title: Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 21. května 2008.#Belfass SPRL proti Radě Evropské unie.#Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Společenství - Zřejmá administrativní chyba - Přidělení zakázky hospodářsky nejvýhodnější nabídce - Neobvykle nízká nabídka - Článek 139 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 - Námitka protiprávnosti - Specifikace - Přípustnost.#Věc T-495/04.

text:
      Věc T-495/04
      Belfass SPRL
      v.
      Rada Evropské unie
      „Veřejné zakázky na služby – Nabídkové řízení Společenství – Zřejmá administrativní chyba – Přidělení zakázky hospodářsky nejvýhodnější nabídce – Neobvykle nízká nabídka – Článek 139 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 – Námitka protiprávnosti – Specifikace – Přípustnost“
      Shrnutí rozsudku
      1.      Veřejné zakázky Evropských společenství – Nabídkové řízení
      (Článek 230 čtvrtý pododstavec ES a článek 241 ES)
      2.      Řízení – Předložení nových žalobních důvodů v průběhu řízení
      (Jednací řád Soudu, čl. 44 odst. 1 písm. c) a čl. 48 odst. 2; nařízení Komise č. 2342/2002, čl. 139 odst. 1)
      3.      Veřejné zakázky Evropských společenství – Zadání zakázky na základě nabídkového řízení
      (Nařízení Komise č. 2342/2002, čl. 138 odst. 2 a čl.139 odst. 1)
      4.      Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Škoda – Příčinná souvislost
      (Článek 288 druhý pododstavec ES)
      1.      Jelikož se v rámci řízení o zadávání veřejných zakázek specifikace netýkají osobně podniků, které jsou uchazeči, a které tedy
         nemají právo na podání žaloby na neplatnost proti těmto specifikacím na základě článku 230 čtvrtého pododstavce ES, nemůže
         Rada namítat údajnou napadnutelnost uvedených specifikací ze strany některého z podniků, které jsou uchazeči, k tomu, aby
         vznesla námitky proti incidenčnímu uplatnění legality tohoto dokumentu ze strany tohoto podniku v rámci žaloby na zrušení
         rozhodnutí o vyloučení dotčené zakázky.

      (viz bod 44)
      2.      Z ustanovení čl. 44 odst. 1 písm. c), ve spojení s čl. 48 odst. 2, jednacího řádu Soudu vyplývá, že žaloba musí obsahovat
         předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže by se zakládaly
         na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Nicméně žalobní důvod, který je rozšířením důvodu
         dříve přímo nebo implicitně uvedeného v žalobě a který je s ním úzce spjat, musí být prohlášen za přípustný.

      Tak je tomu v případě žalobního důvodu vycházejícího z porušení čl. 139 odst. 1 nařízení č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech
         k finančnímu nařízení, který stanoví, že v rámci řízení o zadávání veřejných zakázek Evropských společenství má zadavatel
         povinnost umožnit uchazeči před odmítnutím jeho nabídky vysvětlit nebo i odůvodnit charakteristické prvky jeho nabídky, pokud
         se domnívá, že nabídka je neobvykle nízká, což je žalobní důvod výslovně vznesený žalobkyní až v replice, jelikož žalobkyně
         výslovně vytkla Radě v žalobě, že bez dalšího posouzení odmítla její nabídku, a to z důvodu, že byla neobvykle nízká.

      (viz body 87–90)
      3.      Článek 139 odst. 1 nařízení č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech k finančnímu nařízení zakotvuje základní požadavek v oblasti
         zadávání veřejných zakázek, který ukládá zadavateli, aby před jejím odmítnutím kontradiktorně ověřil každou nabídku, která
         se zdá být neobvykle nízká, a to z hlediska prvků, z kterých sestává.

      Pokud je zakázka zadána hospodářsky nejvýhodnější nabídce, použije se tento požadavek nejen na cenové kritérium posuzované
         nabídky, ale i na další kritéria uvedená v čl. 138 odst. 2 nařízení č. 2342/2002, jelikož umožňují stanovit prahovou úroveň
         neobvyklosti, pod kterou je nabídka předložená v rámci dotčené zakázky podezřelá z toho, že je neobvykle nízká ve smyslu čl.
         139 odst. 1 uvedeného nařízení.

      Rada tedy porušila uvedené ustanovení tím, že udělením zakázky hospodářsky nejvýhodnější nabídce odmítla v rámci řízení o
         zadávání veřejných zakázek udělit zakázku podniku, který je uchazečem, z pouhého důvodu nepřiměřeně nízkého celkového počtu
         hodin uvedených v této nabídce, aniž by provedla kontradiktorní ověření, ve smyslu uvedeného čl. 139 odst. 1, nabídky žalobkyně
         před jejím automatickým vyloučením.

      (viz body 98, 100, 103–104)
      4.      Vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství za protiprávní jednání jeho orgánů ve smyslu čl. 288 druhého pododstavce ES je
         vázán na splnění souboru podmínek, a sice protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, skutečné existence škody a existence
         příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a uplatňovanou škodou. Není-li jedna z těchto podmínek splněna, musí být žaloba
         v plném rozsahu zamítnuta, aniž by bylo nutné zkoumat ostatní podmínky.

      V důsledku toho musí být zamítnut návrh na náhradu škody, pokud tvrzená škoda, tedy ztráta zakázky Společenství, není skutečná
         a určitá, nýbrž hypotetická.

      (viz body 119–120, 127–129)
ROZSUDEK SOUDU (pátého senátu)
      21. května 2008 (*)

      „Veřejné zakázky na služby – Nabídkové řízení Společenství – Zřejmá administrativní chyba – Přidělení zakázky hospodářsky nejvýhodnější nabídce – Neobvykle nízká nabídka – Článek 139 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 – Námitka protiprávnosti – Specifikace – Přípustnost“
      Ve věci T‑495/04,
      Belfass SPRL, se sídlem ve Forest (Belgie), zastoupená L. Vogelem, avocat,

      žalobkyně,
      proti
      Radě Evropské unie, zastoupené B. Driessenem a A. Vitrem, jako zmocněnci,

      žalované,
      jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 13. října 2004 o odmítnutí dvou nabídek,
         které předložila žalobkyně v rámci nabídkového řízení UCA‑033/04, a jednak návrh na náhradu škody, která údajně vznikla žalobkyni
         v důsledku jednání Rady,

      SOUD PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ (pátý senát),
      ve složení M. Vilaras, předseda, M. E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe (zpravodajka), soudci,
      vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 21. června 2007,
      vydává tento
      Rozsudek
       Právní rámec
      1        Zadávání veřejných zakázek na služby Rady Evropské unie je upraveno v ustanoveních hlavy V první části nařízení Rady (ES,
         Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
         (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74, dále jen „finanční nařízení“), jakož i v ustanoveních nařízení Komise (ES,
         Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k finančnímu nařízení (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl.
         vyd. 01/04, s. 145, dále jen „prováděcí nařízení“). Tato ustanovení vycházejí ze směrnic Společenství vydaných v dané oblasti,
         zejména směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř.
         věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322), směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání
         veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110) a směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června
         1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163),
         v platném znění.

      2        Článek 97 finančního nařízení stanoví:

      „1.      Kritéria výběru pro hodnocení schopnosti zájemců nebo uchazečů a kritéria pro udělení zakázky umožňující zhodnotit obsah nabídek
         jsou stanovena předem a upřesněna v zadávací dokumentaci.

      2. Zakázka může být zadána automatickým výběrem nabídky nebo přijetím nabídky, která je hospodářsky nejvýhodnější.“
      3        Článek 99 finančního nařízení stanoví:

      „V průběhu zadávacího řízení je styk zadavatele se zájemci nebo uchazeči přípustný pouze za podmínek, které zajišťují průhlednost
         a rovné zacházení. Tento styk nesmí vést ani ke změně podmínek zakázky, ani podmínek původní nabídky.“

      4         Článek 100 odst. 2 finančního nařízení stanoví:

      „2.      Zadavatel sdělí každému zájemci nebo uchazeči, jehož přihláška nebo nabídka byla odmítnuta, důvody odmítnutí a každému uchazeči,
         který učinil nabídku, jež je v souladu s požadavky, a který o to písemně požádá, vlastnosti a výhody přijaté nabídky i jméno
         uchazeče, kterému byla zakázka přidělena.

