title: Věc T-71/18: Žaloba podaná dne 8. února 2018 – Itálie v. Komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/45

         Žaloba podaná dne 8. února 2018 – Itálie v. Komise
   (Věc T-71/18)
   (2018/C 112/58)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/339/17 – Administrátoři (AD 7) v těchto oborech: 1. Finanční ekonomie 2. Makroekonomie, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 16. listopadu 2017 č. 386 A;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 263, 264 a 266 SFEU v rozsahu, v němž Komise porušila rozsudek Soudního dvora ve věci C-566/10 P, jakož i rozsudek Tribunálu ve spojených věcech T-124/13 a T-191/13, ve kterých bylo rozhodnuto, že oznámení o otevřených výběrových řízeních, která omezují jazyky, které si uchazeči v otevřených výběrových řízeních mohou zvolit jako druhý jazyk, na angličtinu, francouzštinu a němčinu, jsou protiprávní.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 342 SFEU a článků 1 a 6 nařízení (EHS) č. 1/1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 17, 6.10.1958, s. 385).

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 12 ES, nyní článek 18 SFEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, čl. 6 odst. 3 SEU, čl. 1 odst. 2 a 3 přílohy III služebního řádu, článků 1 a 6 nařízení č. 1/58, čl. 1d odst. 1 a 6, čl. 27 odst. 2 a čl. 28 písm. f služebního řádu v rozsahu, v němž uvedená ustanovení zakazují ukládat evropským občanům a samotným úředníkům evropských orgánů jazyková omezení, která nejsou obecně a objektivně stanovena vnitřními předpisy orgánů ve smyslu článku 6 nařízení č. 1/58 a která nebyla dosud přijata a zakazují zavést taková omezení, pokud pro to neexistuje zvláštní a odůvodněný zájem služby.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 6 odst. 3 SEU v rozsahu, v němž zakotvuje zásadu ochrany legitimního očekávání jako základní právo vyplývající z ústavních tradic společných členským státům.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a porušení hmotněprávních ustanovení týkajících se povahy a účelu oznámení o výběrových řízeních v rozsahu, v němž předběžným a obecným omezením jazyků, které je možné si zvolit jako druhý jazyk, na tři jazyky, Komise ve skutečnosti předčasně přistoupila ve fázi oznámení a podmínek přijetí k ověřování jazykových znalostí uchazečů, které se má uskutečnit až v rámci výběrového řízení. Jazykové znalosti se tak staly rozhodující v porovnání s odbornými znalostmi.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 18 a čl. 24 odst. 4 SFEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, článku 2 nařízení č. 1/58 a článku 1d odst. 1 a 6 služebního řádu v rozsahu, v němž stanovením podmínky, že žádosti o účast musí být povinně zaslány v angličtině, francouzštině nebo v němčině a že EPSO v témže jazyce zašle uchazečům oznámení o průběhu výběrového řízení, Komise porušila právo občanů Unie komunikovat ve vlastním jazyce s orgány a vytvořila další diskriminaci osob, které dostatečně neovládají tyto tři jazyky.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článků 1 a 6 nařízení č. 1/58, čl. 1d odst. 1 a 6, a čl. 28 písm. f) služebního řádu, čl. 1 odst. 1 písm. f) přílohy III služebního řádu a čl. 296 druhého podstavce SFEU (nedostatečné odůvodnění), jakož i porušení zásady proporcionality a zkreslení skutkového stavu.

         Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že odůvodnění uvedené Komisí zkresluje skutkový stav, jelikož tomu není tak, že by tyto tři jazyky byly nejvíc používány při překladu dokumentů v rámci orgánů; toto odůvodnění je navíc nepřiměřené v porovnání s omezením základního práva, jako je právo na zákaz jazykové diskriminace. V každém případě k zajištění promptního překladu uvnitř orgánů existují méně restriktivní systémy.


title: Věc T-19/18: Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Litevská republika v. Evropská komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/33

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Litevská republika v. Evropská komise
   (Věc T-19/18)
   (2018/C 112/43)
   Jednací jazyk: litevština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, R. Dzikovič, G. Taluntytė, V. Vasiliauskienė, M. Palionis a A. Dapkuvienė)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2017/2014 ze dne 8. listopadu 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), v rozsahu, v němž se tímto rozhodnutím stanoví Litvě finanční oprava ve výši 9 745 705,88 eur ohledně výdajů spojených s financováním z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova;

               —

               zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2017/2014 ze dne 8. listopadu 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), v rozsahu, v němž se tímto rozhodnutím stanoví Litvě finanční oprava ve výši 546 351,91 eur ohledně výdajů spojených s financováním z Evropského zemědělského záručního fondu a z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.

               I.

               Stanovením opravy ve výši 9 745 705,88 eur pro nedostatky v klíčových kontrolách porušila Evropská komise (dále jen „Komise“) čl. 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013, neboť při rozhodování o závažnosti nesouladu, o povaze protiprávního jednání a o finanční újmě způsobené Evropské unii

                           1.

                           v důsledku použití nesprávného výkladu čl. 24 odst. 1 a odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 65/2011 neprávem shledala, že v Litvě provedené posouzení způsobilosti žadatelů je nedostatečné, protože:

                                       1.1

                                       kontroly provedené litevskými orgány týkající se vztahu podniku k propojenému podniku nebo zahraničnímu partnerskému podniku pro účely potvrzení statusu žadatelů jako malých nebo středních podniků nebyly důkladné;

                                       1.2

                                       v Litvě prováděné monitorování projektů uznaných za rizikové z důvodu údajně umělých podmínek je neúčinné;

                           2.

                           v důsledku použití nesprávného výkladu čl. 24 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 65/2011 neprávem shledala, že kvalita v Litvě provedených kontrol přiměřenosti nákladů je nedostatečná;

                           3.

                           v důsledku použití nesprávného výkladu čl. 26 odst. 1 písm. d) a odst. 2) nařízení (EU) č. 65/2011 neprávem shledala, že systém kontrol na místě uplatňovaný v Litvě je nedostatečný;

                           4.

                           v důsledku použití nesprávného výkladu čl. 24 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 65/2011 neprávem shledala, že zboží získané v rámci jednoho z kontrolovaných projektů bylo v zásadě použito pro jiné účely než pro účely projektu.

               II.

               Stanovením opravy ve výši 546 351,91 eur pro nedostatky v klíčových kontrolách porušila Komise čl. 52 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013, neboť při rozhodování o závažnosti nesouladu, o povaze protiprávního jednání a o finanční újmě způsobené Evropské unii

                           1.

                           nevzala v úvahu výpočty příslušných orgánů Litevské republiky týkající se finanční újmy způsobené Evropské unii, spjaté s rozdíly v sankčním systému, které souvisí s identifikací a evidencí zvířat a nejsou upraveny v příslušných unijněprávních opatřeních za rok podání žádosti 2014;

                           2.

                           nevzala v úvahu výpočty příslušných orgánů Litevské republiky týkající se finanční újmy způsobené Evropské unii, spjaté s příliš mírným posouzením nedodržení požadavků na identifikaci a evidenci zvířat za rok podání žádosti 2014;

                           3.

                           a v důsledku použití nesprávného výkladu čl. 51 odst. 1 nařízení (ES) č. 1122/2009 neprávem shledala, že analýza rizik v Litvě nebyla v souladu s uvedeným nařízením, protože do ní nebyly zahrnuty rizikové faktory týkající se zvířat;

                           4.

                           a v důsledku použití nesprávného výkladu článku 84 nařízení (ES) č. 1122/2009 neprávem shledala, že v Litvě provedené monitorování výsledků kontrol nebylo v souladu s uvedeným nařízením, protože při poskytnutí statistických údajů nebyly plně dodrženy předlohy Komise.


title: Věc C-645/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 20. listopadu 2017 – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland v. Aylin Wüst, Peter Wüst

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 20. listopadu 2017 – Emirates Airlines – Direktion für Deutschland v. Aylin Wüst, Peter Wüst
   (Věc C-645/17)
   (2018/C 112/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Landgericht Frankfurt am Main

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Emirates Airlines – Direktion für Deutschland

      Odpůrci: Aylin Wüst, Peter Wüst

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 261/2004 (1) ze dne 11. února 2004 vykládán v tom smyslu, že dočasné uzavření letiště v důsledku nehody letadla během přistávání představuje mimořádnou okolnost?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku:
               Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 vykládán v tom smyslu, že dočasné uzavření letiště představuje mimořádnou okolnost i tehdy, když letadlo, které mělo nehodu, patřilo k leteckému parku dopravce, který se v souvislosti se zpožděním letu, k němuž došlo v důsledku uzavření letiště, odvolává na mimořádnou okolnost?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
               Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 vykládán v tom smyslu, že i v případě, že letadlo, které mělo nehodu, patřilo k leteckému parku dopravce, který se v souvislosti se zpožděním letu, k němuž došlo v důsledku uzavření letiště, odvolává na mimořádnou okolnost, bylo více než tříhodinové zpoždění na příletu „způsobeno“ touto mimořádnou okolností?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


title: Věc C-61/18: Žaloba podaná dne 31. ledna 2018 – Evropská komise v. Bulharská republika

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/25

         Žaloba podaná dne 31. ledna 2018 – Evropská komise v. Bulharská republika
   (Věc C-61/18)
   (2018/C 112/33)
   Jednací jazyk: bulharština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen, K. Walkerová, G. Koleva, zmocněnci)

      Žalovaná: Bulharská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby

               —

               bylo určeno, že Bulharská republika tím, že nejpozději 18. září 2016 nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/89/EU (1) ze dne 23. července 2014, kterou se stanoví rámec pro územní plánování námořních prostor (Úř. věst. L 257, 28.8.2014, s. 135—145) nebo každopádně tyto předpisy Komisi neoznámila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               —

               bylo Bulharské republice podle čl. 260 odst. 3 SFEU uloženo periodické penále ve výši 14 089,60 eur za každý den prodlení ode dne vyhlášení rozsudku, kterým je určeno, že došlo k nesplnění povinnosti ze strany Bulharské republiky.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

               1.

