr) (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, a A. Paschalides, advokát)

      Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               uložil žalovaným náhradu škody ve výši 958 920,00 EUR z důvodu, že podmínky vyžadované podle Memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013 mezi Kyprem a žalovanými obsahují v bodech 1.23 až 1.27 požadavky, které jsou zjevně v rozporu s normami vyšší síly stanovícími ochranu jednotlivce, konkrétně s článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech;

               —

               prohlásil příslušné podmínky za neplatné a nařídil, aby byly na základě článku 19 smlouvy, kterou se zřizuje Evropský mechanismus stability (dále jen „Smlouva o EMS“) bezodkladně přehodnoceny nástroje finanční pomoci podle článků 14 až 18 této smlouvy za účelem provedení změn s cílem vyhovět rozsudku Tribunálu; a

               —

               v rozsahu, v němž náhrada podle prvního bodu návrhových žádání neodráží skutečnost, že příslušné podmínky budou zrušeny, uložil náhradu škody za porušení článku 263 SFEU.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že příslušné podmínky Memoranda o porozumění obsahují požadavky, které jsou ve „zjevném rozporu s normou vyšší síly, která stanoví ochranu jednotlivce“ (1), neboť:

                           —

                           uvedená norma má vyšší právní sílu, poněvadž jde o normu obsaženou v Listině a EÚLP;

                           —

                           žalované jsou podle čl. 51 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 2 SFEU povinny respektovat a dodržovat základní práva zaručená Listinou a EÚLP; a

                           —

                           bankovní vklady jsou majetkem ve smyslu uvedeného článku 17 Listiny a článku 1 protokolu 11 EÚLP.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že níže uvedená porušení byla natolik intenzivní, že se jednalo o závažné porušení normy vyšší právní síly, neboť:

                           —

                           v době, kdy byly žalobkyni zabaveny její bankovní vklady, nebyly v rámci acquis, které upravuje zabavování bankovních vkladů, zavedeny žádné „podmínky, které stanoví zákon“, a to v rozporu s Listinou a Protokolem;

                           —

                           vklady byly žalobkyni zabaveny bez „spravedlivé náhrady v přiměřené lhůtě“ v rozporu s článkem 17 Listiny a článkem 1 Protokolu;

                           —

                           zabavení vkladů je prima facie protiprávní, ledaže je při „dodržení zásady proporcionality [… nezbytné a skutečně odpovídá] cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého“ (2);

                           —

                           při posuzování veřejného zájmu podle článku 17 Listiny a článku 1 Protokolu nebyl zohledněn konkurující veřejný zájem na zabránění panice a „běhu na banky“ z krátkodobého a střednědobého hlediska;

                           —

                           cílem nebylo poškodit či sankcionovat Kypr, ale pomoci tomuto státu a eurozóně poskytnutím podpory stability, a tedy nikoli destabilizovat její finanční orgány a hospodářskou životaschopnost, ale poskytnout úlevu; a

                           —

                           zásah nebyl přiměřený legitimnímu cíli, jelikož účelem článku 3 Smlouvy o EMS z roku 2012 je „mobilizovat finanční zdroje a v rámci přísné podmíněnosti […] poskytovat podporu stability členům EMS, kteří se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí, je-li to nezbytné k zajištění finanční stability eurozóny jako celku a jejích členských států“, a neparalyzovat přitom její hospodářství.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že zabavení vkladů žalobkyně nebylo nezbytné ani přiměřené.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalované v důsledku způsobily, že byla žalobkyně zbavena svých bankovních vkladů, jelikož bankovní vklady žalobkyně by byly chráněny na základě jejích práv podle Listiny a Protokolu nebýt zjevného porušení, takže ztráta žalobkyně byla dostatečně přímá a předvídatelná.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že v případě odůvodněnosti výše uvedených tvrzení musí být příslušné podmínky prohlášeny za neplatné nehledě na to, že jejich adresátem byl Kypr, poněvadž se žalobkyně přímo a osobně dotýkají vzhledem k tomu, že příslušné podmínky a způsob jejich provedení odporují Smlouvě a právním normám, které se týkají jejich provádění, a/nebo představují zneužití pravomoci v rozsahu, v němž bude rozhodnuto, že zabavení bankovních vkladů žalobkyně podrývá právní stát v rozporu s čl. 6 odst. 1 SFEU.

