title: Věc C-463/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 16. října 2012 — Copydan Båndkopi v. Nokia Danmark A/S

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 16. října 2012 — Copydan Båndkopi v. Nokia Danmark A/S
   (Věc C-463/12)
   2012/C 399/23
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Østre Landsret

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: Copydan Båndkopi

      Odpůrkyně: Nokia Danmark A/S

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelné se směrnicí 2001/29/ES (1), jestliže právní předpisy členských států zaručují nositelům práv odměnu za rozmnoženiny, k jejichž zhotovení byly použity následující zdroje:

                           1)

                           soubory, v jejichž případě je předmětné použití povoleno nositelem práv a zákazník za ně platí (například licencovaný obsah z internetových obchodů);

                           2)

                           soubory, v jejichž případě je předmětné použití povoleno nositelem práv a zákazník za ně neplatí (například licencovaný obsah v souvislosti s marketingovou akcí);

                           3)

                           DVD, CD, MP3 přehrávač, počítač atd. patřící uživateli, bez použití účinných technologických prostředků;

                           4)

                           DVD, CD, MP3 přehrávač, počítač atd. patřící uživateli, za použití účinných technologických prostředků;

                           5)

                           DVD, CD, MP3 přehrávač, počítač atd. patřící třetí osobě;

                           6)

                           neoprávněně zhotovené rozmnoženiny děl z internetu nebo z jiných zdrojů;

                           7)

                           jiným způsobem oprávněně zhotovené rozmnoženiny souborů, např. z internetu (z legálních zdrojů, jestliže nebyla udělena licence)?

               2)

               Jakým způsobem mají být zohledněna účinná technologická opatření (viz článek 6 směrnice) v právních předpisech členských států o odměnách pro nositele práv [viz čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice]?

               3)

               Pokud jde o výpočet odměny za soukromé rozmnožování [viz čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice], co se rozumí „situacemi, kdy je újma způsobená nositeli práva minimální“, ve smyslu bodu 35 odůvodnění směrnice, v jejichž případě je se směrnicí neslučitelné, jestliže právní předpisy členských států stanoví odměnu pro nositele práv za takové rozmnožování pro soukromé užití (v této souvislosti viz průzkum trhu uvedený výše v části 2)?

               4)

                           a)

                           Je slučitelné se směrnicí, jestliže právní předpisy členských států zaručují nositelům práv odměnu za rozmnožování na paměťových kartách v mobilních telefonech, za předpokladu, že soukromé rozmnožování není hlavní nebo nejdůležitější funkcí paměťových karet v mobilních telefonech?

                           b)

                           Je slučitelné se směrnicí, jestliže právní předpisy členských států zaručují nositelům práv odměnu za rozmnožování na paměťových kartách v mobilních telefonech, za předpokladu, že soukromé rozmnožování je jednou z několika hlavních nebo základních funkcí paměťových karet v mobilních telefonech?

               5)

               Je slučitelné s pojmem „přiměřená rovnováha“ uvedeným v bodě 31 odůvodnění směrnice a s jednotným výkladem pojmu „spravedlivá odměna“ [viz čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice], který musí být založen na „újmě“, jestliže právní předpisy členských států stanoví, že se za paměťové karty vybírá poplatek, zatímco žádný poplatek není vybírán za vnitřní paměť, jako např. u MP3 přehrávačů nebo iPodů, které jsou určeny a především užívány k soukromému rozmnožování?

               6)

                           a)

                           Brání směrnice tomu, aby právní předpisy členských států stanovily výběr poplatků za soukromé rozmnožování od výrobců nebo dovozců, kteří prodávají paměťové karty podnikům, které tyto karty prodávají soukromým osobám i podnikatelům, přičemž těmto výrobcům nebo dovozcům není známo, zda byly paměťové karty prodány soukromým osobám nebo podnikatelům?

                           b)

                           Má na odpověď na otázku 6 písm. a) vliv to, zda právní předpisy členských států obsahují ustanovení, která zajišťují, že výrobci, dovozci nebo distributoři nemají povinnost platit poplatek za paměťové karty používané pro podnikatelské účely, že těm výrobcům, dovozcům nebo distributorům, kteří nicméně poplatek zaplatili, může být poplatek za paměťové karty vrácen v rozsahu, v němž jsou tyto karty používány pro podnikatelské účely, a že výrobci, dovozci nebo distributoři mohou prodávat paměťové karty jiným podnikům zaregistrovaným u organizace spravující systém odměn bez placení poplatku?

                           c)

                           Má na odpověď na otázky 6 písm. a) a b) vliv to,

                                       1)

                                       zda právní předpisy členských států obsahují ustanovení zajišťující, že výrobci, dovozci nebo distributoři nemají povinnost platit poplatek za paměťové karty používané pro podnikatelské účely, avšak pojem „podnikatelské účely“ je vykládán tak, že se právo na odpočet přiznává pouze ve vztahu k podnikům schváleným organizací Copydan, zatímco za paměťové karty používané pro podnikatelské účely ostatními podnikateli, které organizace Copydan neschválila, se poplatek platit musí;

                                       2)

                                       zda právní předpisy členských států obsahují ustanovení zajišťující, že výrobcům, dovozcům nebo distributorům může být vrácen poplatek za paměťové karty, pokud byl skutečně zaplacen (teoreticky), jsou-li používány pro podnikatelské účely, ale a) ve skutečnosti může být poplatek vrácen pouze kupujícímu paměťové karty a b) kupující paměťové karty musí o vrácení poplatku požádat organizaci Copydan;

                                       3)

                                       zda právní předpisy členských států obsahují ustanovení zajišťující, že výrobci, dovozci nebo distributoři mohou prodávat paměťové karty dalším podnikům zaregistrovaným u organizace, která spravuje systém odměn, bez placení poplatku, avšak a) organizace Copydan je organizací spravující systém odměn a b) zaregistrovaným podnikům není známo, zda byly paměťové karty prodány soukromým osobám nebo podnikatelům?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


title: Věc T-257/05: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne  7. října 2005  – Deutsche Telekom v. OHIM

text:
               28.1.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 22/26

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 7. října 2005 – Deutsche Telekom v. OHIM
   (Věc T-257/05) (1)

   (2006/C 22/53)

      Jednací jazyk: němčina

   Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 296, 26.11.2005


title: Věc T-223/14: Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Ewald Dörken v. OHIM – Schürmann (VENT ROLL) „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka VENT ROLL — Absolutní důvody pro zamítnutí — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 52 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“

text:
               18.1.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/31

         Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Ewald Dörken v. OHIM – Schürmann (VENT ROLL)
   (Věc T-223/14) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka VENT ROLL - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 52 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
   (2016/C 016/37)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Ewald Dörken AG (Herdecke, Německo) (zástupkyně: N. Grüger, advokátka)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Wolfram Schürmann (Neuhausen, Švýcarsko) (zástupce: M. Wesle, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2014 (věc R 2156/2012-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Wolframem Schürmannem a společností Ewald Dörken AG.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Ewald Dörken AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 184, 16.6.2014.


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. února 2005 ve věci T-81/04, Bouygues SA a Bouygues Telecom proti Komisi Evropských společenství (Státní podpora — Mobilní telefonie — Stížnost — Žaloba na nečinnost — Vyjádření Komise ukončující nečinnost — Usnesení o tom, že rozhodnutí ve věci je bezpředmětné — Žaloba na zrušení — Dopis — Nepřípustnost)

text:
               28.5.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 132/29

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 14. února 2005
   ve věci T-81/04, Bouygues SA a Bouygues Telecom proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Státní podpora - Mobilní telefonie - Stížnost - Žaloba na nečinnost - Vyjádření Komise ukončující nečinnost - Usnesení o tom, že rozhodnutí ve věci je bezpředmětné - Žaloba na zrušení - Dopis - Nepřípustnost)
   (2005/C 132/52)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-81/04, Bouygues SA, se sídlem v Paříži (Francie), a Bouygues Telecom, se sídlem v Boulogne-Billancourt (Francie), zastoupená B. Amorym a A. Verheydenem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. L. Buendía Sierra, C. Giolito a M. Niejahr, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost podle článku 232 ES směřující k určení, že Komise porušila smlouvu ES tím, že nepřijala rozhodnutí, když se nevyjádřila k důvodu, uvedenému ve stížnosti žalobkyň týkajícímu se podpor poskytnutých francouzskými orgány Orange France a SFR ve formě retroaktivního snížení poplatku za licenci UMTS (Universal Mobile Telecommunication System) udělených těmto podnikům a podpůrně žádost podle článku 230 ES směřující ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí důvodu této stížnosti, které je obsaženo v dopise Komise adresovaném žalobcům dne 11. prosince 2003, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 14. února 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Není třeba rozhodnout o návrzích směřujících k určení, že Komise nerozhodla o důvodu uvedeném ve stížnosti žalobkyň týkajícím se retroaktivního snížení poplatku za licenci UMTS poskytnutého Orange a SFR francouzskými orgány.

               2)

               Podpůrné návrhy směřující ke zrušení rozhodnutí uvedeného v dopise Komise ze dne 11. prosince 2003 jsou odmítnuty jako nepřípustné.