               Podle čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/89/EU ze dne 23. července 2014, kterou se stanoví rámec pro územní plánování námořních prostor, uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18. září 2016. O těchto předpisech neprodleně uvědomí Komisi. Vzhledem k tomu, že Komisi nebyla vnitrostátní opatření přijatá k provedení směrnice oznámena, rozhodla se předložit věc Soudnímu dvoru.

               2.

               Ve své žalobě Komise navrhuje, aby bylo Bulharské republice uloženo periodické penále ve výši 14 089,60 eur denně. Výše periodického penále byla stanovena s ohledem na závažnost a dobu, po kterou porušení práva, jakož i na odrazující účinek a platební schopnost tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 257, s. 135.


title: Věc T-74/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Visi/one v. EUIPO – EasyFix (informační tabule pro vozidla)

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/47

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Visi/one v. EUIPO – EasyFix (informační tabule pro vozidla)
   (Věc T-74/18)
   (2018/C 112/59)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Visi/one GmbH (Remscheid, Německo) (zástupci: H. Bourree a M. Bartz, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: EasyFix GmbH (Vídeň, Rakousko)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně

      Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 1391114-0001

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. prosince 2017, ve věci R 1424/2016-3

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil další účastnici v řízení náhradu nákladů řízení včetně nákladů, které vznikly v průběhu řízení před odvolacím senátem.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 62 druhé věty nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 62 první věty nařízení č. 6/2002;

               —

               Porušení čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002.


title: Věc T-20/18: Žaloba podaná dne 17. ledna 2018 – CV v. Komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/34

         Žaloba podaná dne 17. ledna 2018 – CV v. Komise
   (Věc T-20/18)
   (2018/C 112/44)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CV (zástupce: F. Moyse, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadená rozhodnutí ze dne 15. a 20. března 2017 a ze dne 18. října 2017;

               —

               přiznal žalobci částku ve výši 1 475 eur z titulu majetkové újmy spolu se zákonnými úroky ve výši 2,25 %, vypočtenými ode dne vrácení této částky, případně ode dne podání stížnosti, nebo případně ode dne podání žaloby, jakož i částku ve výši 1 eura z titulu nemajetkové újmy;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z pochybení, ke kterým došlo v rámci správního řízení, které předcházelo přijetí napadených rozhodnutí, včetně řízení před lékařskou komisí, na základě kterých byla zamítnuta žádost žalobce o uznání jeho nemoci jako nemoci z povolání a byly mu uloženy některé náklady a poplatky členů lékařské komise.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jehož se měl dopustit jeden z lékařů ve svých zprávách.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadených rozhodnutí.


title: Věc C-712/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 20. prosince 2017 – EN.SA. Srl v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 20. prosince 2017 – EN.SA. Srl v. Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso
   (Věc C-712/17)
   (2018/C 112/23)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

      Účastnice původního řízení

      Odvolatelka: EN.SA. Srl

      Odpůrkyně: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

      Předběžná otázka

   Je vnitrostátní právní úprava vyplývající z uplatnění článku 19 (Odpočet) a čl. 21 odst. 7 (Fakturování transakcí) nařízení prezidenta republiky č. 633 ze dne 26. 10. 1972 a čl. 6 odst. 6 legislativního nařízení č. 471 ze dne 18. 12. 1997 (Porušení povinností týkajících se dokladů, evidence a určení plnění) v souladu se zásadami Společenství v oblasti DPH vytýčenými Soudním dvorem v případě plnění považovaných za neexistující, které nezpůsobily škodu státní podkladně ani nepřinesly daňové zvýhodnění daňovému poplatníku, pokud současné uplatnění vnitrostátních předpisů vede k:

               a)

               následné a opakované nemožnosti odečíst daň z nákupů zaplacenou nabyvatelem za každou dotčenou transakci, která se týká stejného subjektu a stejného daňového základu;

               b)

               uplatnění daně na poskytovatele a zaplacení daně poskytovatelem (a vyloučení navrácení neoprávněně zaplacených částek) za odpovídající a zrcadlové transakce prodeje, které jsou rovněž považované za neexistující;

               c)

               uplatnění sankce ve výši rovnající se částce daně z nákupů, která je považována za neodpočitatelnou?


title: Věc T-26/18: Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Francie v. Komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/35

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Francie v. Komise
   (Věc T-26/18)
   (2018/C 112/45)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: F. Alabrune, D. Colas, A.-L. Desjonquères a S. Horrenberger, zmocněnci)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               částečně zrušil prováděcí rozhodnutí Komise C(2017) 7263 final ze dne 8. listopadu 2017, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), oznámené francouzské vládě dne 9. listopadu 2017, v rozsahu, v němž:

                           —

                           zahrnuje opravu ve výši 2 246 700 eur z důvodu zohlednění krajinných prvků v rámci GAEC, se kterým údajně nejsou v souladu, pokud jde o „Nedostatky v systému evidence půdy“ pro roky podání žádosti 2013 a 2014;

                           —

                           zahrnuje paušální opravu týkající se všech oblastí, které zahrnují alespoň jednu oblast kvalifikovanou jako „landes et parcours (vřesoviště využitelná k pastvě)“, a nikoli jen oblastí kvalifikovaných jako „nezpůsobilé oblasti (‚landes et parcours‘)“ pro roky podání žádosti 2013 a 2014;

                           —

                           se týká „ELPP-FEADER SIGC – 2014-2020“ v rámci šetření CEB/2016/047; a

                           —

                           uplatňuje paušální opravu ve výši 100 % na departement Horní Korsika pro roky podání žádosti 2013-2014, pokud jde o „Kontrolní systém vykazuje závažné nedostatky – Korsika“;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 6 odst. 1 a přílohy III nařízení Rady č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003.
               Podle žalobkyně se Komise tohoto porušení dopustila, když konstatovala, že takové prvky, jako jsou skalnaté výběžky, rybníky či háje, stanovené francouzskou právní úpravou nespadají do dobrého zemědělského a environmentálního stavu (GAEC), a dále, že tato ustanovení ukládají individuální ochranu každého krajinného prvku, a že v důsledku toho tyto prvky nemohou být začleněny do celkové plochy zemědělských oblastí.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality. V této souvislosti má žalobkyně za to, že ačkoli se spor týká pouze oblastí kvalifikovaných jako „landes et parcours“, Komise přijala opravu založenou na všech oblastech v případech, které zahrnují takové oblasti, tedy včetně části těchto oblastí, které nejsou oblastmi kvalifikovanými jako „landes et parcours“, a v každém případě ponechala bez povšimnutí vyčíslení předané francouzskými orgány.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z argumentu, podle kterého Komise za účelem provedení finanční opravy ve výši 13 127 243,30 eur, pokud jde o programové období EZFRV 2014-2020 („RDR 3“), vycházela z údajů, o kterých rozhodla, že jsou v rozporu s čl. 6 odst. 1 a přílohou III výše uvedeného nařízení č. 73/2009.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality a porušení povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o „Kontrolní systém vykazuje závažné nedostatky – Korsika“ pro roky podání žádosti 2013 a 2014, v napadeném rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise uplatňuje paušální opravu ve výši 100 % na departement Horní Korsika.


title: Věc C-649/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 21. listopadu 2017 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Amazon EU Sàrl

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 21. listopadu 2017 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Amazon EU Sàrl
   (Věc C-649/17)
   (2018/C 112/11)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Amazon EU Sàrl

      Předběžné otázky

   Soudnímu dvoru Evropské unie se předkládají následující předběžné otázky, jež se týkají výkladu čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU (1) ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů.

               1)

               Mohou členské státy stanovit takové ustanovení, jako je ustanovení čl. 246a § 1 odst. 1první věty bodu 2 EGBGB (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch – úvodní zákon k občanskému zákoníku), podle které je obchodník povinen v rámci smluv uzavíraných na dálku poskytnout při jejich uzavírání spotřebiteli [nikoli jen tehdy, pokud existuje, ale] vždy své telefonní číslo před přijetím návrhu k uzavření smlouvy?