      Od zveřejnění některých informací však může být upuštěno, pokud by to bylo překážkou uplatnění zákona, bylo v rozporu s veřejným
         zájmem nebo by to poškozovalo oprávněné obchodní zájmy veřejných nebo soukromých podniků nebo by to mohlo mezi nimi narušit
         korektní hospodářskou soutěž.“

      5        Článek 101 odst. 1 finančního nařízení stanoví:

      „1.      Zadavatel může až do podpisu smlouvy upustit od zakázky nebo zrušit zadávací řízení, aniž by zájemci nebo uchazeči měli nárok
         na jakékoli odškodnění.“

      6        Článek 122 odst. 2 druhý pododstavec prováděcího nařízení ve znění použitelném v rozhodné době stanovil, že řízení o zadání
         zakázky prostřednictvím výzvy k podávání nabídek:

      „[…] je omezené, pokud všechny hospodářské subjekty mohou požádat o účast, avšak připuštěni mohou být pouze zájemci, kteří
         splňují kritéria výběru uvedená v článku 135 a kteří jsou zároveň písemně vyzváni zadavatelem k předložení nabídky.“

      7        Článek 128 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení, jehož předmětem je omezené řízení s výzvou k projevení zájmu, zejména stanoví:

      „1.      Výzva k projevení zájmu je prostředkem předběžného výběru zájemců, kteří budou v rámci budoucích omezených nabídkových řízení
         pro zakázky vyzváni k podání nabídek […];

      3.      Má-li být zadána zvláštní zakázka, vyzve zadavatel k podání nabídky buď všechny zájemce zapsané v seznamu, nebo pouze některé
         z nich, na základě objektivních a nediskriminačních kritérií výběru specifických pro zakázku.“

      8        Článek 130 odst. 1 prováděcího nařízení ve znění použitelném v rozhodné době stanovil:

      „1.      Zadávací dokumentace obsahuje alespoň:
      a)      výzvu k podávání nabídek nebo k vyjednávání;
      b)      připojené specifikace, ke kterým jsou přiloženy obecné podmínky veřejných zakázek;
      c)      vzorovou smlouvu.
      […]“
      9        Článek 130 odst. 3 písm. a) a b) prováděcího nařízení ve znění použitelném v rozhodné době stanovil:

      „3.      Specifikace uvádí alespoň:
      a)      kritéria pro vyloučení a kritéria výběru pro zakázky, kromě omezeného a vyjednávacího řízení po zveřejnění vyhlášení zakázky
         podle článku 127; v takových případech se kritéria uvádějí pouze ve vyhlášení zakázky nebo ve výzvě k projevení zájmu;

      b)      kritéria pro udělení zakázky a jejich relativní důležitost, pokud to nevyplývá z vyhlášení zakázky;
      c)       technické specifikace uvedené v článku 131;
      […]“
      10       Článek 138 prováděcího nařízení ve znění použitelném v rozhodné době stanovil:

      „1.      Zakázky se zadávají jedním z těchto dvou postupů:
      a) automatickým výběrem nabídky, kdy je zakázka zadána nabídce, která splňuje všechny stanovené podmínky a uvádí nejnižší
         cenu;

      b)      výběrem hospodářsky nejvýhodnější nabídky.
      2.      Nabídkou hospodářsky nejvýhodnější je nabídka, která představuje nejlepší poměr mezi kvalitou a cenou s ohledem na kritéria
         odůvodněná předmětem zakázky, jako je navrhovaná cena, technická hodnota, estetické a funkční vlastnosti, vliv na životní
         prostředí, provozní náklady, rentabilita, výrobní nebo dodací lhůty, servis a technická pomoc.

      3.      Zadavatel uvede ve vyhlášení zakázky nebo ve specifikacích váhu, kterou přisuzuje jednotlivým kritériím pro stanovení hospodářsky
         nejvýhodnější nabídky.

      Váha přisouzená ceně ve vztahu k ostatním kritériím nesmí vést ke ztrátě významu ceny při výběru dodavatele.
      Pokud není ve výjimečných případech toto vážení technicky možné, zejména z důvodu předmětu zakázky, uvádí zadavatel pouze
         použití kritérií sestupně podle důležitosti.“

      11       Článek 139 odst. 1 prováděcího nařízení ve znění použitelném v rozhodné době stanovil:

      „1.      Pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky neobvykle nízké, požaduje zadavatel, dříve než je odmítne pouze z tohoto důvodu,
         písemné upřesnění základních prvků nabídky, které považuje za podstatné, a ověřuje základní prvky po vysvětlení stran podle
         jejich zdůvodnění.

      Zadavatel může vzít v úvahu zejména vysvětlení, která se týkají:
      a)      hospodárnosti výrobního postupu, poskytování služeb nebo stavebních postupů;
      b)      vybraných technických řešení nebo výjimečně výhodných podmínek, kterými uchazeč disponuje;
      c)      původnosti nabídky.“
      12      Článek 148 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení stanoví:

      „1.      Styk mezi zadavatelem a uchazeči v průběhu řízení je povolen výjimečně za podmínek uvedených v odstavcích 2 a 3.
      3.      Pokud po otevření nabídek vyžaduje některá nabídka vyjasnění nebo pokud se jedná o opravu zřejmých administrativních chyb
         v nabídce, může zadavatel navázat styk s uchazečem, přičemž tento styk nesmí vést k žádné změně podmínek nabídky.“

       Skutkový základ sporu
      13      Dne 4. března 2004 zveřejnila Rada na základě finančního nařízení a prováděcího nařízení v Dodatku k Úřednímu věstníku Evropské unie (Úř. věst. 2004, s 45) nabídkové řízení s referenčním číslem UCA-033/04 ve formě omezeného řízení na poskytování služeb úklidu
         a údržby dvou budov, ve kterých sídlí generální sekretariát Rady v Bruselu. Zakázka sestávala ze dvou položek, z nichž každá
         odpovídala specifickému místu poskytování plnění, a to budově „Woluwé Heights“ (položka č. 1) a budově „Frère Orban“ (položka
         č. 2).

      14      Specifikace stanovily, že kritériem pro zadání zakázky bude kritérium hospodářsky nejvýhodnější nabídky. Konečné vyhodnocení
         nabídek pro každou položku se mělo provést přidělením určitého počtu bodů každé nabídce, vypočítaných následovně: „Počet bodů
         ‚kvalita‘ x 100/cenový index“. Za hospodářsky nejvýhodnější nabídku měla být přijata nabídka, která po tomto konečném vyhodnocení
         získala nejvyšší počet bodů a zároveň minimální počet bodů udělený v oddíle „Kvalita“.

      15      Podle stejných specifikací měla být kvalita každé nabídky ohodnocena maximálně 100 body a na základě osmi kritérií. Osmé kritérium,
         v jehož rámci mohlo být uděleno nejvýše 50 bodů, se týkalo „Plnění v hodinách na základě součtu kategorií A, B, C, D v seznamu
         přílohy 3“.

      16      Padesát bodů přidělených na základě tohoto posledního kritéria bylo uděleno na proporčním základě, jenž odpovídá rozdílu mezi
         jednak celkovým počtem navrhovaných hodin ročně v hodnocené nabídce (Ho), a jednak průměrem celkového počtu navrhovaných hodin
         pro každý finanční rok v každé nabídce prohlášené za přípustnou (Hm). Průměrná Hm měla být kvalifikována jako dostačující
         a získat 40 bodů (tedy 80 % z limitu 50 bodů). Na základě specifikací bylo překročení tohoto limitu Hm až do výše 12,5 % oceněno
         přidělením dalších bodů, a to při dodržení limitu 50 bodů. Naopak snížení o více než 12,5 % vůči tomuto stejnému limitu Hm,
         bylo penalizováno snížením bodů až na vylučovací minimum 30 bodů.

      17      Specifikace dále uváděly, že průměrná hodinová sazba v každé nabídce nemůže být pod sankcí vyloučení nižší než průměrná hodinová
         sazba upravená l’Union générale belge de nettoyage (dále jen „UGBN“), pokud jde o kategorii 1A v nákladových cenách, která
         je platná v době předložení nabídky. Tato průměrná hodinová sazba byla k 1. červenci 2004 stanovena na 19,6962 eur.

      18      Specifikace k dotčenému nabídkovému řízení byly dne 23. června 2004 zaslány zájemcům.

      19      Dne 23. července 2004 Belfass SPRL, která je žalobkyní, předložila dvě nabídky týkající se každé z obou položek zakázky, které
         měly být uděleny v rámci nabídkového řízení UCA-033/04. Celková roční částka uvedená v nabídce žalobkyně týkající se položky
         č. 1 činila 234 059,67 eur.

      20      Dopisem ze dne 13. října 2004 informovala Rada žalobkyni o odmítnutí obou jejích nabídek z následujících důvodů: „[…] Pokud
         jde o položku [č.] 1, výpočet průměrné hodinové sazby obsažený ve Vaší nabídce vede k výsledku, který je nižší než minimum
         ve výši 19,6962 eur stanovené UGBN ke dni [1. července 2004]. Pokud jde o položku [č.] 2, nezískala Vaše nabídka požadovaný
         minimální počet bodů za kvalitu, které přiděluje hodnotící výbor podle kritérií uvedených ve specifikacích […]“.

      21      Dne 15. října 2004 požádala žalobkyně Radu o zaslání dodatečných a podrobných informací ohledně podmínek odmítnutí její nabídky
         k položce č. 2.