               3)

               Není třeba rozhodnout o návrzích na přistoupení vedlejšího účastníka předložených Société française et radiotéléphone (SFR) a Orange France SA.

               4)

               Bouygues SA a Bouygues Telecom ponesou polovinu nákladů řízení.

               5)

               Komise ponese polovinu nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


title: Věc C-522/04: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království (Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb osob — Volný pohyb pracovníků — Volný pohyb služeb — Svoboda usazování — Volný pohyb kapitálu — Články 28, 31, 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Směrnice 2002/83/ES — Daňové právní předpisy stanovící méně příznivé zacházení s příspěvky v rámci zaměstnaneckého penzijního připojištění zaplacenými pojišťovnám usazeným v zahraničí — Zdanění kapitálu a odbytného vyplácených oprávněným osobám, které přemístily své bydliště do zahraničí, v Belgii — Daňová smlouva o zamezení dvojího zdanění — Odpovědný zástupce)

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/4

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
   (Věc C-522/04) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb osob - Volný pohyb pracovníků - Volný pohyb služeb - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Články 28, 31, 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Směrnice 2002/83/ES - Daňové právní předpisy stanovící méně příznivé zacházení s příspěvky v rámci zaměstnaneckého penzijního připojištění zaplacenými pojišťovnám usazeným v zahraničí - Zdanění kapitálu a odbytného vyplácených oprávněným osobám, které přemístily své bydliště do zahraničí, v Belgii - Daňová smlouva o zamezení dvojího zdanění - Odpovědný zástupce)
   (2007/C 199/06)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a D. Triantafyllou, zmocněnci)

      Žalovaný: Belgické království (zástupci: E. Dominkovits a M. Wimmer, zmocněnci)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 18, 39, 43, 49 a 56 Smlouvy o ES, článků 28, 31, 36 a 40 Dohody o EHP, jakož i čl. 5 odst. 1 a čl. 53 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (Úř. věst. L 345, s. 1; Zvl. vyd. 06/06, s. 3) – Daňové právní předpisy stanovící méně příznivé zacházení s příspěvky v rámci zaměstnaneckého penzijního připojištění zaplacenými pojišťovnám usazeným v zahraničí, zdanění kapitálu a odbytného vyplácených oprávněným osobám, které přemístily své bydliště do zahraničí, v Belgii, jakož i povinnost těchto podniků mít odpovědného zástupce s bydlištěm nebo se sídlem v Belgii za účelem zajištění placení roční daně z pojistných smluv
   Výrok

               1)

               Belgické království tím, že

                           —

                           váže odpočitatelnost příspěvků zaměstnavatele dlužných v rámci penzijního a životního pojištění na podmínku stanovenou v článku 59 Code des impôts sur les revenus 1992, koordinovaného královskou vyhláškou ze dne 10. dubna 1992, ve znění zákona ze dne 28. dubna 2003 o doplňkových důchodech a jejich daňovém režimu a režimu některých doplňkových zvýhodnění v oblasti sociálního zabezpečení, že tyto příspěvky musí být placeny pojišťovně nebo fondu sociální péče usazeným v Belgii;

                           —

                           váže daňovou úlevu z dlouhodobého spoření přiznanou na základě článků 145/1 a 145/3 Code des impôts sur les revenus 1992, ve znění zákona ze dne 28. dubna 2003, pro zaměstnanecké příspěvky na penzijní připojištění a životní pojištění nebo na doplňkový důchod odváděné zaměstnavatelem formou srážky z odměn pracovníka nebo podnikem formou srážky z odměn vedoucího podniku, který není vázán pracovní smlouvou, na podmínku, že tyto příspěvky musí být placeny pojišťovně nebo fondu sociální péče usazeným v Belgii;

                           —

                           stanoví v článku 364a Code des impôts sur les revenus 1992, ve znění zákona ze dne 28. dubna 2003, že jsou-li kapitál, odbytné a úspory stanovené v článku 34 tohoto zákoníku, vyplaceny nebo poskytnuty osobě povinné k dani, která předtím přemístila své bydliště nebo ústředí svých majetkových zájmů do zahraničí, považuje se výplata nebo poskytnutí za uskutečněné v den, který předchází tomuto přemístění, a tím, že na základě druhého pododstavce uvedeného článku 364b považuje jakýkoli převod uvedený v čl. 34 odst. 2 bodu 3o téhož zákoníku za poskytnutí, takže každý pojistitel má povinnost v souladu s článkem 270 uvedeného zákoníku, provést srážku z kapitálu a odbytného vyplaceného nerezidentovi, který byl kdykoliv belgickým daňovým rezidentem za předpokladu, že tyto prostředky byly vytvořeny zcela nebo zčásti v průběhu období, během kterého byla dotyčná osoba belgickým daňovým rezidentem, i když dvoustranné daňové smlouvy uzavřené Belgickým královstvím přiznávají právo zdanit takové příjmy v druhém smluvním státě;

                           —

                           na základě článku 364b Code des impôts sur les revenus 1992, ve znění zákona ze dne 28. dubna 2003 zdaňuje převody kapitálu nebo odbytného vytvořených prostřednictvím příspěvků zaměstnavatele nebo zaměstnaneckých příspěvků na penzijní připojištění, penzijním fondem nebo pojišťovací institucí, u kterých byly vytvořeny ve prospěch oprávněné osoby nebo jejích právních nástupců, na jiný penzijní fond nebo jinou pojišťovací instituci usazené mimo Belgii, zatímco takový převod nepředstavuje zdanitelné plnění, pokud jsou kapitál nebo odbytné převáděny na jiný penzijní fond nebo jinou pojišťovací instituci usazené v Belgii;

                           —

                           vyžaduje na základě článku 224/2a Règlement général sur les taxes assimilées au timbre vydaného královskou vyhláškou ze dne 3. března 1927, ve znění královské vyhlášky ze dne 30. června 1994, aby si zahraniční pojistitelé, kteří nemají v Belgii správní ústředí, před nabízením svých služeb v Belgii nechali schválit odpovědného zástupce, který tam má bydliště nebo sídlo, který se osobně písemně zaručí belgickému státu k placení roční daně z pojistných smluv, úroků a pokut, které by mohly být dlužny ze smluv týkajících se rizik nacházejících se v Belgii;

                     nesplnilo povinnosti, které mu vyplývají z článků 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES a článků 28, 31 a 36 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, jakož i čl. 4 směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) – po přepracování znění z čl. 5 odst. 1 a čl. 53 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění.

               2)

               Žaloba se ve zbývající části zamítá.

               3)

               Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 249, 14.10.2006.


title: Věc T-758/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 18. července 2017 – EDF Toruń v. ECHA „REACH — Poplatek za registraci látky — Snížení pro malé a střední podniky — Chyba v prohlášení o velikosti podniku — Rozhodnutí, kterým se ukládá administrativní poplatek — Doporučení 2003/361/ES — Legitimní očekávání — Proporcionalita — Kritéria pro výpočet výše administrativního poplatku“

text:
               28.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/36

         Rozsudek Tribunálu ze dne 18. července 2017 – EDF Toruń v. ECHA
   (Věc T-758/15) (1)

   („REACH - Poplatek za registraci látky - Snížení pro malé a střední podniky - Chyba v prohlášení o velikosti podniku - Rozhodnutí, kterým se ukládá administrativní poplatek - Doporučení 2003/361/ES - Legitimní očekávání - Proporcionalita - Kritéria pro výpočet výše administrativního poplatku“)
   (2017/C 283/54)
   Jednací jazyk: polština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: EDF Toruń SA (Toruń, Polsko) (zástupce: K. Sienkiewicz, advokát)

      Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: J.-P. Trnka, C. Schultheiss a M. Heikkilä, zmocněnci, ve spolupráci s C. Garcia Molyneux, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí ECHA SME(2015) 4950 ze dne 3. listopadu 2015, kterým se konstatuje, že žalobkyně nesplňuje podmínky k tomu, aby jí bylo přiznáno snížení poplatku pro střední podniky, a ukládá se jí administrativní poplatek, a dále na zrušení faktury č. 10054011 vystavené ECHA v návaznosti na přijetí rozhodnutí SME(2015) 4950.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               EDF Toruń se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 68, 22.2.2016.


title: Věc C-614/10: Žaloba podaná dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/13

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
   (Věc C-614/10)
   2011/C 72/22
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Martenczuk a B.-R. Killmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Rakouská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr

               —

               určil, že Rakouská republika tím, že právní úprava platná v Rakousku týkající se komise pro ochranu osobních údajů zřízené jako kontrolní orgán pro ochranu osobních údajů nesplňuje kritérium úplné nezávislosti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 28 odst. 1 druhé věty směrnice 95/46/ES;

               —

               uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise má za to, že nezávislost komise pro ochranu osobních údajů jako kontrolního orgánu pro kontrolu právních předpisů v oblasti ochrany osobních údajů v Rakousku není zajištěna.
   Komise pro ochranu osobních údajů je úzce organizačně spojená s Bundeskanzleramt (úřad spolkového kancléře). Tento úřad kontroluje službu pracovníků komise pro ochranu osobních údajů a je odpovědný rovněž za hmotné vybavení. Krom toho vedení komise pro ochranu osobních údajů přísluší úředníkovi Bundeskanzleramt, který je i během této činnosti vázán pokyny svého zaměstnavatele a podléhá jeho kontrole. Tato situace vede ke zjevným konfliktům loajality a zájmů.
   Bundeskanzler (spolkový kancléř), který podléhá jako ostatní veřejné instituce kontrole komise pro ochranu osobních údajů, disponuje vůči této komisi obecným právem týkajícím se kontroly a informací. Bundeskanzler se tak může kdykoli a bez jakéhokoli konkrétního důvodu informovat o všech otázkách obchodního vedení komise pro ochranu osobních údajů. Existuje tedy nebezpečí, že toto právo může být využito k politickému vlivu.


title: Věc C-523/06: Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/17

         Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-523/06)
   (2007/C 42/28)
   Jednací jazyk: finština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Huttunen a K. Simonsson)

      Žalovaná: Finská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Finská republika tím, že nevypracovala pro všechny přístavy plány pro příjem a zpracování odpadu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu;

               —

               uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 28. prosince 2002.