      (1)  Viz rozsudek ze dne 2. prosince 1971, 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt v. Rada, Recueil, s. 975.

      (2)  Článek 52 odst. 1 Listiny.


title: Věc T-486/07: Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Ford Motor v. OHIM – Alkar Automotive (CA)

text:
               23.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 51/58

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Ford Motor v. OHIM – Alkar Automotive (CA)
   (Věc T-486/07)
   (2008/C 51/105)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ford Motor Co. (Dearborn, Spojené státy) (zástupce: R. Ingerl, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alkar Automotive SA (Derio, Španělsko)
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. října 2007 (věc R 85/2006-4);

               —

               zrušit rozhodnutí námitkového oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. listopadu 2005 (námitky č. B 684052)

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Alkar Automotive SA

      Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „CA“ mimo jiné pro zboží ve třídách 9, 11 a 12 – přihláška č. 3 186 764

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní a obrazová ochranná známka Společenství „KA“ pro zboží a služby ve třídách 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 27, 32 a 37

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, neboť existuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami z důvodu fonetické a vzhledové podobnosti mezi „KA“ a „CA“,totožnosti zboží a zvýšené rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek


title: Věc F-104/14: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. listopadu 2015 – O'Riain v. Komise „Veřejná služba — Výběrové řízení — Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/241/12 — Rozhodnutí nezapsat žalobce na rezervní seznam — Zásada rovného zacházení s uchazeči — Nestrannost výběrové komise — Zjevně neopodstatněná žaloba“

text:
               25.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 27/77

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. listopadu 2015 – O'Riain v. Komise
   (Věc F-104/14) (1)

   („Veřejná služba - Výběrové řízení - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/241/12 - Rozhodnutí nezapsat žalobce na rezervní seznam - Zásada rovného zacházení s uchazeči - Nestrannost výběrové komise - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
   (2016/C 027/98)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Donncha O'Riain (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: A. Salerno, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Ehrbar a G. Gattinara, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí nezapsat žalobce na rezervní seznam vzešlý z výběrového řízení EPSO/AD/241/12 – GA

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněná.

               2)

               D. O’Riain ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

      (1)  Úř. věst. C 7, 12.1.2015, s. 52.


title: Věc C-56/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout (Belgie) dne 5. února 2014 – Openbaar Ministerie v. Marc Emiel Melanie De Beuckeleer a další

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout (Belgie) dne 5. února 2014 – Openbaar Ministerie v. Marc Emiel Melanie De Beuckeleer a další
   (Věc C-56/14)
   2014/C 135/24
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Openbaar Ministerie

      Žalovaní: Marc Emiel Melanie De Beuckeleer, Michiel Martinus Zeeuws, Staalbeton NV/SA

      Předběžná otázka

   Je povinnost předchozího ohlášení LIMOSA pro zaměstnance, tak jak je stanovena v článcích 137 až 152 rámcového zákona ze dne 27. prosince 2006, v rozporu s volným pohybem služeb, zakotveným v článku 49 ES a v článku 56 SFEU?


title: Věc T-237/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2010 — Abadía Retuerta v. OHIM (CUVÉE PALOMAR) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství CUVÉE PALOMAR — Absolutní důvod pro zamítnutí — Ochranné známky vín obsahující zeměpisná označení — Dohoda TRIPS — Článek 7 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/35

         Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2010 — Abadía Retuerta v. OHIM (CUVÉE PALOMAR)
   (Věc T-237/08) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CUVÉE PALOMAR - Absolutní důvod pro zamítnutí - Ochranné známky vín obsahující zeměpisná označení - Dohoda TRIPS - Článek 7 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
   2010/C 179/59
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Abadía Retuerta, SA (Sardón de Duero, Španělsko) (zástupci: X. Fàbrega Sabaté a M-l. Curell Aguilà, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. dubna 2008 (věc R 1185/2007-1) týkajícímu se zápisu slovní ochranné známky CUVÉE PALOMAR jako ochranné známky Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Abadía Retuerta, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


title: Věc C-503/10: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad — Bulharsko) — Evroetil AD v. Direktor na Agentsia „Mitnitsi“ ( „Směrnice 2003/30/ES — Článek 2 odst. 2 písm. a) — Pojem „bioethanol“ — Výrobek získaný z biomasy, který má obsah ethanolu vyšší než 98,5 % a není denaturovaný — Relevance skutečného užívání jako biopaliva — Nařízení (EHS) č. 2658/87 — Kombinovaná nomenklatura — Sazební zařazení biotehanolu pro účely výběru spotřebních daní — Směrnice 2003/96/ES — Energetické produkty — Směrnice 92/83/EHS — Článek 20 první odrážka a čl. 27 odst. 1 písm. a) a b) — Pojem „ethanol“ — Osvobození od harmonizované spotřební daně — Denaturace“ )

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad — Bulharsko) — Evroetil AD v. Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
   (Věc C-503/10) (1)

   (Směrnice 2003/30/ES - Článek 2 odst. 2 písm. a) - Pojem „bioethanol“ - Výrobek získaný z biomasy, který má obsah ethanolu vyšší než 98,5 % a není denaturovaný - Relevance skutečného užívání jako biopaliva - Nařízení (EHS) č. 2658/87 - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení biotehanolu pro účely výběru spotřebních daní - Směrnice 2003/96/ES - Energetické produkty - Směrnice 92/83/EHS - Článek 20 první odrážka a čl. 27 odst. 1 písm. a) a b) - Pojem „ethanol“ - Osvobození od harmonizované spotřební daně - Denaturace)
   2012/C 49/19
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Varhoven administrativen sad

      Účastníci původního řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evroetil AD

      Odpůrce: Direktor na Agentsia „Mitnitsi“

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Varhoven administrativen sad — Výklad čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (Úř. věst. L 123, s. 42; Zvl. vyd. 13/31 s. 188) a přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 382), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 2587/91 ze dne 26. července 1991 (Úř. věst. L 259, s. 1) — Výklad čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01 s. 405), a čl. 20 prvního pododstavce první odrážky směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01 s. 206) — Výrobek získaný z biomasy, který obsahuje estery, vyšší alkoholy a aldehydy, má obsah alkoholu vyšší než 98,5 % nebyl denaturován — Pojem „bioethanol“ — Zařazení do podpoložky 2207 20 00 (ethanol a ostatní destiláty, denaturované, s jakýmkoliv obsahem alkoholu) nebo do podpoložky 2207 10 00 (ethanol nedenaturovaný s objemovým obsahem alkoholu 80 % obj. nebo více) za účelem výběru spotřebních daní.

      Výrok

               1)

               Definice bioethanolu uvedená v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě musí být vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na takový výrobek, jako je výrobek dotčený v původním řízení, který je mimo jiné získáván z biomasy a má obsah ethanolu vyšší než 98,5 %, jestliže je uváděn na trh jako biopalivo pro dopravu.

               2)

               Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že na takový výrobek, jako je výrobek dotčený v původním řízení, který má obsah ethanolu vyšší než 98,5 % a nebyl denaturován podle výslovně stanoveného postupu denaturace, se musí uplatnit spotřební daň podle čl. 19 odst. 1 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů, i když je získáván z biomasy podle technologie, jež se liší od technologie používané pro výrobu ethanolu zemědělského původu, obsahuje látky, v důsledku kterých není vhodný k lidské spotřebě, splňuje požadavky stanovené v návrhu evropské normy pr EN 15376 pro bioethanol užívaný jako pohonná hmota a odpovídá případně definici bioethanolu uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2003/30.