               2)

               Je třeba pojem „gegebenenfalls“ (pokud existuje), který je použit v [německém jazykovém znění] čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/83/EU, vykládat v tom smyslu, že obchodník musí poskytnout informace výlučně o aktuálních prostředcích komunikace, které jsou již v jeho podniku k dispozici, což znamená, že nemá povinnost zřídit novou telefonní linku, číslo faxu nebo účet elektronické pošty, pokud se rozhodne, že ve svém podniku bude uzavírat rovněž smlouvy na dálku?

               3)

               V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
               Je třeba pojem „gegebenenfalls“ (pokud existuje), který je použit v [německém jazykovém znění] čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/83/EU, vykládat v tom smyslu, že k dispozici jsou pouze takové prostředky komunikace, které již obchodník ve skutečnosti využívá, aby kontaktoval spotřebitele při uzavírání smluv na dálku, nebo jsou k dispozici i jiné komunikační prostředky, jež obchodník využíval výlučně k jiným účelům, jako je komunikace s jinými obchodníky či orgány?

               4)

               Je výčet komunikačních prostředků, jenž je uveden v čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/83/EU, tj. konkrétně telefonní číslo, číslo faxu a e-mailová adresa, taxativní, nebo může obchodník rovněž využít jiné komunikační prostředky, které v uvedeném výčtu nejsou uvedeny, jako je internetový chat nebo systém zpětného telefonického volání, je-li tím zajištěn rychlý kontakt a efektivní komunikace?

               5)

               Je použití požadavku na transparentnost zakotveného v čl. 6 odst. 1 směrnice 2011/83/EU, podle něhož má obchodník povinnost informovat spotřebitele o komunikačních prostředcích stanovených v čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/83/EU jasným a srozumitelným způsobem, podmíněno tím, že informace musí být podány rychle a efektivně?

      (1)  Úř. věst. 2011, L 304, s. 64.


title: Věc C-76/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/26

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-76/18)
   (2018/C 112/34)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen, P. Ondrůšek, M. Noll-Ehlers, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že žalovaná nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES (1) tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro provedení této směrnice do vnitrostátního práva, resp. Komisi tyto předpisy nesdělila;

               —

               uložit žalované podle čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu nesplnění povinností sdělit prováděcí opatření zaplacení penále ve výši 42 377 eur denně;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 106 odst. 1 směrnice 2014/25/EU byly členské státy povinné přijmout nejpozději do 18. dubna 2016 nezbytná vnitrostátní opatření k uvedení jejich vnitrostátního práva do souladu se závazky vyplývajícími z této směrnice. Vzhledem k tomu, že Rakouská republika nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení této směrnice, resp. Komisi tyto předpisy neoznámila, Komise rozhodla obrátit se na Soudní dvůr.
   Komise prostřednictvím své žaloby navrhuje, aby bylo Rakouské republice uloženo zaplacení penále ve výši 42 377 eur denně. Výše penále byla vypočtena s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání, jakož i odstrašujícímu účinku na základě výkonnosti tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 94, s. 243.


title: Věc C-666/17 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2017 AlzChem AG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 7. září 2017 ve věci T-451/15, AlzChem AG v. Komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/8

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2017 AlzChem AG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 7. září 2017 ve věci T-451/15, AlzChem AG v. Komise
   (Věc C-666/17 P)
   (2018/C 112/12)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: AlzChem AG (zástupci: A. Borsos, avocat, J. A. Guerrero Pérez, abogado)

      Další účastnice řízení: Evropská komise

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,

               —

               zrušil napadený rozsudek,

               —

               zrušil sporné rozhodnutí, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

               1)

               První důvod: nesprávné právní posouzení a zjevně nesprávné posouzení při uplatnění obecné domněnky vycházející z výjimky týkající se ochrany cílů vyšetřování vedeného Unií:

                           —

                           nesprávné právní posouzení Komise při uplatnění obecné domněnky související s výjimkou z práva na přístup k již existujícím konkrétně označeným dokumentům,

                           —

                           nesprávné právní posouzení Komise týkající se ochrany cílů probíhajících vyšetřování v rámci žádostí o přístup k již existujícím konkrétně označeným dokumentům,

                           —

                           nesprávné právní posouzení a zjevně nesprávné posouzení Komise při posuzování převažujícího veřejného zájmu spočívajícího v ochraně práva na účinný procesní prostředek (článek 47 Listiny základních práv), a

                           —

                           nesprávné právní posouzení Komise týkající uplatnění základního práva na přístup k dokumentům (článek 42 Listiny základních práv).

               2)

               Druhý důvod: porušení povinnosti odůvodnit zamítnutí přístupu k dokumentům v nedůvěrném znění v prostorách Komise.


title: Věc C-77/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/27

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-77/18)
   (2018/C 112/35)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Noll-Ehlers, P. Ondrůšek a G. von Rintelen, zmoněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Rakouská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (1) tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro provedení této směrnice, resp. Komisi tyto předpisy nesdělila;

               —

               uložit Rakouské republice podle čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu nesplnění povinností sdělit prováděcí opatření zaplacení penále ve výši 42 377 eur denně;

               —

               uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 90 odst. 1 směrnice 2014/25/EU byly členské státy povinné přijmout nejpozději do 18. dubna 2016 nezbytná vnitrostátní opatření k uvedení jejich vnitrostátního práva do souladu se závazky vyplývajícími z této směrnice. Vzhledem k tomu, že Rakouská republika nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení této směrnice, resp. Komisi tyto předpisy neoznámila, Komise rozhodla obrátit se na Soudní dvůr.
   Komise prostřednictvím své žaloby navrhuje, aby bylo Rakouské republice uloženo zaplacení penále ve výši 42 377 eur denně. Výše penále byla vypočtena s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání, jakož i odstrašujícímu účinku na základě výkonnosti tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 94, s. 65.


title: Věc C-715/17: Žaloba podaná dne 21. prosince 2017 – Evropská komise v. Polská republika

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/18

         Žaloba podaná dne 21. prosince 2017 – Evropská komise v. Polská republika
   (Věc C-715/17)
   (2018/C 112/24)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Polská republika tím, že v pravidelných intervalech, a alespoň každé tři měsíce, neoznámila odpovídající počet žadatelů, kteří mohou být počínaje 16. březnem 2016 rychle přemístěni na její území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady (EU) 2015/1523 a z čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady (EU) 2015/1601, a v důsledku toho ani ostatní povinnosti týkající se relokace stanovené v čl. 5 odst. 4 až 11 obou výše uvedených rozhodnutí Rady,

               —

               uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Dočasný systém relokace v mimořádných situacích byl zaveden dvěma rozhodnutími Rady přijatými v září roku 2015, a sice rozhodnutím Rady (EU) 2015/1523 (1) a rozhodnutím Rady (EU) 2015/1601 (2), jimiž se členské státy zavázaly k relokaci osob s potřebou mezinárodních ochrany z Itálie a Řecka.
   Rozhodnutí Rady zavazují členské státy k tomu, aby každé tři měsíce nabídly místa pro potřeby relokace v zájmu zajištění účinného a uspořádaného řízení o relokaci. Přestože takřka všechny ostatní členské státy podnikly kroky ke splnění odpovídajících povinností v souvislosti s relokací, neprovedlo Polsko žádnou relokaci a od prosince roku 2015 nenavrhlo řádné místo vhodné k relokaci.
   Dne 16. června 2017 zahájila Komise s Polskem řízení o nesplnění povinnosti.
   Vzhledem k tomu, že Komise považovala odpověď tohoto členského státu za neuspokojivou, rozhodla se postoupit do další fáze řízení o nesplnění povinnosti a dne 26. července 2017 zaslala Polské republice odůvodněné stanovisko.
   Odpověď na odůvodněné stanovisko považovala Komise rovněž za neuspokojivou, a rozhodla se proto podat proti Polské republice k Soudnímu dvoru Evropské unie žalobu pro nesplnění jejích právních povinností v souvislosti s relokací.

      (1)  Rozhodnutí Rady (EU) 2015/1523 ze dne 14. září 2015, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka (Úř. věst. L 239, s. 146).