      (1)  Úř. věst. L 332, s. 81; Zvl. vyd. 07/05, s. 358.


title: Věc C-562/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 31. října 2013 — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve v. Moussa Abdida

text:
               11.1.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 9/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 31. října 2013 — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve v. Moussa Abdida
   (Věc C-562/13)
   2014/C 9/32
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour du travail de Bruxelles

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve

      Žalovaný: Moussa Abdida

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být směrnice 2004/83/ES (1), 2005/85/ES (2) a 2003/9/ES (3) vykládány tak, že ukládají členskému státu, který stanoví, že cizinec, který „trpí takovou nemocí, která představuje reálnou hrozbu pro jeho život nebo fyzickou integritu nebo reálnou hrozbu nelidského či ponižujícího zacházení v případě, kdy v jeho zemi původu neexistuje žádné odpovídající léčení“, má právo na podpůrnou ochranu ve smyslu čl. 15 písm. b) směrnice 2004/83/ES, aby

                           —

                           upravil prostředek nápravy s odkladným účinkem proti správnímu rozhodnutí o odepření práva pobytu nebo podpůrné ochrany s příkazem k opuštění území,

                           —

                           zajistil v rámci svého systému sociální pomoci nebo přijímacího systému jiné základní potřeby navrhovatele nežli lékařské, dokud nebude rozhodnuto o prostředku nápravy podaném proti tomuto správnímu rozhodnutí?

               2)

               Je-li odpověď záporná, ukládá Listina základních práv, a konkrétně její články 1 až 3 (lidská důstojnost, právo na život a na nedotknutelnost), její článek 4 (zákaz nelidského či ponižujícího zacházení), její čl. 19 odst. 2 (právo nebýt vyhoštěn do státu, kde hrozí vážné nebezpečí nelidského či ponižujícího zacházení), její články 20 a 21 (rovnost a zákaz diskriminace ve vztahu k jiným kategoriím žadatelů o podpůrnou ochranu) nebo její článek 47 (právo na účinnou právní ochranu), členskému státu povinnost upravit při provádění směrnic 2004/83/ES, 2005/85/ES a 2003/9/ES prostředek nápravy s odkladným účinkem a zajištění základních potřeb uvedených v otázce 1?

      (1)  Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 2; Zvl. vyd. 19/07, s. 96).

      (2)  Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13).

      (3)  Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18).


title: Věc C-290/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. května 2016 – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG v. Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

text:
               19.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 343/22

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. května 2016 – Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG v. Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
   (Věc C-290/16)
   (2016/C 343/34)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesgerichtshof

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku „Revision“: Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG

      Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být ustanovení čl. 23 odst. 1 třetí věta nařízení č. 1008/2008/ES (1) vykládáno tak, že letečtí dopravci musí vykázat daně, letištní poplatky a dalších poplatky, přirážky nebo platby uvedené v písmenech b), c) a d) při zveřejnění svých leteckých tarifů v jim skutečně vzniklé výši a tudíž je nesmějí částečně zahrnovat do svých leteckých tarifů podle písmene a) tohoto ustanovení?

               2)

               Musí být ustanovení čl. 22 odst. 1 nařízení č. 1008/2008/ES vykládáno tak, že brání použití vnitrostátní právní úpravy týkající se všeobecných obchodních podmínek, která má svůj základ v unijním právu, podle které od zákazníků, kteří se nedostavili k odletu nebo let zrušili, nelze požadoval samostatný poplatek za zpracování?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008/ES ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (Úř. věst. 2008, L 293, s. 3).


title: Věc C-353/05: Žaloba podaná dne 22. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství

text:
               12.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 281/13

         Žaloba podaná dne 22. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
   (Věc C-353/05)
   (2005/C 281/25)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. září 2005 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Bernhardem Schimou a Florence Simonetti, zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES (1) ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES, a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;

               2.

               uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 1. července 2004.

      (1)  Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211.


title: Věc C-179/06: Žaloba podaná dne  5. dubna 2006  – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               17.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/26

         Žaloba podaná dne 5. dubna 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-179/06)
   (2006/C 143/49)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Recchia, zmocněnec)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že obec Altamura a region Puglia schválily, od prosince 2000, změnu urbanistického plánu spočívající v provedení série průmyslových staveb, jež mohou mít významný vliv na ZPS a SICp IT 9120007 Murgia Alta, aniž by bylo předem provedeno posouzení vlivu, nejméně ve vztahu k ZPS, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 3 ve spojení s článkem 7 směrnice 92/43/EHS (1);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Změna urbanistického plánu týkající se budov uvnitř ZPS a SICp IT 9120007 Murgia Alta nebyla předmětem příslušného posouzení vlivu na lokalitu, jak to zakotvoval čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS.
   Rozhodnutí obce Altamura a regionální vlády, jimiž byla schválena tato změna urbanistického plánu, byla přijata v rozporu s výše uvedeným ustanovením práva Společenství v rozsahu, v němž tato změna, jež mohla významně ovlivnit ZPS a SICp IT 9120007 Murgia Alta, nebyla předmětem řízení o posouzení vlivu.
   Příčina neprovedení tohoto posouzení je zjevně v rozporu s předpisy Společenství. Dovolávaným důvodem je totiž skutečnost, že práce byly menšího objemu než rozsah stanovený vnitrostátními právními předpisy pro provedení směrnic 85/337/EHS, ve znění změn (2) a 92/43/EHS. Nicméně podle čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS podléhá „jakýkoli plán nebo projekt“, jenž může mít významný vliv na lokalitu, odpovídajícímu posouzení jeho důsledků a neomezuje uložení této povinnosti na seznam projektů většího než předem stanoveného rozsahu.

      (1)  Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.

      (2)  Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.


title: Věc C-443/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 29. srpna 2011 — F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

text:
               3.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 355/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 29. srpna 2011 — F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
   (Věc C-443/11)
   2011/C 355/12
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Amsterdam

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold

      Žalovaný: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

      Předběžné otázky

               1)

               Zůstává i nadále v platnosti — v době, kdy platí nařízení č. 883/2004 (1) — doplňující funkce rozsudku Miethe (2), který byl vydán v době, kdy platilo nařízení č. 1408/71 (3), kterou představuje vznik práva volby pro atypické příhraniční pracovníky, pokud jde členský stát, ve kterém se zaregistrují u zprostředkovatele práce a ze kterého tedy obdrží dávky v nezaměstnanosti, protože vyhlídky na opětovné zapojení do pracovního procesu jsou největší v členském státu jejich volby? Nebo článek 65 nařízení č. 883/2004 při celkovém posouzení již v dostatečné míře zajišťuje, že zcela nezaměstnaní pracovníci obdrží dávky za podmínek, které jsou pro jejich hledání práce nejpříznivější, a rozsudek Miethe svou přidanou hodnotu ztratil?

               2)

               Brání unijní právo, v projednávaném případě článek 45 SFEU nebo čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 (4), rozhodnutí členského státu odepřít podle právních předpisů tohoto členského státu dávky v nezaměstnanosti migrujícímu pracovníkovi (příhraničnímu pracovníkovi), který se stal zcela nezaměstnaným a který byl naposledy zaměstnán v tomto členském státě a u kterého lze vzhledem k existujícím společenským a rodinným vazbám předpokládat, že nejlepší výhlídky na opětovné zapojení do pracovního procesu má v tomto členském státu, pouze z toho důvodu, že má bydliště v jiném členském státu?

               3)

               Jak zní — s ohledem na čl. 87 odst. 8 nařízení č. 883/2004, článek 17 Listiny základních práv EU, jakož i s ohledem na zásadu právní jistoty — odpověď na výše uvedenou otázku, pokud takovému pracovníkovi byly již před tím, než nabylo účinnosti nařízení č. 883/2004, poskytovány dávky v nezaměstnanosti podle právních předpisů bývalého státu zaměstnání a maximální doba pobírání dávek, jakož i lhůta pro obnovení nároku na dávky k tomuto okamžiku ještě neuplynuly (a poskytování dávek bylo pozastaveno, protože nezaměstnaná osoba přijala nové zaměstnání)?