      22      Rada odpověděla na tuto žádost dne 22. října 2004 a uvedla zejména následující:

      „[…] Vaše nabídka, která spočívá na počtu hodin, který je o 20 % nižší, než činí průměrný počet hodin všech nabídek, byla
         tudíž v této fázi vyloučena v souladu se vzorcem uvedeným na straně 2.“

       Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
      23      Návrhem zapsaným v kanceláři Soudu dne 23. prosince 2004 podala žalobkyně projednávanou žalobu.

      24      Na základě zprávy soudkyně zpravodajky rozhodl Soud (pátý senát) o zahájení ústní části řízení.

      25      Dne 13. prosince 2006 v odpovědi na žádost o předložení dokumentů Soudu ze dne 28. listopadu 2006 v rámci organizačních procesních
         opatření předala Rada Soudu vyhlášení zakázky a specifikace k nabídkovému řízení UCA-033/04, jakož i původní hodnotící zprávu
         (nedůvěrné znění) týkající se tohoto nabídkového řízení.

      26      Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání konaném dne 21. června 2007.

      27      Žalobkyně navrhuje, aby Soud:

      –        prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
      –        zrušil rozhodnutí Rady ze dne 13. října 2004 o nepřijetí jejích dvou nabídek předložených v návaznosti na vyhlášení nabídkového
         řízení UCA-033/04;

      –        uložil Radě, aby nahradila škodu ohodnocenou na 1 481 317,65 eur zvýšenou o úroky o roční sazbě 7 %;
      –        uložil Radě náhradu všech nákladů řízení.
      28      Rada navrhuje, aby Soud:

      –         odmítl žalobu jako nepřípustnou, pokud jde o položku č. 2;
      –        prohlásil žalobu na neplatnost za neopodstatněnou;
      –        prohlásil návrh na náhradu škody za neopodstatněný;
      –        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
       K přípustnosti žaloby podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
       Argumenty účastnic řízení
      29      Rada, aniž formálně vznesla námitku nepřípustnosti, namítá, že je žaloba podaná proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu,
         v němž se týká položky č. 2, nepřípustná. Tvrdí, že žalobkyně nezpochybňuje rozhodnutí o jejím vyloučení ze zakázky jako takové,
         ale legalitu rozhodnutí Rady zahrnout do specifikací kritérium, které vedlo k jejímu vyloučení, a to průměr celkového počtu
         hodin navrhovaných uchazeči.

      30      Při jednání Rada uvedla, že z judikatury Soudního dvora vyplývá, že osoba, která se domnívá, že specifikace nabídkového řízení,
         jak jsou stanoveny v rozhodnutí zadavatele, jsou vůči ní diskriminační, nemůže vyčkávat oznámení rozhodnutí o zadání dotčené
         zakázky a pak ho napadnout konkrétně z toho důvodu, že uvedené specifikace mají diskriminační charakter, aniž by porušila
         cíle rychlosti a účinnosti směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících
         se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01,
         s. 246), ve znění směrnice 92/50 (rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2004, Grossmann Air Service, C‑230/02, Recueil,
         s. I‑1829, bod 37).

      31      Přitom se domnívá, že jelikož specifikace byly zaslány individuálně zájemcům, a tedy žalobkyni dne 23. června 2004, stanovená
         dvouměsíční lhůta ke zpochybnění legality rozhodnutí o tom, že do nich bude zahrnuto uvedené kritérium, v době podání projednávané
         žaloby uplynula.

      32      Žalobkyně zejména tvrdí, že specifikace nejsou napadnutelným aktem ve smyslu článku 230 ES. Jedná se totiž o přípravný akt
         obecného rozsahu a podle ustálené judikatury takový akt bez ohledu na okamžik, kdy vyvolává účinky, nemůže být předmětem žaloby
         na neplatnost.

      33      Žalobkyně rovněž tvrdí, že specifikace jsou určeny všem podnikům, které, jelikož náleží do kategorie definované obecně a abstraktně,
         se chtějí ucházet o získání veřejné zakázky. V projednávaném případě nejsou specifikace ani rozhodnutím, jehož by byla adresátem,
         ani rozhodnutím, které by se jí bezprostředně a osobně dotýkalo. Z toho vyvozuje, že pouze žaloba podaná proti rozhodnutí
         o zadání zakázky je způsobilá umožnit jí napadnout legalitu kritéria uvedeného ve specifikacích, které se týká celkového počtu
         hodin navrhovaných uchazeči.

      34      Podpůrně vznáší žalobkyně ve vztahu ke specifikacím námitku protiprávnosti ve smyslu článku 241 ES.

       Závěry Soudu
      35      Úvodem Soud konstatuje, že stanovisko Rady spočívá ve zpochybnění přípustnosti projednávané žaloby, jelikož podle ní míří
         tato žaloba ve skutečnosti pouze proti specifikacím, které jsou napadnutelným aktem, jejichž legalita nebyla ve lhůtě zpochybněna.

      36      Je třeba nicméně konstatovat, že projednávaná žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí Rady ze dne 13. října 2004 o nepřijetí
         nabídek žalobkyně předložených v návaznosti na vyhlášení nabídkového řízení, a že tedy pro potřeby této žaloby na neplatnost,
         a tedy incidenčně, zpochybňuje žalobkyně legalitu specifikací.

      37      Otázkou, která vyvstává, není tedy otázka přípustnosti žaloby na neplatnost, jelikož směřuje údajně proti specifikacím, nýbrž
         otázka přípustnosti námitky protiprávnosti tohoto dokumentu, která byla uplatněna v rámci této žaloby na neplatnost.

      38      Aby bylo možné vyslovit se k této posledně uvedené otázce, je třeba určit, zda zadávací dokumentace, jako jsou dotčené specifikace,
         je aktem, který může být, jak tvrdí Rada, předmětem přímé žaloby podle článku 230 čtvrtého pododstavce ES, a tedy zda žalobkyně
         měla proti specifikacím podat žalobu na základě tohoto ustanovení a ve dvouměsíční lhůtě stanovené v jeho pátém pododstavci.

      39      Na základě ustanovení článku 230 čtvrtého pododstavce ES může každá fyzická nebo právnická osoba podat žalobu proti rozhodnutím,
         která jsou jí určena, jakož i proti rozhodnutím, která, byť vydána ve formě nařízení nebo rozhodnutí určeného jiné osobě,
         se jí bezprostředně a osobně dotýkají.

      40      Podle ustálené judikatury může jiná fyzická nebo právnická osoba než adresát aktu tvrdit, že je osobně dotčena ve smyslu čl. 230
         čtvrtého pododstavce ES, pouze tehdy, je-li dotyčným aktem zasažena z důvodu určitých vlastností, které jsou pro ni zvláštní,
         nebo faktické situace, která ji vymezuje vzhledem ke všem ostatním osobám, a tím ji individualizuje způsobem obdobným tomu,
         jakým by byl individualizován adresát aktu (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. července 1963, Plaumann v. Komise, 25/62, Recueil,
         s. 197, 223; ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada, C‑50/00 P, Recueil, s. I‑6677, bod 36, a ze
         dne 1. dubna 2004, Komise v. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, Recueil, s. I‑3425, bod 45).

      41      V projednávaném případě má Soud za to, že se nelze domnívat, že je žalobkyně dotčenými specifikacemi osobně dotčena.

      42      Soud se jednak domnívá, že na rozdíl od toho, co tvrdí Rada, skutečnost, že specifikace byly zaslány dne 23. června 2004 individuálně
         předem vybraným zájemcům, a tudíž žalobkyni, v rámci omezeného řízení, nemůže žalobkyni individualizovat ve smyslu čl. 230
         čtvrtého pododstavce ES. Specifikace, podobně jako veškerá zadávací dokumentace vydaná v projednávaném případě Radou, jejíž
         jsou součástí, se totiž použijí na objektivně určené situace, a vyvolávají právní účinky vůči kategoriím osob, na které se
         nahlíží obecně a abstraktně. Vykazují tedy obecný charakter a nelze mít za to, že jejich individuální sdělení předem vybraným
         podnikům ze strany zadavatele umožňuje individualizovat každý z těchto podniků vůči jakékoli jiné osobě ve smyslu čl. 230 ES
         čtvrtého pododstavce.