      (2)  Rozhodnutí Rady (EU) 2015/1601 ze dne 22. září 2015, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka (Úř. věst. L 248, S. 80).


title: Věc T-75/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – MPM-Quality v. EUIPO – Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/47

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – MPM-Quality v. EUIPO – Elton Hodinářská (MANUFACTURE PRIM 1949)
   (Věc T-75/18)
   (2018/C 112/60)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: český

      Účastníci řízení

      Žalobce: MPM-Quality v.o.s. (Frýdek-Místek, Česká republika) (zástupce: M. Kyjovský, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Elton Hodinářská a.s. (Nové Město nad Metují, Česká republika)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka EU obsahující slovní prvky „Manufacture PRIM 1949“ – Ochranná známka EU č. 3 531 662

      Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí Čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. prosince 2017 ve věci R 556/2017-4

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               porušení čl. 18 a čl. 58 nařízení č. 1001/2017;

               —

               porušení čl. 10 odst. 3 a násl. a čl. 19 odst. 1 nařízení č. 1430/2017.


title: Věc T-29/18: Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Planet v. Komise

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/36

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2018 – Planet v. Komise
   (Věc T-29/18)
   (2018/C 112/46)
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Planet (Athény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil zamítavé rozhodnutí Komise, kterým konkludentně zamítla žádost žalobkyně o přístup k dokumentům týkajícím se zadávacího řízení ohledně projektu EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4 a

               —

               uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených žalobkyní.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Společnost Planet se touto žalobou domáhá zrušení konkludentního rozhodnutí Komise, kterým zamítla žádost společnosti Planet o přístup k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001 týkajícím se zadávacího řízení č. EuropeAid/137681/IH/SER/ROC/4.
   Společnost Planet tvrdí, že zamítavé konkludentní rozhodnutí Komise musí být zrušeno z důvodu, že neobsahuje odůvodnění, které je v unijním právu nezbytné podle článku 296 SFEU a představuje podstatnou formální náležitost unijních aktů.


title: Věc T-78/18: Žaloba podaná dne 9. února 2018 – AB Mauri Italy v. EUIPO – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/48

         Žaloba podaná dne 9. února 2018 – AB Mauri Italy v. EUIPO – Lesaffre et Compagnie (FERMIN)
   (Věc T-78/18)
   (2018/C 112/61)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: AB Mauri Italy SpA (Casteggio, Itálie) (zástupci: B. Brandreth, barrister a G. Hussey, solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Lesaffre et Compagnie (Paříž, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastník účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie FERMIN – Přihláška č. 10 999 613

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. prosince 2017, ve spojených věcech R 2027/2016-4 a R 2254/2016-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí částečně zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc C-79/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/28

         Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-79/18)
   (2018/C 112/36)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen, P. Ondrůšek a M. Noll-Ehlers, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že žalovaná nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí (1) tím, že – s výjimkou článků 46 a 47 ve spolkových zemích Vídeň, Štýrsko a Korutany – nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro provedení této směrnice, resp. Komisi tyto předpisy nesdělila;

               —

               uložit žalované podle čl. 260 odst. 3 SFEU z důvodu nesplnění povinností sdělit prováděcí opatření zaplacení penále ve výši 52 972 eur denně;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Podle čl. 51 odst. 1 směrnice 2014/23/EU byly členské státy povinné přijmout nejpozději do 18. dubna 2016 nezbytná vnitrostátní opatření k uvedení jejich vnitrostátního práva do souladu se závazky vyplývajícími z této směrnice. Vzhledem k tomu, že Rakouská republika nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení této směrnice, resp. Komisi tyto předpisy neoznámila, Komise rozhodla obrátit se na Soudní dvůr.
   Komise prostřednictvím své žaloby navrhuje, aby bylo Rakouské republice uloženo zaplacení penále ve výši 52 972 eur denně. Výše penále byla vypočtena s přihlédnutím k závažnosti a době trvání protiprávního jednání, jakož i odstrašujícímu účinku na základě výkonnosti tohoto členského státu.

      (1)  Úř. věst. 2014, L 94, s. 1.


title: Věc T-31/18: Žaloba podaná dne 20. ledna 2018 – Izuzquiza a Semsrott v. Frontex

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/36

         Žaloba podaná dne 20. ledna 2018 – Izuzquiza a Semsrott v. Frontex
   (Věc T-31/18)
   (2018/C 112/47)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobci: Luisa Izuzquiza (Madrid, Španělsko) a Arne Semsrott (Berlín, Německo) (zástupci: S. Hilbrans a R. Callsen, advokáti)

      Žalovaná: Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž (Frontex)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí agentury Frontex ze dne 10. listopadu 2017 (ref: CGO/LAU/18911 c/2017), kterým byl žalobcům odepřen přístup k názvu, vlajce a typu všech plavidel, které agentura Frontex použila ve Středozemním moři v rámci společné operace Triton v období od 1. června 2017 do 30. srpna 2017;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobci, včetně nákladů na případné vedlejší účastenství, a to i v případě zamítnutí žaloby.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci šest žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) tím, že neprovedla individuální přezkum každého požadovaného dokumentu za účelem posouzení použitelnosti uvedené výjimky.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila první odrážku článku 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, která se týká veřejné bezpečnosti, protože důvody uvedené na podporu použití výjimky jsou v rozhodné části po skutkové stránce nesprávné: plavidla použitá při operaci nemohou být sledována veřejně dostupnými prostředky.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila první odrážku článku 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, která se týká veřejné bezpečnosti, protože důvody uvedené na podporu použití výjimky nezohledňují okolnost, že žalobci požadovali informace pouze o plavidlech, která byla použita v minulosti.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila první odrážku článku 4 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení, která se týká veřejné bezpečnosti, neboť žalovaná nevzala v úvahu – a neodpověděla na tento argument vznesený žalobci – že část požadovaných informací byla již zveřejněna na Twitteru, pokud jde o některá z plavidel použitých v rámci společné operace Triton v roce 2017, a že srovnatelné informace, pokud jde o plavidla použitá v rámci společné operace Triton v roce 2016, byly již zveřejněny.

               5.

               Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila čl. 4 odst. 6 uvedeného nařízení, neboť i kdyby – ve skutečnosti neexistující – riziko, že by se zločinecké sítě snažily vyhnout ostraze hranic, bylo pravděpodobné, mohlo by to odůvodnit pouze odepření informací o názvu použitých plavidel, avšak nikoliv o typu a vlajce.

               6.

               Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že agentura Frontex porušila čl. 4 odst. 6 uvedeného nařízení tím, že nezvážila poskytnutí částečného přístupu k požadovaným informacím, i když informace o některých plavidlech již byly zveřejněny.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


title: Věc T-33/18: Žaloba podaná dne 23. ledna 2018 – Pracsis a Conceptexpo Project v. Komise a EACEA

text:
               26.3.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 112/37

         Žaloba podaná dne 23. ledna 2018 – Pracsis a Conceptexpo Project v. Komise a EACEA
   (Věc T-33/18)
   (2018/C 112/48)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pracsis SPRL (Brusel, Belgie) a Conceptexpo Project (Wavre, Belgie) (zástupce: J.-N. Louis, advokát)

      Žalované: Evropská komise a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil napadená rozhodnutí, jelikož označují Cecoforma jako úspěšného uchazeče, s nímž byla uzavřena rámcová smlouva v rámci výzvy k podávání nabídek EACEA/2017/01, a zrušil smlouvu uzavřenou EACEA s Cecoforma;

               —

               uložil Evropské komisi a EACEA, aby společně a nerozdílně uhradily žalobkyním částku jeden milion euro;

               —

               uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti zacházení a povinnosti transparentnosti.

               2.

               Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva být slyšen.

               3.

               Třetí žalobní důvod vycházející z povinnosti uvést odůvodnění a zjevně nesprávného posouzení.


title: Věc C-711/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 19. prosince 2017 – Anke Hartog v. British Airways plc

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/14

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 19. prosince 2017 – Anke Hartog v. British Airways plc
   (Věc C-711/17)
   (2018/C 134/18)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Amtsgericht Hamburg

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Anke Hartog

      Žalovaná: British Airways plc

      Předběžná otázka

   Má být podmínka stanovená v čl. 3 odst. 2 písm. a) jako podmínka použitelnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1) vykládána tak, že cestující, kteří mají potvrzenou rezervaci, se „přihlásí k přepravě“, pokud se v případě, že není uveden čas, dostaví nejpozději do 45 minut před zveřejněným časem odletu do fronty k přepážce určené leteckým dopravcem pro registraci k předmětné přepravě?

      (1)  Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


title: Věc T-105/18: Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Deray v. EUIPO – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)

text:
               16.4.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/37

         Žaloba podaná dne 22. února 2018 – Deray v. EUIPO – Charles Claire (LILI LA TIGRESSE)
   (Věc T-105/18)
   (2018/C 134/53)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: André Deray (Bry-sur-Marne, Francie) (zástupce: S. Santos Rodríguez, advokát)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Charles Claire LLP (Weybridge Surrey, Spojené království)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „LILI LA TIGRESSE“ – Přihláška č. 015 064 462

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. prosince 2017, ve věci R 1244/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení

               —

               uložil EUIPO a společnosti Charles Claire LLP náhradu nákladů řízení, které žalobci vznikly ve správním řízení před EUIPO.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2017/1001.


title: Věc C-644/16: Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 23. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Synthon BV v. Astellas Pharma Inc.

text:
               4.6.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/18

         Usnesení předsedy čtvrtého senátu Soudního dvora ze dne 23. ledna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Synthon BV v. Astellas Pharma Inc.
   (Věc C-644/16) (1)

   (2018/C 190/28)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Předseda čtvrtého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 86, 20.3.2017.