               4)

               Bude odpověď na druhou otázku jiná, jestliže bylo dotčeným nezaměstnaným příhraničním pracovníkům přislíbeno, že mohou požadovat obnovení svého nároku na dávky v případě, že by se po přijetí do zaměstnání znovu stali nezaměstnanými, a tyto informace se v důsledku nejasností v prováděcí praxi ukázaly jako nesprávné nebo nejednoznačné?

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).

      (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. června 1986, Miethe (C-1/85, Recueil, s. 1837).

      (3)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, (Úř. věst. L 149 s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).

      (4)  Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15).


title: Věc C-4/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Aachen ze dne 29. prosince 2004 ve věci Hasan Güzeli proti Oberbügermeister der Stadt Aachen

text:
               5.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 57/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Aachen ze dne 29. prosince 2004 ve věci Hasan Güzeli proti Oberbügermeister der Stadt Aachen
   (Věc C-4/05)
   (2005/C 57/37)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgericht Aachen (Německo) ze dne 29. prosince 2004 ve věci Hasan Güzeli proti Oberbürgermeister der Stadt Aachen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Verwaltungsgericht Aachen žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Zakazuje zákaz diskriminace podle čl. 10 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení 1/80 členskému státu odepřít po dobu trvání zaměstnání další pobyt tureckého pracovníka v situaci žalobce, který v okamžiku uplynutí mu původně uděleného vnitrostátního povolení k pobytu byl součástí řádného trhu práce členského státu a měl pracovní povolení na dobu neurčitou?
               Je v této souvislosti podstatné, že pracovní povolení udělené tomuto tureckému migrujícímu pracovníkovi

                           —

                           bylo podle vnitrostátního práva uděleno bez časového omezení

                           —

                           bylo podle vnitrostátního práva uděleno v závislosti na trvání původního povolení k pobytu, nezaniká ale automaticky uplynutím doby platnosti povolení k pobytu, nýbrž má platnost až do doby, kdy cizinec nemůže již ani předběžně pobývat v členském státě?

               2)

               Je ve světle čl. 10 odst. 1 rozhodnutí 1/80 dovoleno členskému státu odepřít pobyt tureckého pracovníka, když je tento po okamžiku uplynutí posledního mu uděleného povolení k pobytu činný jako sezónní pracovník, to znamená v čase mezi zaměstnáními je bez práce?

               3)

               Má změna vnitrostátních ustanovení upravujících pracovní povolení, provedená po okamžiku uplynutí původně uděleného povolení k pobytu vliv na zákaz odepření dalšího pobytu vyplývající z čl. 10 odst. 1 rozhodnutí 1/80?


title: Věc T-115/13: Žaloba podaná dne 22. února 2013 — Dennekamp v. Parlament

text:
               20.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 114/43

         Žaloba podaná dne 22. února 2013 — Dennekamp v. Parlament
   (Věc T-115/13)
   2013/C 114/66
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Gert-Jan Dennekamp (Giethoorn, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a T. Oeyen, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               Zrušil rozhodnutí Parlamentu ze dne 11. prosince 2012 o odepření přístupu ke i) všem dokumentům prokazujícím, kteří současní členové Evropského parlamentu (dále jen „členové Parlamentu“) jsou členy doplňkového systému důchodového pojištění (dále jen „systém důchodového pojištění“), ii) seznam jmen členů Parlamentu, kteří byli členy systému důchodového pojištění po září 2005, a iii) seznam jmen současných členů systému důchodového pojištění, kterým Parlament platí měsíčně příspěvky. Toto rozhodnutí bylo žadateli oznámeno dne 12. prosince 2012 v dopise s referenční značkou A(2012)13180; a

               —

               uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení podle článku 87 jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů vedlejších účastníků řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vycházející z porušení článků 11 a 42 Listiny základních práv Evropské unie; z nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001 (2), jelikož napadené rozhodnutí neprávem omezuje rozsah práva přijímat a rozšiřovat informace obsaženého v článku 11 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a práva na přístup k úředním dokumentům obsaženého v článku 42 Listiny tím, že nesprávně uplatňuje čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2011, ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001, v tom, že:

                           —

                           Zaprvé se Parlament dopustil nesprávného posouzení tím, že došel k závěru, že žadatel nepředložil jednoznačné a oprávněné důvody prokazující nutnost zpřístupnit osobní údaje, včetně požadovaných dokumentů;

                           —

                           Zadruhé Parlament nesprávně vyhodnotil, že informace ohledně členství v systému důchodového pojištění spadají do soukromé sféry dotyčných členů Parlamentu; a

                           —

                           Zatřetí se Parlament dopustil nesprávního právního posouzení, když dospěl k závěru, že oprávněný zájem dotyčných členů Parlamentu převažuje na nutností zpřístupnit uvedená data.

               2)

               Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Parlament v důsledku svých nesprávných právních posouzení nesplnil povinnost uvést dostatečné a odpovídající důvody pro přijetí napadeného rozhodnutí a tím porušil povinnost uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


title: Věc C-390/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kypr) dne 18. srpna 2014 – Astinomikos Diefthindis Larnakas v. Masoud Mehrabipari

text:
               20.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 372/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kypr) dne 18. srpna 2014 – Astinomikos Diefthindis Larnakas v. Masoud Mehrabipari
   (Věc C-390/14)
   2014/C 372/10
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Eparchiako Dikastirio Larnakas

      Účastníci původního řízení

      Orgán podávající obžalobu: Astinomikos Diefthindis Larnakas

      Žalovaný: Masoud Mehrabipari

      Předběžné otázky

               1)

               Lze s ohledem na zásady loajální spolupráce, užitečného účinku při dosahování cílů směrnic, proporcionality, adekvátnosti a přiměřenosti trestu články 15 a 16 směrnice 2008/115/ES (1) vykládat v tom smyslu, že umožňují trestní stíhání na základě vnitrostátních právních předpisů, které předcházely provedení (čl. 19 [odst. 1 písm. f) a i)] zákona o cizincích a přistěhovalectví, známého jako „hlava 105“), neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země, vůči němuž byla neúspěšně uplatněna donucovací opatření za účelem vyhoštění a který zůstal zajištěn po dobu delší než 18 měsíců, protože neměl cestovní pas a nespolupracoval s úřady za účelem vydání cestovního pasu prostřednictvím zastupitelského úřadu své země, přičemž poukazoval na obavy z pronásledování ze strany íránských orgánů?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku může uvedené trestní stíhání proběhnout ihned po uplynutí maximální doby zajištění v délce 18 měsíců za účelem vyhoštění, s tím následkem, že neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země není propuštěn a jeho zajištění, považuje-li jej soud za nezbytné z důvodu nebezpečí vyhýbání se trestnímu řízení, pokračuje po dobu trestního řízení?

               3)

               Co se rozumí pojmem „nedostatečná spolupráce“ státního příslušníka třetí země ve smyslu článku 15 [odst. 6 písm. a] směrnice 2008/115, a konkrétně zda tento pojem může odpovídat ustanovením vnitrostátního práva (čl. 19 [odst. 1 písm. f) a i) zákona o cizincích a přistěhovalectví, známého jako „hlava 105“]), podle nichž se trestně stíhá každé odmítnutí „prokázat se řediteli jakýmkoli dokladem, který si vyžádal“, jakož i každý „aktivní či pasivní odpor nebo bránění vůči jakémukoli řediteli při výkonu jeho funkcí“, z důvodu nepředložení cestovního pasu, nejsou-li současně uvedeny skutečnosti týkající se opatření, která přijaly příslušné orgány vůči orgánům země původu dotyčné osoby k úspěšnému vyhoštění státního příslušníka třetí země?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98).


title: Věc F-85/09: Žaloba podaná dne 19. října 2009 — Rossi Ferreras v. Komise

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/45

         Žaloba podaná dne 19. října 2009 — Rossi Ferreras v. Komise
   (Věc F-85/09)
   2009/C 312/74
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Francisco Rossi Ferreras (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět a popis sporu

   Návrh na zrušení hodnotící zprávy služebního postupu žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002.

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit hodnotící zprávu služebního postupu žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Spojené věci C-236/08 až C-238/08: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Google France Google, Inc. v. Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08) ( „Ochranné známky — Internet — Vyhledávač — Reklama prostřednictvím klíčových slov ( „keyword advertising“ ) — Zobrazování odkazů na internetové stránky konkurentů majitelů ochranných známek nebo na internetové stránky, na kterých jsou nabízeny napodobeniny výrobků, prostřednictvím klíčových slov odpovídajících uvedeným ochranným známkám — Směrnice 89/104/EHS — Článek 5 — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 9 — Odpovědnost provozovatele vyhledávače — Směrnice 2000/31/ES ( „směrnice o elektronickém obchodu“ )“ )

text:
               22.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 134/2

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Google France Google, Inc. v. Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)
   (Spojené věci C-236/08 až C-238/08) (1)

   („Ochranné známky - Internet - Vyhledávač - Reklama prostřednictvím klíčových slov („keyword advertising“) - Zobrazování odkazů na internetové stránky konkurentů majitelů ochranných známek nebo na internetové stránky, na kterých jsou nabízeny napodobeniny výrobků, prostřednictvím klíčových slov odpovídajících uvedeným ochranným známkám - Směrnice 89/104/EHS - Článek 5 - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 9 - Odpovědnost provozovatele vyhledávače - Směrnice 2000/31/ES („směrnice o elektronickém obchodu“)“)
   2010/C 134/02
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour de cassation

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Google France Google, Inc.