      (1)  Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


title: Věc T-33/07: Žaloba podaná dne 12. února 2007 – Řecká republika v. Komise Evropských společenství

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/42

         Žaloba podaná dne 12. února 2007 – Řecká republika v. Komise Evropských společenství
   (Věc T-33/07)
   (2007/C 82/91)
   Jednací jazyk: řečtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, G. Kanellopoulos)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí Komise nebo podpůrně ho změnit v souladu s žalobními důvody dále uvedenými;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Ve své žalobě proti rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2006 K (2006) 5993 konečné (Úř. věst. 2006 L 355, s. 96), kterým Komise vyloučila z financování Společenství některé výdaje vynaložené členskými státy, a zejména Řeckou republikou, v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Řecká republika uvádí následující žalobní důvody směřující ke zrušení.
   Prvním obecným žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týká všech oprav, žalobkyně uplatňuje, že žalovaná porušila podstatné formální náležitosti stanovené čl. 8 odst. 1 třetím pododstavcem písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1663/95 (1) ze dne 7. července 1995, neboť nepozvala řecké orgány k dvoustrannému jednání ohledně posouzení závažnosti protiprávního jednání, které je jim přičítáno, a finanční ztráty Evropské unie; podpůrně musí být rozhodnutí zrušeno z důvodu nepříslušnosti ratione temporis Komise k uložení oprav.
   Konkrétněji žalobkyně tvrdí, že co se týče odvětví olivového oleje žalovaná překročila meze diskreční pravomoci, které jí přísluší, z důvodu zdvojnásobení opravy z 5 % na 10 %, ačkoliv bylo poukázáno nikoliv na zhoršení, avšak naopak na zlepšení kontrolního systému. Mimoto podle žalobkyně žalovaná nesprávně vyložila ustanovení práva Společenství a nesprávně posoudila skutkové okolnosti, čímž porušila zásadu proporcionality.
   Co se týče odvětví bavlny, žalobkyně uplatňuje jako žalobní důvod směřující ke zrušení nesprávné posouzení skutkových okolností, nesprávné odůvodnění a nedostatek právního základu pro uložení opravy, jakož i nesprávný výklad a použití čl. 12 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1201/89 (2) a porušení zásady právní jistoty z důvodu více než desetiletého trvání řízení o přiznání výdajů.
   Co se týče odvětví hroznového vína, žalobkyně uplatňuje, že žalovaná nesprávně vyložila hlavní zásady pro opravy, když stanovila výši 10 % pro nedostatečné doplňkové kontroly, a že nedostatečně odůvodnila rozhodnutí, co se týče opravy pro rozinky.
   Co se týče citrusových plodů, žalobkyně uplatňuje, že žalovaná nesprávně uvedla a dostatečně neodůvodnila nedostatky v administrativních kontrolách v rozporu se zásadou proporcionality; podpůrně nesprávně vyložila a časově použila přílohu 16 aktu 17933/2000, co se týče zahrnutí sporných kontrol do základních kontrol.
   Konečně co se týče pozdních plateb, žalobkyně uplatňuje, že byly nesprávně posouzeny skutkové okolnosti z důvodu uložení dvojnásobné opravy pro rozpočtovou položku B01-1210-160, nesprávný výklad a použití čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 296/96 (3) ve vztahu k základu pro výpočet zálohy ve výši 4 % a nesprávné posouzení a nedostatečné odůvodnění, co se týče výjimečných okolností a zvláštních podmínek řízení, které byly uplatněny.

      (1)  Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158 ze dne 8. července 1995, s. 6; Zvl. vyd. 03/18, s. 31).