201805250281897282018/C 200/135802016CJC20020180611CS01CSINFO_JUDICIAL20180419111111Věc C-580/16: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Firma Hans Bühler KG v. Finanzamt de Graz-Stadt „Řízení o předběžné otázce — Daně — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Místo pořízení zboží uvnitř Společenství — Článek 42 — Pořízení zboží uvnitř Společenství, které je předmětem následného dodání — Článek 141 — Osvobození od daně — Trojstranný obchod — Zjednodušující opatření — Článek 265 — Oprava souhrnného hlášení“
 ---documentbreak--- C2002018CS1110120180419CS0013111111Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Firma Hans Bühler KG v. Finanzamt de Graz-Stadt
   (Věc C-580/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Daně — Daň z přidané hodnoty (DPH) — Směrnice 2006/112/ES — Místo pořízení zboží uvnitř Společenství — Článek 42 — Pořízení zboží uvnitř Společenství, které je předmětem následného dodání — Článek 141 — Osvobození od daně — Trojstranný obchod — Zjednodušující opatření — Článek 265 — Oprava souhrnného hlášení““2018/C 200/13Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Firma Hans Bühler KG

      Odpůrce: Finanzamt de Graz-Stadt

      Výrok

            1)

            Článek 141 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/45/EU ze dne 13. července 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka, která je v něm uvedena, je splněna tehdy, když je osoba povinná k dani usazena a pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) identifikována v členském státě, z něhož je zboží odesláno nebo přepraveno, avšak tato osoba pro dotčené pořízení zboží uvnitř Společenství používá identifikační číslo pro účely DPH jiného členského státu.

            2)

            Články 42 a 265 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/45, vykládané ve spojení s článkem 263 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/45, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby daňový orgán členského státu použil čl. 41 první pododstavec směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/45, pouze z toho důvodu, že v rámci pořízení zboží uvnitř Společenství uskutečněného pro potřeby následného dodání na území členského státu osoba povinná k dani identifikovaná pro účely daně z přidané hodnoty (DPH) v tomto členském státě nepodala souhrnné hlášení uvedené v článku 265 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2010/45, ve stanovené lhůtě.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 78, 13.3.2017.


201806010221917442018/C 211/151772018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180307121321Věc C-177/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Španělsko) dne 7. března 2018 – Almudena Baldonedo Martín v. Ayuntamiento de Madrid
 ---documentbreak--- C2112018CS1210120180307CS0015121132Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid (Španělsko) dne 7. března 2018 – Almudena Baldonedo Martín v. Ayuntamiento de Madrid
   (Věc C-177/18)2018/C 211/15Jednací jazyk: španělština
      Předkládající soud

   Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Almudena Baldonedo Martín

      Žalovaná: Ayuntamiento de Madrid

      Předběžné otázky

            1)

            Je správný takový prováděný výklad ustanovení 4 rámcové dohody, podle něhož situace, jako je situace popsaná v projednávané věci, v níž dočasný úředník uskutečňuje stejnou práci jako kariérní úředník (kariérní úředník, který nemá právo na odstupné, protože situace, která by toto právo odůvodňovala, v jeho právním režimu neexistuje), nespadá pod situaci, která je popsána v uvedeném ustanovení?

            2)

            Je vzhledem k tomu, že dotčená práva na rovné zacházení a na zákaz diskriminace jsou obecnými zásadami EU provedenými ve směrnici, zakotvenými v článcích 20 a 21 LZPEU a v článku 23 Všeobecné deklarace lidských práv a považovány za základní sociální práva ve smyslu článků 151 a 153 SFEU, v souladu s rámcovou dohodou, jež je přílohou směrnice 1999/70/ES (
                  1
               ), takový výklad prováděný k dosažení jejích cílů, podle něhož může být dočasnému úředníkovi přiznáno právo na odstupné, ať již na základě srovnání se smluvním zaměstnancem na dobu určitou, neboť jeho postavení (služební nebo pracovněprávní) závisí pouze na zaměstnavateli ve veřejném sektoru, nebo prostřednictvím povinného přímého použití primárního evropského práva?

            3)

            Bylo by případně s ohledem na existenci zneužití při uzavírání smluv na dobu určitou určeného k zabezpečení stálých potřeb, aniž pro ně existuje objektivní důvod, přičemž jde o uzavírání smluv nesouvisející s naléhavou a neodkladnou potřebou, která je odůvodňuje, aniž ve španělském vnitrostátním právu existují účinné sankce nebo omezení, takové odstupné, jež je srovnatelné s odstupným v případě neoprávněného propuštění, chápané jako vhodná, přiměřená, účinná a odrazující sankce, v souladu s cíli sledovanými směrnicí 1999/70/ES jako opatření k předcházení zneužití a k odstranění následků porušení unijního práva v případě, že zaměstnavatel zaměstnance nezaměstná na dobu neurčitou?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).


201806010341917452018/C 211/222702018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180419181811Věc C-270/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 19. dubna 2018 – UPM France v. Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018CS1810120180419CS0022181181Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 19. dubna 2018 – UPM France v. Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Věc C-270/18)2018/C 211/22Jednací jazyk: francouzština
      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: UPM France

      Odpůrci: Premier ministre, Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Předběžné otázky

            1)

            Mají být ustanovení [OMISSIS] čl. 21 [odst. 5 třetího pododstavce] směrnice [2003/96] (
                  1
               ) vykládána v tom smyslu, že osvobození od daně, které mohou členské státy zavést ve prospěch malých výrobců elektřiny za podmínky, že zdaňují energetické produkty používané pro výrobu této elektřiny, může vyplývat z takové situace, jako je situace popsaná v bodě 7 předkládacího rozhodnutí, pro období před 1. lednem 2011, během kterého Francie, jak jí to umožňovala směrnice, ještě nezavedla vnitrostátní daň z konečné spotřeby elektřiny a v důsledku toho ani osvobození od této daně ve prospěch malých výrobců?

            2)

            V případě kladné odpovědi na první otázku, jak má být vykládáno ustanovení [OMISSIS] čl. 14 [odst. 1 písm. a)] směrnice ve spojení s ustanovením [OMISSIS] čl. 21 [odst. 5 třetího pododstavce] ve vztahu k malým výrobcům, kteří spotřebovávají jimi vyrobenou elektřinu při své činnosti? A zejména, vyplývá z těchto ustanovení povinnost minimálního zdanění, a to buďto v podobě zdanění elektřiny vyrobené s osvobozením od daně použitého zemního plynu, nebo v podobě osvobození od daně vyrobené elektřiny, přičemž stát je v takovém případě povinen zdanit použitý zemní plyn?

      (
         1
      ) – Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51).


201806010391917342018/C 211/08912017CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL201804266722Spojené věci C-91/17 P a C-92/17 P: Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. dubna 2018 – Cellnex Telecom SA, dříve Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA v. Evropská komise, SES Astra „Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Digitální televizní vysílání — Podpora na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Autonomní společenství Kastilie-La Mancha, Španělsko) — Dotace provozovatelům platforem digitálního pozemního televizního vysílání — Rozhodnutí, kterým se podpory prohlašují za zčásti neslučitelné s vnitřním trhem — Pojem ‚státní podpora‘ — Zvýhodnění — Služba obecného hospodářského zájmu — Definice — Prostor pro uvážení členských států“
 ---documentbreak--- C2112018CS620120180426CS00086272Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. dubna 2018 – Cellnex Telecom SA, dříve Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA v. Evropská komise, SES Astra
   (Spojené věci C-91/17 P a C-92/17 P) (
         1
      )
   „„Kasační opravný prostředek — Státní podpory — Digitální televizní vysílání — Podpora na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha (Autonomní společenství Kastilie-La Mancha, Španělsko) — Dotace provozovatelům platforem digitálního pozemního televizního vysílání — Rozhodnutí, kterým se podpory prohlašují za zčásti neslučitelné s vnitřním trhem — Pojem ‚státní podpora‘ — Zvýhodnění — Služba obecného hospodářského zájmu — Definice — Prostor pro uvážení členských států““2018/C 211/08Jednací jazyk: španělština
      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cellnex Telecom SA, dříve Abertis Telecom SA, Telecom Castilla-La Mancha SA (zástupci: J. Buendía Sierra a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: E. Gippini Fournier, B. Stromsky a P. Němečková, zmocněnci), SES Astra (zástupci: F. González Díaz a V. Romero Algarra, advokáti)

      Výrok

            1)

            Kasační opravné prostředky se zamítají.

            2)

            Společnostem Cellnex Telecom SA a Telecom Castilla-La Mancha SA se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 129, 24.4.2017.


201806010241917422018/C 211/161862018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180309131421Věc C-186/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 9. března 2018 – José Cánovas Pardo S.L. v. Club de Variedades Vegetales Protegidas
 ---documentbreak--- C2112018CS1310120180309CS0016131142Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 9. března 2018 – José Cánovas Pardo S.L. v. Club de Variedades Vegetales Protegidas
   (Věc C-186/18)2018/C 211/16Jednací jazyk: španělština
      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: José Cánovas Pardo S.L.

      Odpůrce: Club de Variedades Vegetales Protegidas

      Předběžné otázky

            1)

            Je v rozporu s článkem 96 nařízení (ES) č. 2100/94 (
                  1
               ) výklad, podle nějž pokud uplynula lhůta tří let ode dne, kdy se po udělení odrůdového práva jeho držitel dozvěděl o protiprávním jednání a o totožnosti odpovědné strany, jsou nároky uvedené v článcích 94 a 95 nařízení promlčeny, i když protiprávní jednání pokračovalo až do okamžiku uplatnění nároku?

            2)

            V případě záporné odpovědi na první otázku, lze mít za to, že v souladu s článkem č. 96 nařízení (ES) č. 2100/94 se promlčení vztahuje pouze na konkrétní protiprávní jednání, k nimž došlo mimo lhůtu tří let, nikoli však na jednání, k nimž došlo během posledních tří let?