      Žalovaní: Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C 238/08)

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1.), čl. 9 odst. 1 písm. a) a b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.) a článku 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399) — Pojem „užívání“ ochranné známky a práva jejího majitele — Poskytovatel placených služeb se sponzorovanými odkazy na internetu, který nečiní žádnou reklamu na vlastní výrobky nebo služby, ale zpřístupňuje inzerentům reklamy klíčová slova reprodukující nebo napodobující zapsané ochranné známky a na základě servisní smlouvy zajišťuje prostřednictvím těchto klíčových slov vytvoření a přednostní zobrazení sponzorovaných odkazů na internetové stránky, na nichž jsou nabízeny padělané výrobky — Podmínky zproštění odpovědnosti poskytovatele služeb, který ukládá informace poskytované příjemcem služby

      Výrok

               1)

               Článek 5 odst. 1 písm. a) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství musejí být vykládány v tom smyslu, že majitel ochranné známky je oprávněn zakázat inzerentovi, aby prostřednictvím klíčového slova totožného s uvedenou ochrannou známkou, které tento inzerent bez souhlasu uvedeného majitele vybral v rámci optimalizace pro vyhledávače na internetu, prováděl reklamu pro výrobky nebo služby totožné s výrobky či službami, pro které je uvedená ochranná známka zapsána, jestliže uvedená reklama průměrnému uživateli internetu neumožňuje nebo mu umožňuje jen obtížně zjistit, zda výrobky nebo služby, kterých se inzerce týká, pocházejí od majitele ochranné známky nebo od podniku, který je s ním hospodářsky propojen, či naopak od třetí osoby.

               2)

               Poskytovatel optimalizace pro vyhledávání na internetu, který ukládá označení totožné s ochrannou známkou jako klíčové slovo a který zajišťuje zobrazování inzercí prostřednictvím tohoto klíčového slova, toto označení neužívá ve smyslu čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice 89/104 nebo čl. 9 odst. 1 nařízení č. 40/94.

               3)

               Článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) musí být vykládán v tom smyslu, že se pravidlo v něm uvedené použije na poskytovatele optimalizace pro vyhledávání na internetu, jestliže tento poskytovatel nehrál aktivní roli takové povahy, že by bylo možné konstatovat, že uložená data zná nebo kontroluje. Jestliže takovou roli nehrál, uvedený poskytovatel nemůže být odpovědný za data, která uložil na žádost inzerenta, s výjimkou případu, kdy poté, co se dozvěděl o protiprávním charakteru těchto dat nebo činností tohoto inzerenta, uvedená data neprodleně neodstranil nebo k nim neznemožnil přístup.

      (1)  Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


title: Spojené věci T-383/06 a T-71/07: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. května 2008 – Icuna.Com v. Parlament ( Žaloba na neplatnost — Žaloba na náhradu škody — Veřejné zakázky na služby — Zadávací řízení Společenství — Odmítnutí nabídky — Rozhodnutí o zrušení zadávacího řízení — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ — Nevydání rozhodnutí ve věci samé )

text:
               2.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 197/24

         Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. května 2008 – Icuna.Com v. Parlament
   (Spojené věci T-383/06 a T-71/07) (1)

   („Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody - Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení Společenství - Odmítnutí nabídky - Rozhodnutí o zrušení zadávacího řízení - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
   (2008/C 197/42)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Icuna.Com SCRL (Braine-le-Château, Belgie) (zástupci: J. Windey a P. De Bandt, advokáti)

      Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau a M. Ecker, zmocněnci)
   Předmět věci
   Ve věci T-383/06 jednak návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 1. prosince 2006, kterým se odmítá nabídka žalobkyně podaná v rámci položky č. 2 (programový obsah) zadávacího řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, týkajícího se vytvoření a spuštění internetového televizního kanálu Evropského parlamentu, jakož i návrh na náhradu škody údajně vzniklé žalobkyni přijetím rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, a ve věci T-71/07 jednak návrh na zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 31. ledna 2007, kterým se ruší zadávací řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, týkající se vytvoření a spuštění internetového televizního kanálu Evropského parlamentu, pokud jde o položku č. 2 (programový obsah), jakož i návrh na náhradu škody údajně utrpěné žalobkyní přijetím rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007.
   Výrok

               1)

               Věci T-383/06 a T-71/07 se spojují za účelem usnesení.

               2)

               Ve věci T-71/07 se námitka nepřípustnosti spojuje s věcí samou.

               3)

               Žaloba ve věci T-71/07 se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.

               4)

               O návrhu na zrušení ve věci T-383/06 se již nerozhodne.

               5)

               Návrh na náhradu škody ve věci T-383/06 se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.

               6)

               Ve věci T-383/06 ponese Parlament vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada poloviny nákladů vynaložených společností Icuna.Com SCRL, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření. Icuna.Com ponese polovinu vlastních nákladů.

               7)

               Ve věci T-71/07 ponese Icuna.Com polovinu vlastních nákladů a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů vynaložených Parlamentem, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření a s námitkou nepřípustnosti.

      (1)  Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


title: Věc T-196/09: Usnesení Tribunálu ze dne 1. března 2010 — TerreStar Europe v. Komise

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/78

         Usnesení Tribunálu ze dne 1. března 2010 — TerreStar Europe v. Komise
   (Věc T-196/09) (1)

   2010/C 113/115

      Jednací jazyk: angličtina

   Předseda čtvrtého senátu rozhodl o vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


title: Věc T-472/12: Žaloba podaná dne 30. října 2012 — Novartis Europharm v. Komise

text:
               15.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 389/8

         Žaloba podaná dne 30. října 2012 — Novartis Europharm v. Komise
   (Věc T-472/12)
   2012/C 389/13
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Novartis Europharm (Horsham, Spojené králvoství) (zástupce: C. Schoonderbeek, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2012) 5894 final ze dne 16. srpna 2012, kterým se uděluje registrace společnosti Teva Pharma BV v souladu s článkem 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2004 L 136, s. 1; Zvl. vyd. 13/34, s. 229); a

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod založený na skutečnosti, že napadené rozhodnutí je protiprávní, jelikož porušuje právo společnosti Novartis Europharm Ltd. na ochranu údajů týkající se jejího přípravku Aclasta v souladu s čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 2309/93 (1) ve spojení s článkem 89 nařízení (ES) č. 726/2004. Jelikož byla přípravku Aclasta centralizovaným postupem udělena zvlášť samostatná registrace, nespadá tato registrace pod tutéž globální registraci jako Zometa (jiný přípravek společnosti Novartis Europharm Ltd.) pro účely ochrany údajů v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83/ES (2).
   Napadené rozhodnutí je dále protiprávní, jelikož je v rozporu s čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/83/ES, poněvadž období ochrany referenčního léčivého přípravku Aclasta neuplynulo a podmínky pro udělení registrace podle tohoto článku proto nebyly splněny.

      (1)  Nařízení Rady (EHS)č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a kterým se zakládá Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků (Úř. věst. 1993 L 214, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 151).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. 2001 L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69).


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. července 2004 ve věci C-349/01 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Bielefeld): Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH proti ADS Anker GmbH (Sociální politika — Články 4 a 11 směrnice 94/45/ES — Evropská rada zaměstnanců — Informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství — Povinnost ústředního vedení sdělovat určité informace zástupcům zaměstnanců)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/2

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (šestého senátu)
   ze dne 15. července 2004
   ve věci C-349/01 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Bielefeld): Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH proti ADS Anker GmbH (1)

   (Sociální politika - Články 4 a 11 směrnice 94/45/ES - Evropská rada zaměstnanců - Informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství - Povinnost ústředního vedení sdělovat určité informace zástupcům zaměstnanců)
   (2004/C 228/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Ve věci C-349/01, jejímž předmětem je žádost Arbeitsgericht Bielefeld (Německo) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH a ADS Anker GmbH, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článků 4 a 11 směrnice Rady 94/45/ES ze dne 22. září 1994 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství a skupinách podniků působících na území Společenství (Úř. věst. L 254, s. 64), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení V. Skouris, úřadující předseda šestého senátu, C. Gulmann a J.-P. Puissochet, F. Macken (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokát: A. Tizzano, tajemník: H. A. Rühl, vrchní rada, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Článek 4 odst. 1 a článek 11 směrnice Rady 94/45/ES ze dne 22. září 1994 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství a skupinách podniků působících na území Společenství musejí být vykládány v tom smyslu, že členské státy dbají na uložení povinnosti podniku zřízenému na jeho území, který je ústředním vedením skupiny podniků působících na území Společenství ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. e) a čl. 3 odst. 1 směrnice nebo předpokládaným ústředním vedením ve smyslu jejího čl. 4 odst. 2 druhého pododstavce, sdělovat jinému podniku stejné skupiny zřízenému v jiném členském státě informace požadované na tomto jiném podniku zástupci jeho zaměstnanců, pokud tyto informace tento jiný podnik nemá a pokud jsou nezbytné k zahájení jednání za účelem zřízení evropské rady zaměstnanců.