      43      Dále se Rada neprávem opírá o výše v bodě 30 uvedený rozsudek Grossmann Air Service, aby prokázala, že žalobkyně byla aktivně
         legitimována k napadení dotčených specifikací. Je totiž třeba připomenout, že tento rozsudek Soudního dvora byl vydán v návaznosti
         na předběžnou otázku týkající se výkladu čl. 1 odst. 3 a čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 89/665. Přitom, aniž by to bylo Radou
         zpochybňováno, ustanovení směrnice 89/665 v platném znění tedy zavazují pouze členské státy, a nikoli orgány Společenství.
         Krom toho, jak uznala Rada při jednání, je nutno konstatovat, že takové právní předpisy Společenství v oblasti zadávání veřejných
         zakázek na služby ze strany orgánů Společenství, jaké jsou použitelné v projednávaném případě, neobsahují žádné ustanovení
         podobné tomu, jaké je uvedeno ve směrnici 89/665. Konečně Soud uvádí, že na rozdíl od skutkového základu původního sporu ve
         výše v bodě 30 uvedeném rozsudku Grossmann Air Service nezabránilo v projednávaném případě kritérium obsažené ve specifikacích,
         které žalobkyně zpochybňuje tomu, aby se žalobkyně účinně účastnila dotčeného řízení o zadání veřejné zakázky. Zcela naopak
         ze skutečností ve spisu vyplývá, že žalobkyně ze stejného titulu jako ostatní zájemci vybraní na seznam sestavený po fázi
         předběžného výběru mohla předložit nabídku týkající se položky č. 2. Tudíž nelze analogicky a pro účely posouzení přípustnosti
         projednávané žaloby, pokud jde o položku č. 2, použít výklad Soudního dvora ve výše v bodě 30 uvedeném rozsudku Grossmann
         Air Service ohledně ustanovení směrnice 89/665 ve znění pozdějších předpisů.

      44      Z výše uvedených úvah vyplývá, že jelikož se dotčené specifikace netýkají žalobkyně osobně, není oprávněna podat žalobu na
         neplatnost proti těmto specifikacím na základě článku 230 čtvrtého pododstavce ES. Rada se tedy neprávem dovolávala údajné
         napadnutelnosti těchto specifikací ze strany žalobkyně k tomu, aby vznesla námitky proti incidenčnímu uplatnění legality tohoto
         dokumentu ze strany žalobkyně v rámci projednávané žaloby.

       K věci samé
       K žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 1
       Argumenty účastnic řízení
      45      Na podporu své žaloby na neplatnost podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 1,
         předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod týkající se zjevně nesprávného posouzení.

      46      Podstatou tvrzení žalobkyně je, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, jelikož nesplnila svou povinnost obezřetného
         posouzení její nabídky k položce č. 1.

      47      Na rozdíl od toho, co uvádí Rada, totiž tvrdí, že průměrná hodinová sazba její nabídky činí 22,123 eur, a je tedy vyšší než
         minimální průměrná hodinová sazba 19,6962 eur, kterou stanovila UGBN.

      48      Žalobkyně ovšem uznává, že toto pochybení Rady souvisí s chybou při sčítání, která se vyskytla v její nabídce u součtu kategorií
         A, B, C a D (234 059,67 eur namísto 271 811,67 eur).

      49      Žalobkyně se nicméně domnívá, že se podle zásady řádné správy měla Rada při posouzení její nabídky ujistit, že předložená
         nabídka neobsahuje takovou zřejmou administrativní chybu, kterou by mohla z vlastní iniciativy opravit.

      50      Poznamenává, že pouhé ověření výpočtu by Radě umožnilo zjistit, že správná hodinová sazba její nabídky činila nejméně 20,92
         eur, jak jasně a přesně vyplývá ze strany 40 její nabídky.

      51      Přinejmenším má žalobkyně za to, že – jelikož byla tato chyba zřejmá a její oprava by nepozměnila ani podmínky zadání zakázky,
         ani původní nabídku – mohla Rada při dodržení článku 99 finančního nařízení a jak stanoví i článek 10 specifikací dotčeného
         nabídkového řízení, využít práva styku se žalobkyní.

      52      Žalobkyně se domnívá, že na rozdíl od toho, co tvrdí Rada, nemohou být závěry uvedené Soudem v rozsudku ze dne 8. května 1996,
         Adia interim v. Komise (T‑19/95, Recueil, s. II‑321, bod 47), použity v projednávaném případě. Uvádí totiž, že se v tomto
         rozsudku jednalo o systematickou chybu při výpočtu, kterou mohl zadavatel stěží odhalit. Přitom v projednávaném případě se
         žalobkyně domnívá, že dotčená chyba je pouhou chybou při sčítání kategorií A, B, C, a D, což je chyba, kterou mohla Rada jednoduše
         odhalit a opravit.

      53      Žalobkyně navíc uvádí, že Rada nemůže tvrdit, že tuto chybu neodhalila, když se správná, a tedy opravená celková cena objevuje
         v „řádných“ a „teoretických“ srovnávacích hodnoceních její nabídky, která jsou připojena v příloze k její žalobní odpovědi.

      54      Krom toho tvrdí, že obecná zásada vyvozená Soudním dvorem v rozsudku ze dne 13. července 1972, Bernardi v. Parlament (90/71,
         Recueil, s. 603, bod 10), na základě kterého nemůže účastník řízení uplatňovat nesrovnalosti, které mohou být důsledkem jeho
         vlastního jednání, se v jeho projednávaném případě také nepoužije. Poukazuje totiž na to, že její jednání nebylo ani úmyslné,
         ani nezpůsobilo pochybení ze strany Rady. Dodává, že neměla žádný zájem na tom, aby její chyba, v tomto případě pouhá neúmyslná
         početní chyba, nebyla opravena.

      55      Navíc v odpovědi na argumentaci Rady žalobkyně tvrdí, že jestliže sdělení stanovené v článku 100 finančního nařízení opravňuje
         uchazeče, jehož nabídka byla odmítnuta, aby upozornil zadavatele na případné chyby v posouzení, které mohly narušit vyhodnocení
         jeho nabídky, ukládají tedy zásady řádné správy a transparentnosti zadavateli povinnost informovat adresáta v tomto sdělení
         o existenci tohoto práva. Žalobkyně se přitom domnívá, že jí Rada ve svém dopise ze dne 13. října 2004 nijak neinformovala
         o existenci takového práva. Z toho vyplývá, že byla porušena zásada rovného zacházení.

      56      Žalobkyně z toho vyvozuje, že pochybení, kterého se dopustila Rada, pokud jde o výpočet průměrné hodinové sazby v její nabídce
         k položce č. 1, vyplývá z nedostatečného obezřetného posouzení uvedené nabídky ze strany Rady, a že v důsledku toho je konečné
         rozhodnutí o odmítnutí této nabídky stiženo zvláště závažnou vadou zjevně nesprávného posouzení.

      57      Rada namítá, že průměrná hodinová sazba, jak vyplývá z podmínek specifikací nabídkového řízení, odpovídá celkové ceně posuzované
         nabídky, vydělené celkovým počtem hodin uvedeným v uvedené nabídce. Z tohoto důvodu, jak uvádí, se spokojila s provedením
         výpočtu vycházejícím od této celkové referenční ceny 234 059,67 eur, jak byla uvedena žalobkyní v její nabídce.

      58      Rada je toho názoru, že jí nepřísluší ověřovat součet kategorií A, B, C a D obsažených v nabídce žalobkyně a odhalit při té
         příležitosti, že správná celková cena činila 271 811,67 eur namísto 234 059,67 eur. Navíc se Rada domnívá, že údaje obsažené
         v „řádných“ a „teoretických“ srovnávacích hodnoceních dotčené nabídky, připojených v příloze k její žalobní odpovědi, nemohou
         být použity k prokázání, že zjistila tuto chybu ve fázi posouzení uvedené nabídky. Tato hodnocení byla totiž provedena ve
         fázi přípravy její žalobní odpovědi v projednávané věci.

      59      Dodává, že zadavatel může z vlastní iniciativy kontaktovat uchazeče pouze za účelem opravy zřejmých administrativních chyb.
         Přitom je toho názoru, že v projednávaném případě byla chyba tak málo zřejmá, že ji nemohla odhalit.

      60      Krom toho se Rada dovolává obecné právní zásady uznané Soudním dvorem ve výše v bodě 54 uvedeném rozsudku Bernardi v. Parlament,
         na základě kterého nemůže účastník řízení před Soudním dvorem uplatňovat nesrovnalosti, které mohou být důsledkem jeho vlastního
         jednání.

      61      Stejně tak se domnívá, že i kdyby musela odhalit dotčenou chybu, bylo by pro ni nemožné, aniž by hrozilo, že poruší ustanovení
         článku 99 finančního nařízení a čl. 148 odst. 3 prováděcího nařízení, navázat styk s uchazečem za účelem opravy uvedené chyby.
         Na podporu této úvahy se opírá zvláště o výše v bodě 52 uvedený rozsudek Adia interim v. Komise.

      62      Konečně se Rada domnívá, že jedním z cílů sdělení uvedeného v článku 100 finančního nařízení, které následuje po zadání zakázky
         a předchází podpisu smlouvy, je umožnit uchazeči, jehož nabídka byla odmítnuta, upozornit zadavatele na případné chyby v posouzení,
         které narušily hodnocení nabídky. Přitom uvádí, že žalobkyně nijak nereagovala, jakmile obdržela dopis ze dne 13. října 2004,
         který ji informuje o důvodech odmítnutí její nabídky, pokud jde o položku č. 1.