            3)

            V případě kladné odpovědi na druhou otázku, může být žaloba na zdržení se jednání, jakož i žaloba na náhradu škody úspěšná pouze v souvislosti s posledně uvedenými jednáními během posledních tří let?

      (
         1
      ) – Nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 227, 1.9.1994, s. 1).


201806010061915562018/C 211/292002018TC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180320232311Věc T-200/18: Žaloba podaná dne 20. března 2018 – Fersher Developments a Lisin v. Komise a ECB
 ---documentbreak--- C2112018CS2310120180320CS0029231231Žaloba podaná dne 20. března 2018 – Fersher Developments a Lisin v. Komise a ECB
   (Věc T-200/18)2018/C 211/29Jednací jazyk: angličtina
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Fersher Developments LTD (Nikósie, Kypr) a Vladimir Lisin (zástupce: R. Nowinski, Barrister)

      Žalované: Evropská komise a Evropská centrální banka

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhují, aby Tribunál:

            —

            uložil Evropské unii nahradit škodu, která žalobkyním vznikla v důsledku přijetí a aplikace Memorandum of Understanding on Specific Economic Policy Conditionality (Memorandum o porozumění o politice zvláštní hospodářské podmíněnosti), a to ve výši uvedené v žalobě či ve výši, která by měla být podle Tribunálu žalobkyním vyplacena.

            —

            uložil Evropské unii náhradu nákladů tohoto řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody, které se jsou v podstatě totožné s důvody uvedenými ve věci T-161/15, Brinkmann (Steel Trading) a další v. Komise a ECB, nebo jsou jim podobné.


201806010401917412018/C 211/09972017CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL201804267711Věc C-97/17: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2018 – Evropská komise v. Bulharská republika „Nesplnění povinnosti státem — Ochrana přírody — Směrnice 2009/147/ES — Ochrana volně žijících ptáků — Zvláště chráněná oblast (ZCHO) — Označení jako ZCHO území nejvhodnějších z hlediska počtu druhů a rozlohy pro ochranu druhů ptáků podle přílohy I směrnice 2009/147 — Významné ptačí území (VPÚ) — VPÚ Rila — Částečné označení VPÚ Rila jako ZCHO“
 ---documentbreak--- C2112018CS710120180426CS00097171Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2018 – Evropská komise v. Bulharská republika
   (Věc C-97/17) (
         1
      )
   „„Nesplnění povinnosti státem — Ochrana přírody — Směrnice 2009/147/ES — Ochrana volně žijících ptáků — Zvláště chráněná oblast (ZCHO) — Označení jako ZCHO území nejvhodnějších z hlediska počtu druhů a rozlohy pro ochranu druhů ptáků podle přílohy I směrnice 2009/147 — Významné ptačí území (VPÚ) — VPÚ Rila — Částečné označení VPÚ Rila jako ZCHO““2018/C 211/09Jednací jazyk: bulharština
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Michajlova a C. Hermes, zmocněnci)

      Žalovaná: Bulharská republika (zástupci: E. Petranova a L. Zacharijeva, zmocněnkyně)

      Výrok

            1)

            Bulharská republika tím, že nezahrnula celé významné ptačí území pokrývající pohoří Rila do zvláště chráněné oblasti, neoznačila území nejvhodnější z hlediska počtu druhů a rozlohy pro ochranu druhů uvedených v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků, takže tento členský stát nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 1 této směrnice.

            2)

            Bulharské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 121, 18.4.2017.


201806010371917332018/C 211/171932018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180319141521Věc C-193/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 19. března 2018 – Google LLC v. Spolková republika Německo
 ---documentbreak--- C2112018CS1410120180319CS0017141152Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Německo) dne 19. března 2018 – Google LLC v. Spolková republika Německo
   (Věc C-193/18)2018/C 211/17Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soud

   Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Google LLC

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Předběžné otázky

            1)

            Musí být definiční znak „služba […], která spočívá zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací“, který je uveden v čl. 2 písm. c) rámcové směrnice 2002/21/ES (
                  1
               ), vykládán v tom smyslu, že zahrnuje nebo může zahrnovat rovněž internetové e-mailové služby, které jsou poskytovány prostřednictvím otevřeného internetu a samy nezajišťují přístup k internetu?

                     a)

                     Musí být tento definiční znak vykládán zejména v tom smyslu, že je třeba již informaticky-technické zpracování dat, které poskytovatel takovéto e-mailové služby provádí prostřednictvím svých e-mailových serverů tím, že e-mailovým adresám přiřazuje IP adresy příslušných fyzických rozhraní a na bázi různých internetových protokolů odesílá nebo – naopak – přijímá v otevřeném internetu e-maily, rozložené na datové pakety, považovat za „přenos signálů“, nebo představuje „přenos signálů“ až přenos těchto datových paketů přes internet, který uskutečňují poskytovatelé připojení k internetu?

                     b)

                     Musí být tento definiční znak vykládán zejména v tom smyslu, že je přenos e-mailů, rozložených na datové pakety, prostřednictvím otevřeného internetu, který zajišťují poskytovatelé připojení k internetu, přičitatelný poskytovateli takové e-mailové služby, takže i ten poskytuje službu, která spočívá v „přenosu signálů“? Za jakých podmínek případně přichází taková přičitatelnost v úvahu?

                     c)

                     V případě, že poskytovatel takovéto e-mailové služby buď sám přenáší signály, nebo mu alespoň může být přičten přenos signálů uskutečněný poskytovateli připojení k internetu: Může být tento definiční znak vykládán zejména v tom smyslu, že takováto e-mailová služba bez ohledu na případné dodatečné funkce, jako je editování, ukládání a třídění e-mailů a správa kontaktů, a bez ohledu na technické úsilí, které poskytovatel vynaložil v souvislosti s jednotlivými funkcemi, také „zcela nebo převážně“ spočívá v přenosu signálů, protože při posuzování jejího fungování z hlediska uživatelů stojí v popředí její komunikační funkce?

            2)

            V případě, že definiční znak uvedený v otázce 1 musí být vykládán v tom smyslu, že v zásadě nezahrnuje internetové e-mailové služby, které jsou poskytovány prostřednictvím otevřeného internetu a samy nezajišťují přístup k internetu: Může být tento znak přesto výjimečně naplněn tehdy, pokud poskytovatel takovéto služby zároveň provozuje sítě elektronických komunikací spojené s internetem, které v každém případě mohou být využívány i pro účely této e-mailové služby? Za jakých podmínek to případně připadá v úvahu?

            3)

            Jakým způsobem má být vykládán definiční znak „obvykle poskytovaná za úplatu“, který je uveden v čl. 2 písm. c) rámcové směrnice 2002/21/ES?

                     a)

                     Vyžaduje tento definiční znak zejména, aby uživatelé hradili poplatek, nebo může úplata spočívat i v poskytnutí jiného protiplnění ze strany uživatelů, které je v hospodářském zájmu poskytovatele služby a které spočívá například v tom, že uživatelé aktivně poskytují své osobní údaje nebo jiná data nebo že poskytovatel služby tato data při využívání služby získává jiným způsobem?

                     b)

                     Vyžaduje tento definiční znak, aby úplatu nutně hradily osoby, které z ní mají prospěch, nebo může postačovat i částečné nebo úplné financování služby třetími osobami, třeba prostřednictvím reklamy umístěné na internetové stránce poskytovatele služby?

                     c)

                     Vztahuje se zejména pojem „obvykle“ v tomto kontextu na okolnosti, za nichž poskytovatel konkrétní služby tuto službu poskytuje, nebo na okolnosti, za nichž jsou totožné nebo obdobné služby obecně poskytovány?

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. 2002, L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).


201806010071915472018/C 211/302082018TC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180323232422Věc T-208/18: Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Nessim Daoud a další v. Rada a další
 ---documentbreak--- C2112018CS2320120180323CS0030232242Žaloba podaná dne 23. března 2018 – Nessim Daoud a další v. Rada a další
   (Věc T-208/18)2018/C 211/30Jednací jazyk: angličtina
      Účastníci řízení

      Žalobci: Magdy Milad Nessim Daoud (Blainville, Kanada), Larsennar Ltd (Tortola, Britské panenské ostrovy) a Maxim Zakharchenko (Nicosia, Kypr) (zástupci: A. Markides, M. Ioannides, C. Velaris a C. Velaris, advokáti, A. Robertson, QC, a G. Rothschild, barrister)

      Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina (zastoupená Radou Evropské unie) a Evropské unie (zastoupená Evropskou komisí)

      Návrhová žádání

   Žalobci navrhují, aby Tribunál:

            —

            uložil žalovaným zaplatit žalobcům částky uvedené v rozpise, jenž tvoří přílohu k žalobě, včetně úroků od 26. března 2013 do data vydání rozsudku Tribunálu;

      nebo alternativně:

            —

            určil, že žalovaným vznikla mimosmluvní odpovědnost, a určil postup, který je třeba použít k určení skutečné nahraditelné škody vzniklé žalobcům;

      a v každém případě:

            —

            uložil žalovaným nahradit náklady řízení žalobců.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné se žalobními důvody uvedenými ve věci T-147/18, APG Intercon a další v. Rada a další.