      (2)  Nařízení Komise (EHS) č. 1201/89 ze dne 3. května 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpor pro bavlnu (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 123, s. 18).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o zrušení nařízení (EHS) č. 2776/88 (Úř. věst. L 39 ze dne 17. února 1996, s. 5-8; Zvl. vyd. 03/18, s. 453).


title: Věc T-321/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – GSA a SGI v. Parlament „Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení — Služby v oblasti požární bezpečnosti, pomoci osobám a vnější kontroly v sídle Parlamentu v Bruselu — Odmítnutí nabídky uchazeče — Povinnost předložit předchozí povolení vydané podle vnitrostátních právních předpisů — Proporcionalita — Rovné zacházení — Zásada otevřenosti — Volný pohyb služeb“

text:
               11.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 7/29

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – GSA a SGI v. Parlament
   (Věc T-321/15) (1)

   („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Služby v oblasti požární bezpečnosti, pomoci osobám a vnější kontroly v sídle Parlamentu v Bruselu - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost předložit předchozí povolení vydané podle vnitrostátních právních předpisů - Proporcionalita - Rovné zacházení - Zásada otevřenosti - Volný pohyb služeb“)
   (2016/C 007/39)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Gruppo Servizi Associati SpA (GSA) (Řím, Itálie); a Security Guardian’s Institute (SGI) (Louvain-la-Neuve, Belgie) (zástupce: E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokát)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: P. López-Carceller a B. Simon, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu obsažených v dopise ze dne 12. června 2015, kterým Parlament informoval žalobkyně o odmítnutí nabídky, kterou předložily v rámci otevřeného řízení o zadání zakázky EP/DGSAFE/UIB/SER/2014-014 týkající se služeb v oblasti požární bezpečnosti, pomoci osobám (oblast 1) a vnější kontroly (oblast 2) v sídle Parlamentu v Bruselu (JO 2014/S 246-433095), a dále o zadání zakázky, která byla předmětem tohoto zadávacího řízení, jinému uchazeči.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Gruppo Servizi Associati SpA (GSA) a Security Guardian’s Institute (SGI) ponesou náklady řízení, včetně nákladů řízení o předběžných opatřeních.

      (1)  Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


title: Věc C-190/13: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social n °3 de Barcelona – Španělsko) – Antonio Márquez Samohano v. Universitat Pompeu Fabra „Sociální politika  — Směrnice 1999/70/ES  — Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS  — Univerzity  — Externí vyučující  — Po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou  — Ustanovení 5 bod 1  — Opatření sloužící k předcházení zneužívání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou  — Pojem ‚objektivní příčiny‘ odůvodňující takovéto smlouvy  — Ustanovení 3  — Pojem ‚pracovní smlouvy na dobu neurčitou‘  — Sankce  — Nárok na náhradu  — Rozdíl v zacházení mezi zaměstnanci se smlouvou na dobu neurčitou“

text:
               5.5.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 135/17

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona – Španělsko) – Antonio Márquez Samohano v. Universitat Pompeu Fabra
   (Věc C-190/13) (1)

   („Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Univerzity - Externí vyučující - Po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou - Ustanovení 5 bod 1 - Opatření sloužící k předcházení zneužívání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou - Pojem ‚objektivní příčiny‘ odůvodňující takovéto smlouvy - Ustanovení 3 - Pojem ‚pracovní smlouvy na dobu neurčitou‘ - Sankce - Nárok na náhradu - Rozdíl v zacházení mezi zaměstnanci se smlouvou na dobu neurčitou“)
   2014/C 135/18
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Antonio Márquez Samohano

      Žalovaná: Universitat Pompeu Fabra

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de lo Social n. 3 de Barcelona – Výklad ustanovení 3 a 5 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) – Pracovní smlouvy uzavírané s veřejnou správou – Univerzitní profesoři – Neexistence opatření k zabránění zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou

      Výrok

   Ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je ta, o kterou se jedná v původním řízení, jež univerzitám umožňuje přikročit k prodlužování po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou uzavřených s externími vyučujícími, a to bez jakéhokoli omezení, co se týče nejdelší možné celkové doby trvání i nejvyššího možného počtu prodloužení takovýchto smluv, pokud jsou tyto smlouvy ospravedlněny objektivními důvody ve smyslu bodu 1 písm. a) tohoto ustanovení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Tento soud však rovněž musí konkrétně ověřit, že cílem prodlužování dotčených po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou ve věci v původním řízení skutečně bylo pokrýt dočasné potřeby a že taková právní úprava, jako je ta, o kterou se jedná v původním řízení, nebyla ve skutečnosti využita k uspokojení stálých a trvalých potřeb v oblasti náboru vyučujících.