       Závěry Soudu
      63      Podle ustálené judikatury disponuje Rada značným prostorem pro uvážení, pokud jde o skutečnosti, které je třeba vzít v úvahu
         za účelem přijetí rozhodnutí o zadání zakázky na základě nabídkového řízení, a že přezkum Soudu se musí omezit na ověření
         neexistence závažného a zjevného pochybení (rozsudek Soudního dvora ze dne 23. listopadu 1978, Agence européenne d’intérims
         v. Komise, 56/77, Recueil, s. 2215, bod 20; výše v bodě 52 uvedený rozsudek Soudu Adia interim v. Komise, bod 49, a ze dne
         6. července 2000, AICS v. Parlament, T‑139/99, Recueil, s. II‑2849, bod 39).

      64      Krom toho na základě ustanovení článku 148 prováděcího nařízení po otevření nabídek v případě, když vyžaduje některá nabídka
         vyjasnění nebo se jedná o opravu zřejmých administrativních chyb v nabídce, může zadavatel výjimečně navázat styk s uchazečem.

      65      V projednávaném případě je třeba ověřit, zda administrativní chyba, které se dopustila žalobkyně, tedy chyba při sčítání,
         která vznikla v její nabídce u součtu kategorií A, B, C a D (234 059,67 eur namísto 271 811,67 eur), byla zřejmou administrativní
         chybou, kterou měla Rada zaznamenat.

      66      V tomto ohledu Soud nejprve konstatuje, že způsob výpočtu hodinové sazby nabídky uchazečů nevyžadoval, aby Rada provedla znovu
         výpočet součtu kategorií A, B, C a D. Není totiž sporné, že tento výpočet průměrné hodinové sazby měl vycházet z celkové ceny
         nabídky, jakož i z celkového počtu navrhovaných hodin poskytování služeb, jak jsou uvedeny žalobkyní v její nabídce.

      67      Zadruhé je vyloučeno se domnívat, jak činí žalobkyně, že správná hodinová sazba její nabídky činila minimálně 20,92 eur, což
         je částka, která je jasně a přesně obsažena na straně 40 nabídky, a že z tohoto důvodu se měla Rada dotázat na existenci pravděpodobné
         chyby při výpočtu průměrné hodinové sazby nabídky žalobkyně. Soud totiž konstatuje, že uvedená částka zapsaná na straně 40
         nabídky žalobkyně, figurovala v kategorii E, která se výslovně vztahuje na hodinové sazby u dodatečných prací prováděných
         na žádost úklidovými zaměstnanci „v pracovní dny (pondělí až pátek) od 6 do 22 hodin“. Částka takto uvedené hodinové sazby
         ve výši 20,92 eur se tedy týkala určitého typu specifických plnění, tedy dodatečných prací, a v důsledku toho plnění odlišných
         od plnění uvedených v kategoriích A, B, C a D.

      68      Zatřetí na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, nelze mít za to, že přehledy „řádných“ a „teoretických“ hodnocení vydané Radou
         v příloze k její žalobní odpovědi v projednávané věci prokazují, že Rada věděla o chybě, které se žalobkyně dopustila. Z písemností
         Rady totiž jasně vyplývá, že Rada vypracovala uvedené přehledy pro potřeby tohoto soudního řízení. Krom toho Soud uvádí, že
         žalobkyně neprokázala opak.

      69      Navíc se na rozdíl od tvrzení žalobkyně Soud domnívá, že Radě nelze vytýkat, že ji neinformovala ve fázi sdělení podle článku
         100 finančního nařízení o jejím právu upozornit zadavatele na případné chyby v posouzení, které mohly narušit vyhodnocení
         její nabídky. Podle judikatury totiž nelze při neexistenci výslovného ustanovení práva Společenství uznat obecnou povinnost
         správních nebo soudních orgánů Společenství informovat jednotlivce o dostupných opravných prostředcích, jakož i o podmínkách,
         za jakých je mohou vykonávat (usnesení Soudního dvora ze dne 5. března 1999, Guérin automobiles v. Komise, C‑153/98 P, Recueil,
         s. I‑1441, bod 15, a rozsudek Soudu ze dne 24. února 2000, ADT Projekt v. Komise, T‑145/98, Recueil, s. II‑387, bod 210).
         Přitom v projednávaném případě Soud konstatuje, že článek 100 finančního nařízení takovou povinnost výslovně nestanoví.

      70      Každopádně je nutno konstatovat, že zatímco po obdržení dopisu Rady ze dne 13. října 2004 vyžadovala žalobkyně z vlastní iniciativy
         vyjasnění ohledně podmínek odmítnutí její nabídky, pokud jde o položku č. 2, neupozornila nijak na zřejmou chybu při výpočtu
         ve své nabídce týkající se položky č. 1.

      71      Z předchozích poznámek vyplývá, že administrativní chyba, které se žalobkyně dopustila, nebyla zřejmá ve smyslu čl. 148 odst. 3
         prováděcího nařízení. Nelze proto Radě vytýkat, že tuto chybu nezaznamenala, a v důsledku toho ji neopravila nebo přinejmenším
         nenavázala styk se žalobkyní, aby jí umožnila tuto chybu opravit.

      72      V důsledku toho je jediný žalobní důvod týkající se zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila Rada v rozhodnutí ze
         dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 1, neopodstatněný. Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí ze
         dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 1, musí proto být zamítnuta.

       K žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
       Argumenty účastnic řízení
      73      Na podporu své žaloby podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2, vznáší žalobkyně
         tři žalobní důvody vycházející z porušení obecné zásady řádné správy, zjevně nesprávného posouzení a porušení zásady zákazu
         diskriminace. Krom toho ve stadiu repliky žalobkyně uplatňuje čtvrtý žalobní důvod založený na skutečnosti, že Rada tím, že
         nenavázala styk se žalobkyní před vyloučením její nabídky, porušila ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení.

      74      Podstatou tvrzení žalobkyně je, že první tři žalobní důvody, vycházející z porušení obecné zásady řádné správy, zásady zákazu
         diskriminace a zjevně nesprávného posouzení, jsou opodstatněné, jelikož její nabídka týkající se položky č. 2 byla automaticky
         odmítnuta bez dalšího posouzení, a to z jediného důvodu, že celkový počet pracovních hodin obsažený v uvedené nabídce je o více
         než 12,5 % nižší než průměr celkového počtu navrhovaných hodin v obdržených nabídkách.

      75      Zaprvé je žalobkyně toho názoru, že z podobných důvodů kritérium výběru obsažené ve specifikacích, vztahující se k průměru
         celkového počtu navrhovaných hodin, o který se opírala Rada při odmítnutí její nabídky bez dalšího posouzení, porušuje zásadu
         řádné správy a je stiženo vadou zjevně nesprávného posouzení. Vede totiž k upřednostňování nabídek, které stanoví vyšší hodinový
         objem plnění, než je objem, který je skutečně nezbytný, a které jsou v důsledku toho nákladnější.

      76      V tomto ohledu zaprvé žalobkyně tvrdí, že uvedené kritérium zvolené Radou neumožňuje objektivně posoudit to, co je nezbytné
         k uskutečnění požadovaných plnění. Připomíná jednak to, že od 1. ledna 1998 zajišťovala k plné spokojenosti Rady úklid a údržbu
         budovy, která je zahrnuta do položky č. 2, a to na základě celkového počtu hodin, který odpovídá počtu uvedenému v její nabídce.
         Přitom uznává, že Rada nemohla vzít v úvahu tuto zkušenost, a domnívá se, že tato zkušenost umožňuje pouze objektivně prokázat,
         že celkový počet hodin nezbytný k uskutečnění požadovaných plnění za podmínek, které jsou přinejmenším srovnatelné, je nižší
         než počet uvedený v nakonec přijaté nabídce, a v důsledku toho, že kritérium použité Radou podporuje nadhodnocení tohoto počtu
         hodin.

      77      Krom toho má za to, že vyhodnocení rozsahu požadovaných plnění nemůže důvodně záviset na samotných nabídkách uchazečů, jelikož
         tito uchazeči mohou poté, co se dohodnou, mít zájem uměle navýšit objem nabízených plnění. Konečně, počet hodin práce nemůže
         představovat hlavní kritérium umožňující posoudit kvalitu práce, která má být provedena. K tomuto poslednímu bodu žalobkyně
         poznamenává, že kdyby uměle navýšila počet navrhovaných hodin ve své nabídce, nebyla by tato nabídka automaticky vyloučena.

      78      Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Rada nemůže vyvozovat argument ze skutečnosti, že i když nabídka uchazeče, kterému byla zakázka
         zadána, je o 3,7 % dražší než její nabídka, navrhoval počet hodin, který je o 25,2 % vyšší než její nabídka. Jednak totiž
         opakuje své konstatování, podle kterého je tento celkový počet hodin navrhovaných uchazečem, kterému byla zakázka zadána,
         vyšší, než je počet hodin skutečně nezbytný k provedení práce stanovené ve specifikacích za požadovaných podmínek kvality.
         Proto je tímto nadhodnocením plnění nabízených uchazečem, kterému byla zakázka zadána, poškozena Rada a společenství, které
         ji financuje. Dále pak dodává, že vybraný uchazeč neposkytne ve skutečnosti celkový počet hodin uvedených ve své nabídce,
         což podle ní potvrzuje, že počet hodin, které navrhla, odpovídá tomu, co je nezbytné k provedení úklidu prostor spadajících
         do položky č. 2.