201806010261917492018/C 211/182052018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180320151511Věc C-205/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Piteşti (Rumunsko) dne 20. března 2018 – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă v. Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
 ---documentbreak--- C2112018CS1510120180320CS0018151151Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Piteşti (Rumunsko) dne 20. března 2018 – Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă v. Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea
   (Věc C-205/18)2018/C 211/18Jednací jazyk: rumunština
      Předkládající soud

   Curtea de Apel Piteşti

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelé: Maria-Cristina Dospinescu, Filofteia-Camelia Ganea, Petre Sinca, Luminiţa-Maria Ioniţă, Maria Burduv, Raluca-Marinela Traşcă

      Odpůrce: Spitalul Judeţean de Urgenţă Vâlcea

      Předběžná otázka

   Musí být čl. 114 odst. 3 SFEU, články 151 SFEU a 153 SFEU, jakož i ustanovení rámcové směrnice 89/391/EHS (
         1
      ) a následných zvláštních směrnic vykládány v tom smyslu, že brání členskému státu, aby zavedl lhůty a postupy, které omezují přístup ke spravedlnosti, za účelem klasifikace pracovišť jako pracovišť se speciálními podmínkami s tím důsledkem, že nově přijatým zaměstnancům nejsou přiznána práva na bezpečnost a zdraví při práci, která vyplývají z ověření výše uvedených podmínek v souladu s vnitrostátní právní úpravou?
   (
         1
      ) – Směrnice Rady 89/391 ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. 1989 L 183, s. 1).


201806010131915522018/C 211/23472016TC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180503191911Věc T-47/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Sigma Orionis v. REA „Rozhodčí doložka — Rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizon 2020‘ — Pozastavení plateb a rozvázání grantových smluv na základě finančního auditu — Návrh směrující k získání částek, které je REA povinna vyplatit v rámci plnění grantové dohody“
 ---documentbreak--- C2112018CS1910120180503CS0023191191Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Sigma Orionis v. REA
   (Věc T-47/16) (
         1
      )
   „„Rozhodčí doložka — Rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizon 2020‘ — Pozastavení plateb a rozvázání grantových smluv na základě finančního auditu — Návrh směrující k získání částek, které je REA povinna vyplatit v rámci plnění grantové dohody““2018/C 211/23Jednací jazyk: francouzština
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum (REA) (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronem, advokáti)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 272 SFEU směřující k tomu, aby byla REA uložena povinnost zaplatit žalobkyni částky dlužné na základě grantové dohody, uzavřené v rámci rámcového programu pro výzkum a inovace „Horizon 2020“.

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            Společnosti Sigma Orionis SA se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


201806010301917522018/C 211/192332018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180329161611Věc C-233/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidshof te Brussel (Belgie) dne 29. března 2018 – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
 ---documentbreak--- C2112018CS1610120180329CS0019161161Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidshof te Brussel (Belgie) dne 29. března 2018 – Zubair Haqbin v. Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers
   (Věc C-233/18)2018/C 211/19Jednací jazyk: nizozemština
      Předkládající soud

   Arbeidshof te Brussel

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Zubair Haqbin

      Odpůrce: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

      Předběžné otázky

            1)

            Je třeba vykládat ustanovení čl. 20 odst. 1 až 3 (
                  1
               ) směrnice v tom smyslu, že stanoví taxativně případy, ve kterých mohou být omezeny nebo odňaty výhody materiálních podmínek přijetí nebo plyne z ustanovení čl. 20 odst. 4 a 5, že nárok na tyto výhody může být rovněž odňat prostřednictvím sankce za hrubé porušení předpisů ubytovacích středisek a hrubé násilnické chování?

            2)

            Je třeba ustanovení čl. 20 odst. 5 a 6 vykládat v tom smyslu, že členské státy před vydáním rozhodnutí o omezení nebo odnětí výhod materiálních podmínek přijetí nebo o sankci a v rámci těchto rozhodnutí musí stanovit opatření nezbytná k zajištění práva na důstojnou životní úroveň během doby vyloučení nebo lze těmto ustanovením vyhovět prostřednictvím systému, ve kterém je po vydání rozhodnutí o omezení nebo odnětí výhod materiálních podmínek přijetí zkoumáno, zda je pro osobu, která je předmětem rozhodnutí, zajištěna důstojná životní úroveň a případně k tomuto okamžiku jsou učiněna vhodná opatření k nápravě?

            3)

            Je třeba vykládat ustanovení čl. 20 odst. 4 až 6 ve spojení s ustanoveními čl. 14, 21, 22, 23 a 24 směrnice a s čl. 1, 3, 4 a 24 Listiny základních práv Evropské unie v tom smyslu, že opatření nebo sankce k dočasnému (nebo definitivnímu) vyloučení nároku na výhody materiálních podmínek přijetí vůči nezletilé osobě, zvláště pak vůči nezletilé osobě bez doprovodu, je možné či nikoli?

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (Úř. věst. 2013, L 180, s. 96).


201806010361917382018/C 211/10662018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL201802017822Věc C-66/18: Žaloba podaná dne 1. února 2018 – Evropská komise v. Maďarsko
 ---documentbreak--- C2112018CS720120180201CS00107282Žaloba podaná dne 1. února 2018 – Evropská komise v. Maďarsko
   (Věc C-66/18)2018/C 211/10Jednací jazyk: maďarština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, L. Malferrari, B. De Meester a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)

      Žalovaný: Maďarsko

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní určil, že Maďarsko

            —

            tím, že vůči zahraničním institucím vysokoškolského vzdělávání se sídlem mimo EHP uplatňovalo na základě § 76 odst. 1 písm. a) zákona č. CCIV z roku 2011, ve znění pozdějších předpisů, jako požadavek pro poskytování služeb v oblasti vysokoškolského vzdělávání nutnost uzavření mezinárodní dohody, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku XVII GATS [Všeobecné dohody o obchodu ve službách];

            —

            tím, že od zahraničních institucí vysokoškolského vzdělávání vyžadovalo na základě § 76 odst. 1 písm. b) zákona č. CCIV z roku 2011, ve znění pozdějších předpisů, aby v zemi svého původu poskytovaly vysokoškolské vzdělávání, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 16 směrnice 2006/123/ES (
                  1
               ) a v každém případě ž článků 49 a 56 SFEU, jakož i z článku XVII GATS;

            —

            v souvislosti s výše uvedenými omezeními nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13, čl. 14 odst. 3 a článku 16 Listiny základních práv Evropské unie;

            —

            uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Právním základem pro poskytování služeb v oblasti vysokoškolského vzdělávání v Maďarsku je zákon č. CCIV z roku 2011, o národním vysokoškolském vzdělávání, jehož § 76 odst. 1 písm. a) stanoví, že zahraniční instituce vysokoškolského vzdělávání může na území Maďarska poskytovat vzdělávání ukončené udělením titulu jen tehdy, pokud maďarská vláda uzavřela s vládou státu, ve kterém má tato instituce vysokoškolského vzdělávání své sídlo, závaznou mezinárodní dohodu, které se v zásadě týká podpory této instituce v jejím působení v Maďarsku a která v případě federálního státu vychází z dřívější dohody uzavřené s ústřední vládou, nemá-li tato pravomoc uzavírat závazné mezinárodní dohody.
   Kromě toho § 76 odst. 1 písm. b) zákona č. CCIV z roku 2011 stanoví, že zahraniční instituce vysokoškolského vzdělávání působící v Maďarsku nejenže musí mít postavení státem uznané instituce vysokoškolského vzdělávání v zemi, ve které mají své sídlo, ale musí také v uvedené zemi skutečně poskytovat vysokoškolské vzdělávání.
   Dne 27. dubna 2017 zahájila Komise proti Maďarsku v souvislosti se zákonem č. CCIV z roku 2011, ve znění pozdějších předpisů, řízení pro nesplnění povinnosti.
   Vzhledem k tomu, že odpověď Maďarska nepovažovala za uspokojující, zaslala Komise Maďarsku dne 14. července 2017 jako další krok v řízení pro nesplnění povinnosti odůvodněné stanovisko.
   Vzhledem k tomu, že ani odpověď na odůvodněné stanovisko nepovažovala Komise za uspokojující, rozhodla se předložit věc Soudnímu dvoru, aby určil, že Maďarsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku XVII GATS, z článku 16 směrnice 2006/123/ES, z článků 49 a 56 SFEU, jakož i z článku 13, čl. 14 odst. 3 a článku 16 Listiny základních práv Evropské unie.
   (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. 2006, L 376, s. 36).


201806010251917472018/C 211/202422018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180405161722Věc C-242/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 5. dubna 2018 – „UniCredit Leasing“ ЕАD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP
 ---documentbreak--- C2112018CS1620120180405CS0020162172Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varchoven administrativen sad (Bulharsko) dne 5. dubna 2018 – „UniCredit Leasing“ ЕАD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP
   (Věc C-242/18)2018/C 211/20Jednací jazyk: bulharština
      Předkládající soud

   Varchoven administrativen sad

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku:„UniCredit Leasing“ ЕАD

      Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ – Sofija pri Centralno upravlenie na NAP

      Předběžné otázky

            1)

            Umožňuje při výpovědi smlouvy o finančním leasingu ustanovení čl. 90 odst. 1 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (
                  1
               ) snížení daňového základu a vrácení daně z přidané hodnoty, která
                  byla vyměřena pravomocným dodatečným daňovým výměrem
                ze základu, který sestává z úhrnu měsíčních leasingových splátek za celou dobu platnosti smlouvy?