      (1)  Úř. věst. C 189, 29.6.2013.


title: Věc T-265/00: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  20. října 2005  – Comitato  Venezia Vuole Vivere  v. Komise

text:
               24.12.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 330/25

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 20. října 2005 – Comitato „Venezia Vuole Vivere“ v. Komise
   (Věc T-265/00) (1)

   (2005/C 330/61)

      (Jednací jazyk: italština)

   Předseda druhého rozšířeného senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 335 ze dne 25.11.2000


title: Věc T-466/13: Žaloba podaná dne 28. srpna 2013 — Hermann Trollius v. ECHA

text:
               9.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 325/44

         Žaloba podaná dne 28. srpna 2013 — Hermann Trollius v. ECHA
   (Věc T-466/13)
   2013/C 325/72
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Hermann Trollius GmbH (Lauterhofen, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a J. Schrotz, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí ECHA č. SME (2013) 0191 ze dne 31. ledna 2013 a fakturu ECHA č. 10035033 ze dne 4. února 2013; a

               —

               uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci žalované.

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neměla pravomoc přijmout napadené rozhodnutí SME (2013) 0191, protože nařízení (ES) 1907/2006 (1) ani nařízení (ES) 340/2008 (2) neopravňují žalovanou přijmout samostatné rozhodnutí o tom, zda žadatel o registraci splňuje kritéria pro MSP.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 104 odst. 1 nařízení REACH ve spojení s nařízením č. 1 ze dne 15. dubna 1958 (3).

                           —

                           Žalobkyně tvrdí, že žalovaná po celou dobu komunikace s žalobkyní porušovala svoji povinnost obracet se na osobu podléhající jurisdikci členského státu v úředním jazyce tohoto státu a že toto porušení práva zabránilo žalobkyni splnit podmínky požadované k prokázání jejího postavení malého podniku.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalobkyně je ve skutečnosti malým podnikem ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES (4), a napadená rozhodnutí jsou tedy věcně nesprávná.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (nařízení REACH).

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH).

      (3)  Nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství.

      (4)  Doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků, malých a středních podniků.


title: Spojené věci C-283/14 a C-284/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. ledna 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf, Finanzgericht Hamburg – Německo) – CM Eurologistik GmbH v. Hauptzollamt Duisburg (C-238/14), Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt (C-284/14) „Řízení o předběžné otázce — Nařízení (EU) č. 158/2013 — Platnost — Antidumpingové clo uložené na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů pocházejících z Číny — Provedení rozsudku, kterým byla konstatována neplatnost předchozího nařízení — Opětovné zahájení původního řízení týkajícího se určení běžné hodnoty — Opětovné uložení antidumpingového cla na základě stejných údajů — Zohledňované období šetření“

text:
               21.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/4

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. ledna 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf, Finanzgericht Hamburg – Německo) – CM Eurologistik GmbH v. Hauptzollamt Duisburg (C-238/14), Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt (C-284/14)
   (Spojené věci C-283/14 a C-284/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) č. 158/2013 - Platnost - Antidumpingové clo uložené na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů pocházejících z Číny - Provedení rozsudku, kterým byla konstatována neplatnost předchozího nařízení - Opětovné zahájení původního řízení týkajícího se určení běžné hodnoty - Opětovné uložení antidumpingového cla na základě stejných údajů - Zohledňované období šetření“)
   (2016/C 106/04)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soudy

   Finanzgericht Düsseldorf, Finanzgericht Hamburg

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: CM Eurologistik GmbH (C-238/14), Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (C-284/14)

      Žalovaní: Hauptzollamt Duisburg (C-238/14), Hauptzollamt Hamburg-Stadt (C-284/14)

      Výrok

   Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost prováděcího nařízení Rady (EU) č. 158/2013 ze dne 18. února 2013 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů (mandarinek atd.) pocházejících z Čínské lidové republiky.