      79      Zadruhé žalobkyně tvrdí, že zvolené kritérium výběru je diskriminační, jelikož vede k tomu, že jsou automaticky bez dalšího
         posouzení odmítnuty nabídky objektivně výhodné pro Radu z rozpočtového hlediska a dokonale uspokojivé z hlediska kvalitativního.

      80      Zatřetí žalobkyně tvrdí, že Rada porušila ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení. Domnívá se totiž, že před odmítnutím
         její nabídky z důvodu, že celkový počet navrhovaných hodin poskytování služeb je neobvykle nízký, měla Rada provést kontradiktorní
         ověření této nabídky za podmínek čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení. Krom toho z judikatury vyplývá, že automatické vyloučení
         neobvykle nízkých nabídek, vychází-li z použití matematického kritéria, je zakázáno (rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června
         1989, Fratelli Costanzo, 103/88, Recueil, s. I‑1839).

      81      Rada připomíná, že podle judikatury zadání zakázky uchazeči, který předložil hospodářsky nejvýhodnější nabídku neznamená,
         že vybraná nabídka bude nezbytně nejméně drahá.

      82      Dodává, že cílem řádné soutěže v rámci zadávacího řízení je zejména ukázat, že je možné poskytovat lepší nebo více plnění.
         Na konkurenčním trhu bude průměr celkového počtu hodin navrhovaných všemi uchazeči pravděpodobně odpovídat důkladnému a věrohodnému
         vyhodnocení prostředků požadovaných k zajištění řádného provedení služby z kvalitativního hlediska. Rada je totiž toho názoru,
         že s vyšším počtem hodin věnovaným úklidu lze získat lepší úroveň kvality. V projednávaném případě přitom Rada konstatuje,
         že ačkoli uchazeč, jemuž byla zakázka zadána, předložil nabídku, která je o 3,7 % dražší, než činí nabídka žalobkyně, navrhl
         naopak o 25,2 % více hodin práce než žalobkyně. Navíc poukazuje na to, že zatímco kritérium ceny mělo při hodnocení nabídek
         váhu až do výše 50 %, mohlo být v rámci sporného kritéria týkajícího se celkového počtu navrhovaných hodin uděleno pouze 25 %
         celkového počtu bodů. Proto je nabídka uchazeče, jemuž byla zakázka přidělena, hospodářsky nejvýhodnější a služby žalobkyně
         jsou mnohem dražší. Rada ostatně tvrdí, že píchací karty zaměstnanců uchazeče, jemuž byla zakázka zadána, prokazují, že poskytovaná
         plnění odpovídají povinnostem, které vyplývají z podmínek zakázky.

      83      Co se týče tvrzení žalobkyně, pokud jde o riziko dohody mezi uchazeči ohledně umělého navýšení objemu plnění, vyzývá Rada
         žalobkyni, aby, disponuje-li v tomto ohledu důkazy, kontaktovala příslušné orgány pro hospodářskou soutěž.

      84      Pokud jde o třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace, Rada namítá, že jí tato zásada při jejím
         rozhodování o zadání zakázky zakazuje zohlednit kvalitu služeb, které žalobkyně poskytovala dříve.

      85      Konečně Rada tvrdí, že čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení, který byl žalobkyní
         vznesen ve stadiu repliky, je nový, a proto nepřípustný. Rada se každopádně domnívá, že nabídka žalobkyně nebyla neobvykle
         nízká. Podstatou jejího tvrzení totiž je, že dodržení kontradiktorního řízení, vyskytuje-li se taková neobvykle nízká nabídka,
         jaká je stanovena v čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení, je povinné pouze ohledně ceny této nabídky. Přitom poznamenává,
         že i když žalobkyně navrhla ve své nabídce celkový počet hodin, který je o 25,2 % nižší, než je nabídka uchazeče, jemuž byla
         zakázka přidělena, byla její cena nižší pouze o 3,7 % než cena navrhovaná tímto uchazečem. Má tedy za to, že služby žalobkyně
         jsou mnohem dražší než služby uchazeče, jemuž byla zakázka zadána.

       Závěry Soudu
      86      Před posouzením opodstatněnosti žaloby na neplatnost podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká
         položky č. 2, je třeba vyslovit se nejprve k přípustnosti čtvrtého žalobního důvodu, vycházejícího z porušení ustanovení čl. 139
         odst. 1 prováděcího nařízení.

      –       K přípustnosti čtvrtého žalobního důvodu, vycházejícího z porušení ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení
      87      Podle ustálené judikatury z ustanovení čl. 44 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Soudu vyplývá, že
         žaloba musí obsahovat předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že nové důvody nelze předkládat v průběhu řízení, ledaže
         by se zakládaly na právních a skutkových okolnostech, které vyšly najevo v průběhu řízení. Nicméně žalobní důvod, který je
         rozšířením důvodu dříve přímo nebo implicitně uvedeného v žalobě a který je s ním úzce spjat, musí být prohlášen za přípustný
         (rozsudky Soudního dvora ze dne 30. září 1982, Amylum v. Rada, 108/81, Recueil, s. 3107, bod 25 a ze dne 19. května 1983,
         Verros v. Parlament, 306/81, Recueil, s. 1755, bod 9; rozsudek Soudu ze dne 17. prosince 1997, Moles García Ortúzar v. Komise,
         T‑ 216/95, Recueil FP, s. I‑A-403 a II‑1083, bod 87).

      88      Krom toho podle ustálené judikatury z čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení vyplývá, že zadavatel má povinnost umožnit uchazeči
         před odmítnutím jeho nabídky vysvětlit nebo i odůvodnit charakteristické prvky jeho nabídky, pokud se domnívá, že nabídka
         je neobvykle nízká (rozsudek Soudu ze dne 6. července 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium v. Komise, T‑148/04, Sb. rozh. s. II‑2627,
         bod 49).

      89      V projednávaném případě Soud konstatuje, že v bodě 17 své žaloby uplatňuje žalobkyně na podporu této žaloby podané proti rozhodnutí
         ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2, zejména porušení obecné zásady řádné správy, zásady zákazu diskriminace
         a zjevně nesprávné posouzení, jelikož její nabídka týkající se položky č. 2 byla odmítnuta bez dalšího posouzení, a to z jediného
         důvodu, že celkový počet pracovních hodin obsažený v uvedené nabídce je o více než 12,5 % nižší než průměr celkového počtu
         navrhovaných hodin. V bodě 26 své žaloby navíc tvrdí, že provádění tohoto kritéria je diskriminační, jelikož vede k automatickému
         odmítnutí objektivně výhodnějších nabídek bez dalšího posouzení. Z toho vyplývá, že žalobkyně výslovně vytkla Radě v žalobě,
         že bez dalšího posouzení odmítla její nabídku, a to z důvodu, že byla neobvykle nízká.

      90      Z předchozího vyplývá, že čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení, ačkoli byl výslovně
         vznesen žalobkyní až v replice, představuje rozšíření tří žalobních důvodů uvedených v žalobě a úzce s nimi souvisí. Je tedy
         namístě prohlásit tento žalobní důvod za přípustný.

      –       K opodstatněnosti žaloby podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
      91      Jak bylo uvedeno výše v bodě 89, podstatou tří žalobních důvodů vznesených ve stadiu žaloby a týkajících se porušení zásady
         řádné správy, zjevně nesprávného posouzení a porušení zásady zákazu diskriminace je prokázat, že Rada neprávem nevyzvala žalobkyni
         před automatickým vyloučením její nabídky z důvodu neobvykle nízkého charakteru počtu hodin, které navrhovala, a v souladu
         se zásadou kontradiktorního ověření upravenou v čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení, aby předložila odůvodnění, které prokáže
         náležitost její nabídky. Je proto třeba posoudit bez dalšího čtvrtý žalobní důvod týkající se porušení čl. 139 odst. 1 prováděcího
         nařízení.

      92      Na prvním místě je třeba určit, zda pojem „neobvykle nízká nabídka“ znamená, jak tvrdí Rada, pouze cenové kritérium nabídky
         posuzované zadavatelem, nebo zda, jak je podstatou tvrzení žalobkyně, tento pojem zahrnuje rovněž další kritéria pro hodnocení
         nabídek.

      93      Podle ustálené judikatury – jelikož jsou požadavky stanovené v čl. 29 odst. 5 směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července
         1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 185, s. 5), v čl. 37 odst. 1 směrnice
         92/50 a v čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37 v podstatě shodné s požadavky uloženými čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení – platí
         úvahy, které následují, rovněž pro výklad tohoto posledně uvedeného ustanovení (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne
         27. listopadu 2001, Lombardini a Mantovani, C‑285/99 a C‑286/99, Recueil, s. I‑9233, bod 50).