            2)

            V případě kladné odpovědi na první otázku: kterého z případů uvedených v čl. 90 odst. 1 výše uvedené směrnice se leasingový pronajímatel může dovolat vůči členskému státu při výpovědi leasingové smlouvy pro částečné nezaplacení splatných leasingových splátek, aby dosáhl snížení daňového základu daně z přidané hodnoty o splátky, které byly splatné, ale nebyly zaplaceny v období od zastavení plateb až do dne vypovězení smlouvy, pokud výpověď nemá zpětný účinek, což je výslovně potvrzeno ujednáním obsaženým v samotné smlouvě?

            3)

            Připouští výklad článku 90 odst. 2 směrnice o DPH závěr, že se v případě, jako je projednávaný, jedná o odchylku od čl. 90 odst. 1 směrnice o DPH?

            4)

            Umožňuje výklad článku 90 odst. 1 směrnice o DPH předpoklad, že pojem „vypovězení“ uvedený v tomto ustanovení zahrnuje případ, kdy leasingový pronajímatel v rámci leasingové smlouvy stanovící povinný převod vlastnictví již nemůže požadovat po leasingovém nájemci zaplacení leasingových splátek, neboť ukončil leasingovou smlouvu z důvodu jejího neplnění ze strany leasingového nájemce, má však podle smlouvy nárok na náhradu škody ve výši veškerých nezaplacených leasingových splátek, které by byly splatné do konce sjednané doby trvání leasingu?

      (
         1
      ) – Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


201806010411917392018/C 211/11782018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL201802068921Věc C-78/18: Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Maďarsko
 ---documentbreak--- C2112018CS810120180206CS00118192Žaloba podaná dne 6. února 2018 – Evropská komise v. Maďarsko
   (Věc C-78/18)2018/C 211/11Jednací jazyk: maďarština
      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, L. Malferrari, a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)

      Žalovaný: Maďarsko

      Návrhová žádání žalobkyně

   Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

            —

            určil, že Maďarsko tím, že prostřednictvím a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény (zákon č. LXXVI z roku 2017, o transparentnosti organizací, které přejímají finanční podporu ze zahraničí), jehož ustanovení zavádějí pro určité kategorie organizací občanské společnosti – a sice pro ty z nich, které přímo nebo nepřímo přijímají zahraniční finanční podporu ve výši překračující určitou hranici – povinnosti registrace, ohlašování a transparentnosti a dále stanoví možnost ukládat sankce organizacím, které tyto povinnosti nesplní, zavedlo diskriminační, nikoli nevyhnutelné a neodůvodněné omezování zahraničních darů ve prospěch maďarských organizací občanské společnosti, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 63 SFEU a z článků 7, 8 a 12 Listiny základních práv Evropské unie;

            —

            uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Zákon č. LXXVI z roku 2017, o transparentnosti organizací, které přejímají finanční podporu ze zahraničí, zavádí pro určité kategorie organizací občanské společnosti – a sice pro ty z nich, které přímo nebo nepřímo přijímají zahraniční finanční podporu ve výši překračující určitou hranici – nové povinnosti registrace, ohlašování, transparentnosti a publicity a také stanoví možnost ukládat sankce organizacím, které tyto povinnosti nesplní.
   Dne 14. července 2017 zahájila Komise proti Maďarsku v souvislosti se zákonem č. LXXVI z roku 2017 řízení pro nesplnění povinnosti.
   Komise poté, co shledala, že odpověď Maďarska není uspokojující, jako další krok v řízení pro nesplnění povinnosti zaslala dne 5. října 2017 Maďarsku odůvodněné stanovisko.
   Komise nepovažovala za uspokojující ani odpověď na odůvodněné stanovisko, a tak se rozhodla předložit věc Soudnímu dvoru, aby určil, že Maďarsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 63 SFEU a z článků 7, 8 a 12 Listiny základních práv Evropské unie.


201806010291917512018/C 211/022332016CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL201804262321Věc C-233/16: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Generalitat de Catalunya „Řízení o předběžné otázce — Regionální daň zatěžující velkoplošné maloobchodní prodejny — Svoboda usazování — Ochrana životního prostředí a územního plánování — Státní podpora — Selektivní opatření — Dopis Komise, v němž informuje o odložení stížnosti — Existující podpora“
 ---documentbreak--- C2112018CS210120180426CS00022132Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. dubna 2018 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Generalitat de Catalunya
   (Věc C-233/16) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Regionální daň zatěžující velkoplošné maloobchodní prodejny — Svoboda usazování — Ochrana životního prostředí a územního plánování — Státní podpora — Selektivní opatření — Dopis Komise, v němž informuje o odložení stížnosti — Existující podpora““2018/C 211/02Jednací jazyk: španělština
      Předkládající soud

   Tribunal Supremo

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

      Další účastník řízení: Generalitat de Catalunya

      Výrok

            1)

            Články 49 a 54 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové dani pro velkoplošné maloobchodní prodejny, jako je daň dotčená ve věci v původním řízení.

            2)

            Státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU není taková daň, jako je daň dotčená ve věci v původním řízení, která se na velké maloobchodní prodejny uplatní v zásadě v závislosti na velikosti jejich prodejní plochy, přičemž osvobozuje provozovny, jejichž prodejní plocha je menší než 2500 m2. Taková daň není státní podporou ve smyslu tohoto ustanovení, když jsou od ní osvobozeny prodejny činné v oboru zahradnictví, prodeje vozidel, stavebního materiálu, strojů a průmyslových součástek nebo snižuje daňový základ o 60 % prodejnám, jejichž činnost spočívá v prodeji nábytku, sanitárních výrobků, dveří a oken, jakož i potřeb pro kutily, není-li vliv těchto prodejen na životní prostředí a územní plánování tak velký jako u ostatních, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
            Taková daň však je státní podporou ve smyslu téhož ustanovení, když osvobozuje od daně společné velké maloobchodní prodejny, jejichž prodejní plocha činí 2500 m2 a více.

            3)

            Za takových okolností, jako jsou okolnosti popsané předkládajícím soudem, nemohou být státní podpory vyplývající z takového režimu zdanění, jako je režim dotčený ve věci v původním řízení, existujícími podporami ve smyslu článku 1 písm. b) nařízení Rady 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, jehož znění bylo doslovně převzato do článku 1 písm. b) nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


201806010041915502018/C 211/24482016TC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180503192022Věc T-48/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Sigma Orionis v. Komise „Rozhodčí doložka — Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) a rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizont 2020‘ — Pozastavení plateb a rozvázání smluv v důsledku finančního auditu — Návrh na úhradu částek dlužených Komisí v rámci realizace grantových smluv — Mimosmluvní odpovědnost“
 ---documentbreak--- C2112018CS1920120180503CS0024192202Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2018 – Sigma Orionis v. Komise
   (Věc T-48/16) (
         1
      )
   „„Rozhodčí doložka — Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) a rámcový program pro výzkum a inovace ‚Horizont 2020‘ — Pozastavení plateb a rozvázání smluv v důsledku finančního auditu — Návrh na úhradu částek dlužených Komisí v rámci realizace grantových smluv — Mimosmluvní odpovědnost““2018/C 211/24Jednací jazyk: francouzština
      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a M. Siekierzyńska, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 272 SFEU směřující k tomu, aby Komise žalobkyni zaplatila dlužné částky ze smluv uzavřených v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) a rámcového programu pro výzkum a inovace „Horizont 2020“ a dále návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu škody, kterou žalobkyně údajně utrpěla v důsledku porušení povinností ze strany Komise, které jí příslušejí.

      Výrok rozsudku

            1)

            Žaloba se zamítá.

            2)

            Společnosi Sigma Orionis SA se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.

      (
         1
      ) – Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


201806010271917432018/C 211/212542018CJC21120180618CS01CSINFO_JUDICIAL20180412171821Věc C-254/18: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. dubna 2018 – Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics
 ---documentbreak--- C2112018CS1710120180412CS0021171182Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. dubna 2018 – Syndicat des cadres de la sécurité intérieure v. Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics
   (Věc C-254/18)2018/C 211/21Jednací jazyk: francouzština
      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

      Odpůrci: Premier ministre, Ministre d'État, Ministre de l'Intérieur, Ministre de l'Action et des Comptes publics

      Předběžné otázky

            1)

            Je třeba ustanovení článků 6 a 16 směrnice 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (
                  1
               ) vykládat tak, že vyžadují pružné referenční období nebo tak, že ponechávají členským státům volbu mezi pružným a pevným referenčním obdobím?

            2)

            V případě, že je třeba tato ustanovení vykládat tak, že vyžadují pružné referenční období, může se možnost poskytnutá článkem 17 odchýlit se od písm. b) článku 16 vztahovat nejen na délku trvání referenčního období, ale také na jeho pružnou povahu?

      (
         1
      ) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9).