      (1)  Úř. věst. C 369, 22.12.2001.


title: Věc F-27/14: Žaloba podaná dne 24. března 2014 – ZZ v. ESVČ

text:
               16.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 184/43

         Žaloba podaná dne 24. března 2014 – ZZ v. ESVČ
   (Věc F-27/14)
   2014/C 184/72
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)

      Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobce s účinností k 1. únoru 2014 odvolán bez snížení svých nároků na důchod v návaznosti na disciplinární řízení provedené poté, co byl žalobce vnitrostátními orgány obviněn z podvodů v souvislosti s evropskými veřejnými zakázkami, z padělání a pozměňování listin a jejich užití jako pravých, z praní peněž a z úplatkářství.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí ze dne 16. ledna 2014, kterým ESVČ žalobce odvolala bez snížení jeho nároků na důchod;

               —

               uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-37/07: Žaloba podaná dne 1. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               24.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/8

         Žaloba podaná dne 1. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-37/07)
   (2007/C 69/18)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Condou-Durande, zmocněnec)

      Žalovaná: Francouzská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (1), a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Lhůta pro provedení směrnice 2003/109/CE uplynula dne 23. ledna 2006.

      (1)  Úř. věst. 2004, L 16, s. 44 (Zvl. vyd. 19/06, s. 272).


title: Věc T-384/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. května 2013 — Španělsko v. Komise ( „Fond soudržnosti — Nařízení (ES) č. 1164/94 — Projekty týkající se zásobování obyvatelstva žijícího v povodí řeky Guadiana v oblasti Andévalo vodou, sanace a vyčištění povodí řeky Guadalquivir a zásobování systémů obcí v provinciích Granada a Malaga vodou — Částečné zrušení finanční podpory — Veřejné zakázky na stavební práce a služby — Pojem „stavba“ — Rozdělení veřejných zakázek — Stanovení finančních oprav — Článek H odst. 2 přílohy II nařízení č. 1164/94 — Proporcionalita“ )

text:
               3.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 225/63

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. května 2013 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-384/10) (1)

   (Fond soudržnosti - Nařízení (ES) č. 1164/94 - Projekty týkající se zásobování obyvatelstva žijícího v povodí řeky Guadiana v oblasti Andévalo vodou, sanace a vyčištění povodí řeky Guadalquivir a zásobování systémů obcí v provinciích Granada a Malaga vodou - Částečné zrušení finanční podpory - Veřejné zakázky na stavební práce a služby - Pojem „stavba“ - Rozdělení veřejných zakázek - Stanovení finančních oprav - Článek H odst. 2 přílohy II nařízení č. 1164/94 - Proporcionalita)
   2013/C 225/141
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupci: původně J. M. Rodríguez Cárcamo, poté A. Rubio González, abogados del Estado)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė, D. Kukovec a B. Conte, zmocněnci, ve spolupráci původně s J. Rivas Andrésem, X. Garcíou Garcíou, advokáty, a M. Vilarasau Sladem, solicitor, poté s J. Rivas Andrésem a X. Garcíou Garcíou)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4147 ze dne 30. června 2010 o snížení podpory poskytnuté z Fondu soudržnosti na následující (skupiny) projektů: „Zásobování obyvatelstva žijícího v povodí řeky Guadiana vodou: okres Andévalo“ (2000.ES.16.C.PE.133), „Sanace a vyčištění povodí řeky Guadalquivir: oblast Guadaira, Aljarafe a chráněné přírodní oblasti řeky Guadalquivir“ (2000.16.C.PE.066) a „Zásobování systémů obcí v provinciích Granada a Malaga vodou“ (2002.ES.16.C.PE.061).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc F-75/09: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Wenig v. Komise ( Veřejná služba — Úředníci — Žádost o pomoc — Zásah do cti a porušení presumpce neviny )

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/61

         Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. listopadu 2010 — Wenig v. Komise
   (Věc F-75/09) (1)

   (Veřejná služba - Úředníci - Žádost o pomoc - Zásah do cti a porušení presumpce neviny)
   2011/C 30/116
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Fritz Harald Wenig (Woluwé-Saint-Peirre, Belgie) (zástupci: původně G.-A. Dal a D. Voillemot, advokáti, poté G.-A. Dal, D. Voillemot, T. Bontinck a S. Woog, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)

      Předmět věci

   Jednak návrh na zrušení konkludentního rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce o pomoc u Evropské komise ze dne 23. září 2008, a dále návrh na zrušení zamítavého rozhodnutí Evropské komise ze dne 14. listopadu 2008.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba F. H. Weniga se zamítá.

               2)

               F. H. Wenig ponese veškeré náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009, s. 85.


title: Věc F-106/10: Žaloba podaná dne 22. října 2010 — Gross a další v. Soudní dvůr

text:
               5.3.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 72/34

         Žaloba podaná dne 22. října 2010 — Gross a další v. Soudní dvůr
   (Věc F-106/10)
   2011/C 72/55
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Ivo Gross (Lucemburk, Lucembursko) a další (zástupce: J. Kayser, advokát)

      Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, z nichž vycházejí opravené výplatní pásky žalobců pro období od července do prosince 2009 a výplatní pásky vydané od 1. ledna 2010 v rámci roční úpravy odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců na základě nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o úpravě odměn žalobců, z nichž vycházejí výplatní pásky zpětně upravující odměnu č. 12/2009, rozeslané v roce 2010, výplatní pásky č. 1/2010, 2/2010, 3/2010, 4/2010, 5/2010, 6/2010, 7/2010, 8/2010, 9/2010 a veškeré další výplatní pásky vydané následně až do konečného rozhodnutí v této věci, neboť v rozporu s právem upravují odměnu o 1,85 % namísto o 3,7 %;

               —

               uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-278/05: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, ze dne 22. června 2005 ve věci 1) Carol Marilyn Robins a 2) John Burnett proti Secretary of State for Work and Pensions

text:
               1.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 243/7

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, ze dne 22. června 2005 ve věci 1) Carol Marilyn Robins a 2) John Burnett proti Secretary of State for Work and Pensions
   (Věc C-278/05)
   (2005/C 243/09)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, ze dne 22. června 2005 ve věci 1) Carol Marilyn Robins a 2) John Burnett proti Secretary of State for Work and Pensions, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Je třeba článek 8 směrnice 80/987/EHS (1) vykládat tak, že požaduje, aby členské státy všemi nezbytnými prostředky zajistily, že nároky nabyté zaměstnanci v rámci doplňkových podnikových nebo mezipodnikových systémů důchodového zabezpečení, založených na posledním platu, byly plně hrazeny členskými státy v případě, že se soukromý zaměstnavatel těchto zaměstnanců ocitne v platební neschopnosti a finanční prostředky systémů nepostačují k hrazení těchto dávek?

               2)

               Pokud je odpověď na první otázku záporná, jsou požadavky článku 8 dostatečně provedeny takovou právní úpravou, jaká platí ve Spojeném království, popsanou výše?

               3)

               Pokud právní předpisy Spojeného království nejsou v souladu s článkem 8, podle jakých kritérií by měl vnitrostátní soud posoudit, zda z toho vyplývající nesplnění povinnosti uložené právem Společenství je natolik vážné, aby vedlo k odpovědnosti za škodu? Zejména, postačuje toto nesplnění povinnosti k tomu, aby byla shledána existence dostatečně vážného pochybení, nebo by musely členské státy zjevně a těžce porušit meze svých zákonodárných pravomocí, nebo je potřeba použít jiné kritérium, a pokud ano, jaké?