      94      Je třeba krom toho uvést, že v bodě 67 rozsudku Lombardini a Mantovani, uvedeného výše v bodě 93, Soudní dvůr konstatoval,
         že je nesporné, že čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37 nedefinuje pojem „neobvykle nízká nabídka“ a, a fortiori, nestanoví způsob výpočtu prahové úrovně neobvyklosti. V této stejné věci se generální advokát domníval, že neobvykle nízká nabídka není abstraktním pojmem, nýbrž velmi přesným pojmem,
         který musí být vymezen pro každou zakázku zvlášť podle konkrétního předmětu plnění této zakázky (stanovisko generálního advokáta
         D. Ruiz-Jarabo Colomera k výše v bodě 93 uvedenému rozsudku Lombardini a Mantovani, Recueil, s. I‑9235, body 32 a 35).

      95      V projednávaném případě Soud jednak konstatuje, že ve finančním nařízení ani v prováděcím nařízení není obsažena žádná definice
         prahové úrovně neobvyklosti a pojmu „neobvykle nízká nabídka“ ve smyslu čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení. Dále pak z ustanovení
         tohoto stejného článku výslovně nevyplývá, že by pojem „neobvykle nízká nabídka“ nemohl být použit na jiná kritéria, než je
         kritérium ceny.

      96      V důsledku toho je třeba za účelem stanovení dosahu ratione materiae pojmu „neobvykle nízká nabídka“ ve smyslu čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení, nejprve vyjít z cíle sledovaného tímto ustanovením.

      97      Jak je připomenuto výše v bodě 88, má zadavatel podle ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení povinnost umožnit uchazeči
         před odmítnutím jeho nabídky vysvětlit nebo i odůvodnit charakteristické prvky jeho nabídky, pokud se domnívá, že nabídka
         je neobvykle nízká. Konkrétněji z judikatury vyplývá, že je nezbytné, aby každý uchazeč podezřívaný z předložení neobvykle
         nízké nabídky mohl v tomto ohledu uplatnit užitečně své stanovisko tak, že mu bude poskytnuta možnost předložit veškerá odůvodnění
         k různým prvkům jeho nabídky v okamžiku, kdy se dozví nejen o prahové úrovni neobvyklosti použitelné na dotčenou zakázku,
         jakož i o skutečnosti, že se jeho nabídka zdá být neobvykle nízká, ale i o konkrétních bodech, které vyvolaly dotazy ze strany
         zadavatele (výše v bodě 93 uvedený rozsudek Lombardini a Mantovani, bod 53). Soudní dvůr při stejné příležitosti prohlásil,
         že existence takové účinné kontradiktorní diskuze představuje základní požadavek k zabránění svévolnosti zadavatele a k zajištění
         poctivé hospodářské soutěže mezi podniky (výše v bodě 93 uvedený rozsudek Lombardini a Mantovani, bod 57).

      98      Z předchozího vyplývá, že čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení zakotvuje základní požadavek v oblasti zadávání veřejných zakázek,
         který ukládá zadavateli, aby před jejím odmítnutím kontradiktorně ověřil každou nabídku, která se zdá být neobvykle nízká,
         a to z hlediska prvků, z kterých sestává.

      99      Soud dále připomíná, že na základě čl. 97 odst. 2 finančního nařízení může být zakázka zadána automatickým výběrem nabídky
         nebo přijetím nabídky, která je hospodářsky nejvýhodnější, a že, pokud jde o tento druhý způsob zadání, stanoví čl. 138 odst. 2
         prováděcího nařízení, že vybraná nabídka je ta, která představuje nejlepší poměr mezi kvalitou a cenou s ohledem na kritéria
         odůvodněná předmětem zakázky, jako je navrhovaná cena, technická hodnota, estetické a funkční vlastnosti, vliv na životní
         prostředí, provozní náklady, rentabilita, výrobní nebo dodací lhůty, servis a technická pomoc.

      100    Soud je proto toho názoru, že pokud je zakázka zadána hospodářsky nejvýhodnější nabídce, použije se základní požadavek uvedený
         výše v bodě 98 nejen na cenové kritérium posuzované nabídky, ale i na další kritéria uvedená v čl. 138 odst. 2 prováděcího
         nařízení, jelikož umožňují stanovit prahovou úroveň neobvyklosti, pod kterou je nabídka předložená v rámci dotčené zakázky
         podezřelá z toho, že je neobvykle nízká ve smyslu čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení.

      101    Zadruhé je třeba posoudit, zda v projednávaném případě – z hlediska úvah, které předcházejí – měla Rada povinnost, jak tvrdí
         žalobkyně, dodržet postup kontradiktorního ověření, který je stanoven v čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení.

      102    V tomto ohledu Soud uvádí, že způsob zadání dotčené zakázky odpovídal způsobu zadání zakázky hospodářsky nejvýhodnější nabídce.
         Krom toho je nesporné, že mezi zvolenými kritérii se kvalitativního aspektu nabídky týkalo kritérium průměru celkového počtu
         navrhovaných hodin, a představovalo jeden z různých prvků nabídky ve smyslu judikatury připomenuté výše v bodě 97. Konečně
         v souladu s ustanoveními specifikací připomenutými výše v bodě 16, umožnilo uvedené kritérium stanovit prahovou úroveň neobvyklosti,
         pod jejíž úrovní je dotčená nabídka automaticky vyloučena.

      103    Přitom, jak vyplývá ze znění dopisu Rady ze dne 22. října 2004 a jak Rada výslovně potvrdila při jednání v odpovědi na otázku
         Soudu, byla nabídka žalobkyně odmítnuta na základě tohoto posledně uvedeného kritéria, z pouhého důvodu nepřiměřeně nízkého
         celkového počtu hodin uvedených v této nabídce. Krom toho je nutno konstatovat, že Rada neprovedla ve smyslu ustanovení čl. 139
         odst. 1 prováděcího nařízení žádné kontradiktorní ověření nabídky žalobkyně před jejím automatickým vyloučením.

      104    Za těchto okolností Rada porušila ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení.

      105    Tento závěr nemůže být zpochybněn skutečností, jak tvrdí Rada ve své duplice, že zatímco celkový počet hodin žalobkyně byl
         o 25,2 % nižší než počet hodin uchazeče, kterému byla zakázka zadána, činila její celková cena naopak o 3,7 % méně než cena
         toho samého uchazeče. Postačí totiž znovu konstatovat, že, jak vyplývá z dopisu Rady ze dne 22. října 2004, k vyloučení nabídky
         žalobkyně došlo z pouhého důvodu nadměrně nízkého celkového počtu hodin uvedených v této nabídce.

      106    Z úvah, které předcházejí, vyplývá, že čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího
         nařízení, je opodstatněný.

      107    V důsledku toho, aniž by byla potřeba vyslovit se k opodstatněnosti prvních tří žalobních důvodů vznesených na podporu žaloby
         na neplatnost, je třeba zrušit rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2.

       K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody
       Argumenty účastnic řízení
      108    Žalobkyně má za to, že nespravedlivé odmítnutí obou jejích nabídek Radou jí způsobilo škodu, a požaduje její náhradu, kterou
         ohodnotila vynásobením roční ceny své nabídky dobou trvání smlouvy (3 roky) na 1 481 317,65 eur, zvýšených o roční úrokovou
         sazbu 7 %.

      109    Co se týče existence protiprávního jednání, žalobkyně tvrdí, že se Rada nezpochybnitelně dopustila závažného a zjevného protiprávního
         jednání jednak, pokud jde o položku č. 1, tím, že neověřila správnost  její nabídky, a jednak, pokud jde o položku č. 2, tím,
         že porušila finanční nařízení a prováděcí nařízení.

      110    Pokud jde o skutečnou existenci škody, žalobkyně tvrdí, že nesprávné odmítnutí jejích dvou nabídek způsobilo značný ušlý zisk,
         který ohrožuje její vlastní existenci.

      111    Žalobkyně jednak podpůrně vyzývá Soud, kdyby za stávajícího stavu nebyl přesvědčen o jejích nárocích z titulu náhrady škody,
         kterou utrpěla následkem odmítnutí obou jejích nabídek, aby jí s okamžitou platností přisoudil prozatímní odškodnění ve výši
         500 000 eur. Krom toho navrhuje Soudu, aby před tím, než s konečnou platností rozhodne o výši škody, ustanovil znalce v oboru
         účetnictví, který bude pověřen výpočtem přímého a nepřímého zisku, který by jí plynul ze zadání obou zakázek.

      112    Co se týče existence příčinné souvislosti mezi protiprávním jednáním a utrpěnou škodou, žalobkyně je toho názoru, že podle
         zásady rovnocennosti podmínek musí Soud posoudit, zda by jí vznikla stejná škoda, kdyby k žádnému protiprávnímu jednání ze
         strany Rady nedošlo. V tomto ohledu tvrdí, že jelikož Rada automaticky vyloučila obě její nabídky, není za stávajícího stavu
         možné provést takové posouzení škody.