      (1)  Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


title: Věc T-6/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Godrej Industries a VVF v. Rada ( „Dumping — Dovoz některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie — Požadavek na úpravu měnového přepočtu — Důkazní břemeno — Újma — Konečné antidumpingové clo“ )

text:
               19.10.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 304/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Godrej Industries a VVF v. Rada
   (Věc T-6/12) (1)

   (Dumping - Dovoz některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie - Požadavek na úpravu měnového přepočtu - Důkazní břemeno - Újma - Konečné antidumpingové clo)
   2013/C 304/29
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Godrej Industries Ltd (Bombaj, Indie); a VVF Ltd (Bombaj) (zástupce: B. Servais, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmozněnec, ve spolupráci s G. Berrishem a A. Polcynem, advokáti)

      Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Hamburg, Německo); Sasol Germany GmbH (Hamburg) (zástupci: V. Akritidis, advokát, a J. Beck, solicitor); a Evropská komise (zástupci: M. França a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1138/2011 ze dne 8. listopadu 2011 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie (Úř. věst. L 293, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Godrej Industries Ltd a VVF Ltd nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a společnostmi Sasol Olefins & Surfactants GmbH a Sasol Germany GmbH a ponesou vlastní náklady řízení.

               3)

               Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 49, 18.2.2012


title: Věc T-279/07: Žaloba podaná dne 23. července 2007 – Francie v. Komise

text:
               8.9.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/56

         Žaloba podaná dne 23. července 2007 – Francie v. Komise
   (Věc T-279/07)
   (2007/C 211/104)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel a S. Ramet, zmocněnci)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007, kterým byla prohlášena za neslučitelná s čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s články 43 ES a 49 ES ustanovení francouzského Code Monétaire et Financier (měnový a finanční zákoník), která vyhrazují třem úvěrovým ústavům, Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel zvláštní práva na vydávání vkladních knížek „A“ a „Bleu“.
   Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje pět žalobních důvodů.
   První důvod vychází z porušení práva na obhajobu a porušení zásady kontradiktornosti.
   Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když usoudila, že dotčená zvláštní práva představují překážku svobody usazování, a proto je považuje za neslučitelná s článkem 43 ES, aniž by byla prokázala, že tato zvláštní práva nebyla nezbytná a přiměřená s ohledem na naléhavé důvody obecného zájmu, jimiž jsou cíle přístupu k bydlení a dostupnosti bankovních služeb.
   Svým třetím důvodem žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení při uplatnění třetí podmínky čl. 86 odst. 2 ES, když usoudila, že se služba obecného hospodářského zájmu na bankovní dostupnosti týká pouze osob, které mají zvláštní obtíže při získávání přístupu k základním bankovním službám. Žalobkyně tvrdí, že Komise překročila své kontrolní pravomoci při vymezení pojmu služeb obecného hospodářského zájmu a v každém případě přijala příliš úzkou definici cíle dostupnosti bankovních služeb. Podle žalobkyně se Komise rovněž dopustila zjevně nesprávného posouzení při uplatnění druhé podmínky čl. 86 odst. 2 ES o povinnosti pověření poskytováním služeb na základě aktu veřejné moci, jakož i při uplatnění čtvrté a páté podmínky uvedeného článku. Tvrdí, že Komise nesprávně propočetla dopad zrušení těchto zvláštních práv na veřejné finance a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při uplatňování zásady proporcionality, když se domnívala, že existují i jiné způsoby méně omezující svobodu usazování, než je přiznání zvláštních práv na zajištění vyrovnaného financování služeb obecného hospodářského zájmu, konkrétně dostupnosti bankovních služeb a financování bydlení s regulovaným nájemným.
   Svým čtvrtým důvodem žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že jsou tato zvláštní práva neslučitelná s článkem 49 ES.
   Pátý důvod uváděný žalobkyní vychází z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí.