      (1)  Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele Úř. věst. L 283, 28.10.1980, s. 23.


title: Věc C-266/13: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – L. Kik v. Staatssecretaris van Financiën „Řízení o předběžné otázce — Sociální zabezpečení — Nařízení (ES) č. 1408/71 — Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob — Státní příslušník členského státu, ve kterém má bydliště, činný jako osoba zaměstnaná na palubě lodi pro kladení potrubí, která pluje pod vlajkou jiného třetího státu — Pracovník zaměstnaný nejprve podnikem usazeným v Nizozemsku a poté podnikem usazeným ve Švýcarsku — Práce vykonávaná postupně na kontinentálním šelfu přiléhajícím k třetímu státu, v mezinárodních vodách a v části kontinentálního šelfu přiléhající k některým členským státům — Osobní působnost uvedeného nařízení — Určení použitelných právních předpisů“

text:
               11.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/2

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – L. Kik v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-266/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (ES) č. 1408/71 - Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Státní příslušník členského státu, ve kterém má bydliště, činný jako osoba zaměstnaná na palubě lodi pro kladení potrubí, která pluje pod vlajkou jiného třetího státu - Pracovník zaměstnaný nejprve podnikem usazeným v Nizozemsku a poté podnikem usazeným ve Švýcarsku - Práce vykonávaná postupně na kontinentálním šelfu přiléhajícím k třetímu státu, v mezinárodních vodách a v části kontinentálního šelfu přiléhající k některým členským státům - Osobní působnost uvedeného nařízení - Určení použitelných právních předpisů“)
   (2015/C 155/02)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: L. Kik

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Výrok

               1)

               Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 ve znění nařízení Rady (ES) č. 307/1999 ze dne 8. února 1999, musí být vykládáno v tom smyslu, že taková zaměstnaná osoba, která je – stejně jako L. Kik – státním příslušníkem členského státu, v němž má bydliště a v němž její příjmy podléhají zdanění, která je zaměstnána na lodi pro kladení potrubí plující pod vlajkou třetího státu v různých částech světa – mimo jiné nad částí kontinentálního šelfu přiléhající k některým členským státům – která byla dříve zaměstnána podnikem usazeným v členském státě svého bydliště, změní zaměstnavatele a nyní je zaměstnána podnikem usazeným ve Švýcarsku, přičemž bydliště má nadále v tomtéž členském státě a nadále pluje na téže lodi, spadá do osobní působnosti nařízení č. 1408/71 ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 ve znění nařízení č. 307/1999.

               2)

               Ustanovení upravující určení použitelných vnitrostátních právních předpisů obsažená v hlavě II nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 ve znění nařízení č. 307/1999, musí být vykládána v tom smyslu, že státní příslušník členského státu – respektive Švýcarské konfederace, již je pro účely uplatňování tohoto nařízení třeba považovat za členský stát – který vykonává závislou práci na palubě lodi plující pod vlajkou třetího státu mimo území Unie, a to i nad kontinentálním šelfem některého z členských států, ale je zaměstnán podnikem usazeným na území Švýcarské konfederace, podléhá právním předpisům státu, v němž je usazen jeho zaměstnavatel. Ovšem za takových okolností, jaké nastaly ve věci v původním řízení, by za předpokladu, že by použití těchto právních předpisů v souladu s uvedeným nařízením mělo za následek pojištění v dobrovolném systému pojištění nebo by vedlo k tomu, že dotyčná osoba nebude pojištěna v žádném systému sociálního zabezpečení, podléhal tento státní příslušník právním předpisům členského státu svého bydliště.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc C-349/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Ministre délégué, chargé du budget v. Marlène Pazdziej „Řízení o předběžné otázce — Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie — Článek 12 druhý pododstavec — Daň vybíraná obcemi od osob majících nebo využívajících bytové prostory na jejich území — Strop — Sociální opatření — Zohlednění platů, mezd a služebních požitků, které poskytuje Evropská unie svým úředníkům a jiným zaměstnancům“

text:
               20.7.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 236/20

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Ministre délégué, chargé du budget v. Marlène Pazdziej
   (Věc C-349/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Protokol o výsadách a imunitách Evropské unie - Článek 12 druhý pododstavec - Daň vybíraná obcemi od osob majících nebo využívajících bytové prostory na jejich území - Strop - Sociální opatření - Zohlednění platů, mezd a služebních požitků, které poskytuje Evropská unie svým úředníkům a jiným zaměstnancům“)
   (2015/C 236/28)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Ministre délégué, chargé du budget

      Žalovaná: Marlène Pazdziej

      Výrok

   Článek 12 druhý pododstavec protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie, který je připojen ke Smlouvám o EU, FEU a ESAE, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zohledňuje platy, mzdy a služební požitky poskytované Unií jejím úředníkům a jiným zaměstnancům při určování stropu daně z obývané nemovitosti odváděné místním samosprávám za účelem případného osvobození od této daně.

      (1)  Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


title: Věc C-181/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 31. března 2016 – Sadikou Gnandi v. État belge

text:
               30.5.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 191/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 31. března 2016 – Sadikou Gnandi v. État belge
   (Věc C-181/16)
   (2016/C 191/26)
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Conseil d'État

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Sadikou Gnandi

      Další účastník řízení: État belge

      Předběžné otázky

   Musí být článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, který členským státům ukládá povinnost respektovat při provádění této směrnice zásadu nenavracení, jakož i právo na účinné prostředky právní nápravy ve smyslu čl. 13 odst. 1 této směrnice a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 6 výše uvedené směrnice 2008/115/ES, jakož i čl. 52/3 odst. 1 zákona ze dne 15. prosince 1980 o vstupu na území, usazování, pobytu a vyhošťování cizinců a čl. 75 odst. 2 královského nařízení ze dne 8. října 1981 o vstupu na území, pobytu, usazování a vyhošťování cizinců přijato poté, co Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides zamítl žádost o azyl, tj. před tím, než mohly být vyčerpány opravné prostředky proti tomuto zamítavému rozhodnutí, a před tím, než mohlo dojít k definitivnímu ukončení azylového řízení?“


title: Věc C-173/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Lyon (Francie) dne 9. dubna 2013 — Maurice Leone, Blandine Leone v. Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

text:
               15.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Lyon (Francie) dne 9. dubna 2013 — Maurice Leone, Blandine Leone v. Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales
   (Věc C-173/13)
   2013/C 171/40
   Jednací jazyk: francouzština

      Předkládající soud

   Cour administrative d'appel de Lyon

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Maurice Leone, Blandine Leone

      Odpůrci: Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales

      Předběžné otázky

               1)

               Lze ustanovení článku L. 24 ve spojení s článkem R. 37 zákona o civilních a vojenských důchodech ve znění opravného zákona č. 2004-1485 ze dne 30. prosince 2004 o rozpočtu pro rok 2004 a výnosu č. 2005-449 ze dne 10. května 2005 považovat za ustanovení nepřímo diskriminující mezi ženami a muži ve smyslu článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?

               2)

               Lze ustanovení článku 15 výnosu 2003-1306 ze dne 26. prosince 2003 o důchodech státních zaměstnanců pojištěných ve Státním fondu zaměstnanců místních územních celků považovat za ustanovení nepřímo diskriminující mezi ženami a muži ve smyslu článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?

               3)

               V případě kladné odpovědi na jednu ze dvou předchozích otázek, lze takovou nepřímou diskriminaci odůvodnit ustanoveními odstavce 4 článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?


title: Věc T-108/08: Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2011 — Zino Davidoff v. OHIM — Kleinakis kai SAI (GOOD LIFE) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství GOOD LIFE — Starší národní slovní ochranná známka GOOD LIFE — Skutečné užívání starší ochranné známky — Povinnost řádné péče — Článek 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               10.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/46

         Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2011 — Zino Davidoff v. OHIM — Kleinakis kai SAI (GOOD LIFE)
   (Věc T-108/08) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství GOOD LIFE - Starší národní slovní ochranná známka GOOD LIFE - Skutečné užívání starší ochranné známky - Povinnost řádné péče - Článek 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009))
   2011/C 269/100
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Zino Davidoff SA (Fribourg, Švýcarsko) (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: R. Pethke a J. Laporta Insa, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: I. Kleinakis kai SIA OE (Athény, Řecko) (zástupce: K. Siotou, advokát)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. listopadu 2007 (věc R 298/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi I. Kleinakis kai SIA OE a Zino Davidoff SA.

      Výrok

               1)

               Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. listopadu 2007 (věc R 298/2007-2) se zrušuje.

               2)

               OHIM ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada nákladů vynaložených společností Zino Davidoff SA.

               3)

               Společnost I. Kleinakis kai SIA OE ponese vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


title: Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) 18. ledna 2005 ve věci C-325/03 P: José Luis Zuazaga Meabe proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (Opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Žaloba na neplatnost — Nepřípustnost z důvodu opoždění — Zjevně neopodstatněný opravný prostředek)

text:
               30.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 106/11

      USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA

   (čtvrtého senátu)
   18. ledna 2005
   ve věci C-325/03 P: José Luis Zuazaga Meabe proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)

   (Opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost z důvodu opoždění - Zjevně neopodstatněný opravný prostředek)
   (2005/C 106/20)
   Jednací jazyk: španělština
   Ve věci C-325/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek podaný dne 21. července 2003, na základě článku 56 statutu Soudního dvora, José Luis Zuazaga Meabe s bydlištěm v Bilbau (Španělsko), (advokáti: J. A. Calderón Chavero a N. Moya Fernández), přičemž dalšími účastníky řízení jsou: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: O. Montalto a I. de Medrano Caballero) a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA), se sídlem v Madridu (Španělsko), (advokát: J. de Rivera Lamo de Espinosa), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues a M. Ilešič (zpravodaj); soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 18. ledna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Opravný prostředek se zamítá.

               2)

               José Luis Zuazaga Meabe ponese kromě svých nákladů náklady řízení vynaložené společností Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA.

               3)

               Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese své náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 239, 4.10.2003.


title: Věc C-95/14: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel) v. FS Retail, Luna srl, Gatsby srl „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Volný pohyb zboží — Články 34 SFEU až 36 SFEU — Opatření s rovnocenným účinkem — Směrnice 94/11/ES — Články 3 a 5 — Úplná harmonizace — Zákaz bránit uvádění obuvi, která je v souladu s ustanoveními směrnice 94/11 v oblasti označování, na trh — Vnitrostátní právní předpisy, podle nichž musí být na štítku připojeném k výrobkům vyrobeným v zahraničí, na kterých je použito italské slovo ‚pelle‘, uvedena země původu — Výrobky propuštěné do volného oběhu“

text:
               14.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 302/6

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel) v. FS Retail, Luna srl, Gatsby srl
   (Věc C-95/14) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Volný pohyb zboží - Články 34 SFEU až 36 SFEU - Opatření s rovnocenným účinkem - Směrnice 94/11/ES - Články 3 a 5 - Úplná harmonizace - Zákaz bránit uvádění obuvi, která je v souladu s ustanoveními směrnice 94/11 v oblasti označování, na trh - Vnitrostátní právní předpisy, podle nichž musí být na štítku připojeném k výrobkům vyrobeným v zahraničí, na kterých je použito italské slovo ‚pelle‘, uvedena země původu - Výrobky propuštěné do volného oběhu“)
   (2015/C 302/07)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale di Milano

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)

      Žalované: FS Retail, Luna srl, Gatsby srl

      Výrok

   Články 3 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/11/ES ze dne 23. března 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování materiálů používaných v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli musí být vykládány v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, jakými jsou předpisy dotčené v původním řízení, které mimo jiné zakazují uvádění na trh kožených částí obuvi, které pocházejí z jiných členských států nebo ze třetích zemí a v posledně uvedeném případě již byly uvedeny na trh v jiném členském státě nebo v dotyčném členském státě, pokud tyto výrobky neobsahují údaj týkající se jejich země původu.

      (1)  Úř. věst. C 245, 28.7.2014.


title: Věc C-165/13: Rozsudek Soudního dvora ( 3. července 2014 senátu) ze dne druhého (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Stanislav Gross v. Hauptzollamt Braunschweig „Daně — Směrnice 92/12/EHS — Články 7 až 9 — Obecný režim pro výrobky podléhající spotřební dani — Výrobky, které byly v některém členském státě propuštěny pro domácí spotřebu a skladovány pro obchodní účely v jiném členském státě — Daňová povinnost držitele těchto produktů, který je nabyl v členském státě určení, ke spotřební dani — Nabytí po vstupu“

text:
               1.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/7

         Rozsudek Soudního dvora (3. července 2014 senátu) ze dne druhého (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Stanislav Gross v. Hauptzollamt Braunschweig
   (Věc C-165/13) (1)

   („Daně - Směrnice 92/12/EHS - Články 7 až 9 - Obecný režim pro výrobky podléhající spotřební dani - Výrobky, které byly v některém členském státě propuštěny pro domácí spotřebu a skladovány pro obchodní účely v jiném členském státě - Daňová povinnost držitele těchto produktů, který je nabyl v členském státě určení, ke spotřební dani - Nabytí po vstupu“)
   2014/C 292/09
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesfinanzhof

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Stanislav Gross

      Žalovaný: Hauptzollamt Braunschweig

      Výrok

   Článek. 9 odst. 1 směrnice 92/12 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 92/108/EHS ze dne 14. prosince 1992, ve spojení s článkem 7 této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že uvedené ustanovení členskému státu umožňuje, aby určil jakožto plátce spotřební daně osobu, jež má na daňovém území tohoto členského státu v držení pro obchodní účely výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v jiném členském státě, za okolností, jako jsou ty, jež jsou dány v původním řízení, a to i v případě, že tato osoba nebyla první držitelkou těchto výrobků v členském státě jejich určení.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


title: Věc C-170/07: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika (Nesplnění povinnosti státem — Vnitrostátní zdanění — Povinnost technické prohlídky pro dovážená ojetá vozidla — Články 28 ES a 30 ES — Směrnice 96/96/ES — Uznávání technických prohlídek provedených v jiných členských státech)

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/4

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
   (Věc C-170/07) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Vnitrostátní zdanění - Povinnost technické prohlídky pro dovážená ojetá vozidla - Články 28 ES a 30 ES - Směrnice 96/96/ES - Uznávání technických prohlídek provedených v jiných členských státech)
   (2008/C 183/06)
   Jednací jazyk: polština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Hottiaux a K. Herrmann, zmocněnci)

      Žalovaná: Polská republika (zástupce: E. Ośniecka-Tamecka, zmocněnkyně)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 28 ES – Vnitrostátní právní úprava, podle které se musí dovážená ojetá vozidla před svou registrací podrobit technické prohlídce, zatímco tuzemská vozidla se stejnými vlastnostmi této povinnosti nepodléhají
   Výrok

               1)

               Polská republika tím, že vyžaduje, aby se dovážená ojetá vozidla, která byla předtím registrovaná v jiných členských státech, podrobila před svou registrací v Polsku technické prohlídce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 ES.

               2)

               Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


title: Věc T-393/12: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Tsujimoto v. OHIM – Kenzo (KENZO) „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství KENZO — Starší slovní ochranná známka Společenství KENZO — Relativní důvod pro zamítnutí — Dobré jméno — Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 — Opožděné předložení dokumentů — Posuzovací pravomoc odvolacího senátu — Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009“

text:
               9.3.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 81/15

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Tsujimoto v. OHIM – Kenzo (KENZO)
   (Věc T-393/12) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství KENZO - Starší slovní ochranná známka Společenství KENZO - Relativní důvod pro zamítnutí - Dobré jméno - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Opožděné předložení dokumentů - Posuzovací pravomoc odvolacího senátu - Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009“)
   (2015/C 081/19)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japonsko) (zástupce: A. Wenninger-Lenz, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kenzo (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti a N. Parrotta, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. května 2012 (věc R 1659/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Kenzo a Kenzem Tsujimotem.

      Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Kenzu Tsujimotovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


title: Věc C-298/15: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – UAB „Borta“ v. Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ „Řízení o předběžné otázce — Veřejné zakázky — Směrnice 2004/17/ES — Zakázka, která nedosahuje prahové hodnoty stanovené touto směrnicí — Články 49 a 56 SFEU — Omezení využití subdodavatelů — Předložení společné nabídky — Odborné schopnosti uchazečů — Změny zadávacích podmínek“

text:
               29.5.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 168/6

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 5. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – UAB „Borta“ v. Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ
   (Věc C-298/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 2004/17/ES - Zakázka, která nedosahuje prahové hodnoty stanovené touto směrnicí - Články 49 a 56 SFEU - Omezení využití subdodavatelů - Předložení společné nabídky - Odborné schopnosti uchazečů - Změny zadávacích podmínek“)
   (2017/C 168/06)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: UAB „Borta“

      Žalovaný: Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcija VĮ

      Výrok

               1)

               Pokud jde o veřejnou zakázku, která nespadá do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb, ve znění nařízení Komise (EU) č. 1336/2013 ze dne 13. prosince 2013, ale má nepochybný přeshraniční význam, musí být články 49 a 56 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání takovému ustanovení vnitrostátní právní úpravy, jako je čl. 24 odst. 5 Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymas (zákon Litevské republiky o veřejných zakázkách), které stanoví, že má-li být zakázka na stavební práce zadána i subdodavatelům, musí nicméně hlavní plnění, tak jak je určil zadavatel, vykonat sám dodavatel.

               2)

               Pokud jde o takovou veřejnou zakázku, musí být zásada rovného zacházení a zásada nediskriminace, jakož i povinnost transparentnosti, které plynou zejména z článků 49 a 56 SFEU, vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby zadavatel po zveřejnění oznámení o zakázce změnil takový bod zadávacích podmínek, který se týká podmínek a způsobů kumulace odborných schopností, jako je bod 4.3 dotčený ve věci v původním řízení, pod podmínkou, že zaprvé provedené změny nejsou natolik zásadní, aby přilákaly potenciální uchazeče, kteří by v případě neexistence těchto změn nebyli schopni svou nabídku předložit, zadruhé uvedené změny jsou adekvátně zveřejněny a zatřetí k těmto změnám dojde ještě před tím, než budou uchazeči předloženy nabídky, lhůta pro jejich předkládání bude v případě, že jsou dotyčné změny významné, prodloužena, délka tohoto prodloužení bude odpovídat tomuto významu a bude dostatečná k tomu, aby zájemcům z řad hospodářských subjektů umožnila přizpůsobit odpovídajícím způsobem svoji nabídku, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               3)

               Článek 54 odst. 6 směrnice 2004/17, ve znění nařízení č. 1336/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému bodu zadávacích podmínek, jako je bod 4.3 dotčený ve věci v původním řízení, který, je-li předložena společná nabídka více uchazeči, požaduje, aby příspěvek každého z nich za účelem splnění požadavků na odborné schopnosti odpovídal podílu konkrétních prací, které daný subjekt skutečně vykoná, bude-li mu dotyčná zakázka zadána.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21.9.2015.