title: Věc T-467/16: Žaloba podaná dne 19. srpna 2016 – Flir Systems Trading Belgium v. Komise

text:
               17.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 383/19

         Žaloba podaná dne 19. srpna 2016 – Flir Systems Trading Belgium v. Komise
   (Věc T-467/16)
   (2016/C 383/27)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Flir Systems Trading Belgium (Meer, Belgie) (zástupci: N. Reypens, C. Docclo a T. Verstraeten, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               spojil tuto věc s věcí T-131/16 pro účely ústní části řízení a rozhodnutí, jímž se končí řízení, a to z důvodu, že tyto věci spolu souvisí;

               —

               prohlásil za přípustné žalobní důvody domáhající se zrušení uvedené v této žalobě a vyhověl jim;

               —

               zrušil články 1 a 2 napadeného rozhodnutí (1);

               —

               případně zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž nestanovuje přechodná ustanovení;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení vymezení právních aktů, které se týkají poskytnutí údajné státní podpory, a z nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 1 písm. d) nařízení č. 2015/1589 (2).

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z existence skutkového omylu při popisu referenčního systému, zjevně nesprávného posouzení při jeho analýze a z nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 1 písm. a) nařízení č. 2015/1589.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení hospodářského zvýhodnění a z nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 1 písm. a) nařízení č. 2015/1589.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení selektivity, která je nezbytná k tomu, aby bylo možno sporný režim kvalifikovat jakožto státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU a čl. 1 písm. a) nařízení č. 2015/1589 a z nesprávného posouzení při analýze mechanismu sporného režimu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení analýzy odůvodnění podmínek pro uplatnění sporného režimu.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení při hodnocení údajné výhody, která vyplývá ze sporného režimu, a z nepřesného posouzení sporného režimu.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení legitimních očekávání a právní jistoty daňových poplatníků.

      (1)  Rozhodnutí Komise ze dne 11. ledna 2016 o režimu státní podpory obsahujícím výjimku pro nadměrný zisk, kterou poskytla Belgie [režim státní podpory SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN)]

      (2)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9)


title: Věc T-465/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. října 2012 — Jurašinović v. Rada ( „Přístup k dokumentům — Nařízení (ES) č. 1049/2001 — Žádost o přístup ke zprávám pozorovatelů Evropské unie přítomných v Chorvatsku v období od 1. do 31. srpna 1995 — Odepření přístupu — Riziko porušení ochrany mezinárodních vztahů — Dřívější zpřístupnění“ )

text:
               17.11.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/23

         Rozsudek Tribunálu ze dne 3. října 2012 — Jurašinović v. Rada
   (Věc T-465/09) (1)

   (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Žádost o přístup ke zprávám pozorovatelů Evropské unie přítomných v Chorvatsku v období od 1. do 31. srpna 1995 - Odepření přístupu - Riziko porušení ochrany mezinárodních vztahů - Dřívější zpřístupnění)
   2012/C 355/47
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ivan Jurašinović (Angers, Francie) (zástupci: M. Jarry a N. Amara-Lebret, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně C. Fekete a K. Zieleśkiewicz, poté C. Fekete a J. Herrmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 21. září 2009 o zpřístupnění některých zpráv pozorovatelů Evropské unie přítomných v Chorvatsku v oblasti Knin mezi 1. a 31. srpnem 1995.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Ivan Jurašinović ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Radou Evropské unie.

      (1)  Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


title: Věc T-93/08: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. června 2008 – Kypr v. Komise

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/59

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. června 2008 – Kypr v. Komise
   (Věc T-93/08) (1)

   (2008/C 223/109)

      Jednací jazyk: řečtina

   Předseda prvního senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 142, 7.6.2008.