      113    Jelikož podle žalobkyně Rada nepřipojila do svého spisu původní hodnotící zprávu, nemohl Soud přezkoumat úvahy Rady a ověřit,
         na jakém základě mohly být její nabídky, i bez protiprávního jednání Rady, vyloučeny ze sporné zakázky.

      114    Rada má za to, že se, pokud jde o položku č. 1, nedopustila žádného zjevně nesprávného posouzení. Dodává, že za předpokladu,
         že by odpovídala za takové nesprávné posouzení, neprokázala žalobkyně ani závažný a zjevný charakter takového pochybení, ani
         skutečnou existenci škody, ani příčinnou souvislost mezi nimi.

      115    Pokud jde o položku č. 2, Rada je toho názoru, že neporušila zásady řádné správy a zákazu diskriminace, ani se nedopustila
         zjevně nesprávného posouzení. Dodává, že za předpokladu, že by odpovídala za takové porušení, neprokázala žalobkyně ani závažný
         a zjevný charakter takového pochybení, ani skutečnou existenci škody, ani příčinnou souvislost mezi nimi.

      116    Tvrdí, že na rozdíl od toho, co uvádí žalobkyně, umožnila jí kritéria pro přidělování bodů, pokud jde o položku č. 2, nezpochybnitelně
         provést hodnocení její nabídky. Rada totiž připomíná, že 75 % z těchto bodů bylo přiděleno na základě výpočtů vycházejících
         z údajů předložených uchazeči, zatímco zbývajících 25 % bylo uděleno přidělením hodnotících bodů.

      117    Konečně Rada, na základě „řádného“ hodnocení (popisovaného Radou jako hodnocení „založené na spisu, který žalobkyně skutečně
         předložila, za předpokladu, že nebude ze zakázky vyloučena“) a „teoretického“ hodnocení (popisovaného Radou jako hodnocení
         „založené na přidělení žalobkyni [maximálního počtu bodů uděleného] nejlepšímu uchazeči v rámci každého kritéria, kromě případu,
         kdy kritérium vychází z matematických údajů obsažených v nabídce“), tvrdí, že prokázala, pokud jde jak o položku č. 1, tak
         o položku č. 2, že by se nabídky žalobkyně nedostaly na první místo, a že v důsledku toho není podmínka skutečné existence
         škody v projednávaném případě splněna.

      118    Každopádně, pokud se jedná jak o položku č. 1, tak položku č. 2, za předpokladu, že by Soud proti všemu očekávání vyhověl
         návrhovým žádáním žalobkyně směřujícím k náhradě škody, je Rada toho názoru, že odškodnění požadované žalobkyní musí být znovu
         vypočítáno a omezeno na čistý roční zisk, který by mohla získat z dotyčné zakázky.

       Závěry Soudu
      119    Z ustálené judikatury vyplývá, že vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství za protiprávní jednání jeho orgánů ve smyslu
         čl. 288 druhého pododstavce ES je vázán na splnění souboru podmínek, a sice protiprávnosti jednání vytýkaného orgánům, skutečné
         existence škody a existence příčinné souvislosti mezi tvrzeným jednáním a uplatňovanou škodou (rozsudek Soudního dvora ze
         dne 29. září 1982, Oleifici Mediterranei v. EHS, 26/81, Recueil, s. 3057, bod 16; rozsudky Soudu ze dne 11. července 1996,
         International Procurement Services v. Komise, T‑175/94, Recueil, s. II‑729, bod 44; ze dne 16. října 1996, Efisol v. Komise,
         T‑336/94, Recueil, s. II‑1343, bod 30, a ze dne 11. července 1997, Oleifici Italiani v. Komise, T‑267/94, Recueil, s. II‑1239,
         bod 20).

      120    Není-li jedna z těchto podmínek splněna, musí být žaloba v plném rozsahu zamítnuta, aniž by bylo nutné zkoumat ostatní podmínky
         (rozsudek Soudního dvora ze dne 15. září 1994, KYDEP v. Rada a Komise, C‑146/91, Recueil, s. I‑4199, body 19 a 81, a rozsudek
         Soudu ze dne 20. února 2002, Förde-Reederei v. Rada a Komise, T‑170/00, Recueil, s. II‑515, bod 37).

      121    Ačkoli žalobkyně uplatňuje právo na získání odškodnění z titulu škody, kterou údajně utrpěla z důvodu odmítnutí jejích dvou
         nabídek jako celku, je při posouzení jejích návrhových žádání směřujících k náhradě škody třeba rozlišovat rozhodnutí ze dne
         13. října 2004 podle toho, zda se týká položky č. 1, nebo položky č. 2.

       K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody, pokud jde o položku č. 1
      122    Podle ustálené judikatury musí být návrhová žádání směřující k náhradě škody zamítnuta v rozsahu, v němž úzce souvisí s návrhovými
         žádáními směřujícími ke zrušení, která byla sama zamítnuta (viz rozsudek Soudu ze dne 4. července 2002, Arne Mathisen v. Rada,
         T‑340/99, Recueil, s. II‑2905, bod 134 a citovaná judikatura).

      123    Jelikož byla návrhová žádání směřující ke zrušení při neexistenci protiprávnosti tvrzené žalobkyní zamítnuta, pokud jde o položku
         č. 1, a návrhová žádání směřující k náhradě škody vykazují úzkou souvislost s těmito návrhovými žádáními, je třeba tato návrhová
         žádání směřující k náhradě škody, pokud jde o položku č. 1, zamítnout.

       K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody, pokud jde o položku č. 2
      124    Soud uvádí, že žalobkyně požaduje náhradu škody ve výši částek, které by fakturovala Radě, kdyby jí byla zakázka, a tedy zejména
         položka č. 2, zadána. Takový návrh musí být vykládán tak, že spočívá nikoli na ztrátě příležitosti uzavřít smlouvu o zakázce,
         ale na ztrátě samotné zakázky.

      125    Žalobkyně však nijak neprokazuje, že by při neexistenci konstatované protiprávnosti, pokud jde o položku č. 2, určitě zakázku
         ohledně této položky získala. K tomu navíc tvrdí, že jelikož Rada nepřipojila svou původní zprávu o hodnocení ke svým návrhovým
         žádáním, není možné ověřit, na jakém základě mohly být její nabídky, i bez protiprávního jednání Rady, vyloučeny ze sporné
         zakázky.

      126    Přitom ohledně tohoto posledního bodu, jelikož Rada v odpovědi na písemnou otázku Soudu předložila původní zprávu o hodnocení,
         která byla sdělena žalobkyni, může Soud pouze konstatovat, že by žalobkyni při neexistenci protiprávnosti konstatované výše
         v bodě 106, nebyla zakázka ohledně položky č. 2 každopádně zadána. Nabídka žalobkyně je totiž v původní zprávě o hodnocení
         předložené Radou zařazena na osmou a poslední pozici.

      127    Z předchozích úvah vyplývá, že škoda tvrzená žalobkyní, pokud jde o položku č. 2, tedy ztráta samotné zakázky, není skutečná
         a určitá, nýbrž hypotetická, takže nemůže být předmětem náhrady škody, což samo o sobě postačuje k zamítnutí návrhu na náhradu
         škody. Krom toho, pro úplnost, nic nenaznačuje, a žalobkyně v tomto ohledu žádné indicie nepředkládá, že by z důvodu konstatované
         protiprávnosti ztratila byť pouze příležitost získat zakázku.

      128    V důsledku toho je třeba návrhová žádání žalobkyně směřující k náhradě škody, pokud jde o položku č. 2, zamítnout.

      129    Ze všech předchozích úvah vyplývá, že návrhová žádání směřující k náhradě škody musí být v plném rozsahu zamítnuta.

       K nákladům řízení
      130    Podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu může Soud rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese
         vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch. Za okolností projednávaného případu je třeba
         rozhodnout, že každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

      Z těchto důvodů
      SOUD (pátý senát)
      rozhodl takto:
      1)      Rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 13. října 2004 o odmítnutí nabídek, které předložila Belfass SPRL v rámci nabídkového
            řízení UCA-033/04, se zrušuje v rozsahu, v němž odmítá nabídku Belfass, pokud jde o položku č. 2.
      2)      Ve zbývající části se žaloba zamítá.
      3)      Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.

               Vilaras

                Martins Ribeiro

                Jürimäe

         Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 21. května 2008.

               Vedoucí soudní kanceláře

                      Předseda

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         Obsah

      Právní rámec
      Skutkový základ sporu
      Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
      K přípustnosti žaloby podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
      Argumenty účastnic řízení
      Závěry Soudu
      K věci samé
      K žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 1
      Argumenty účastnic řízení
      Závěry Soudu
      K žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
      Argumenty účastnic řízení
      Závěry Soudu
      – K přípustnosti čtvrtého žalobního důvodu, vycházejícího z porušení ustanovení čl. 139 odst. 1 prováděcího nařízení
      – K opodstatněnosti žaloby podané proti rozhodnutí ze dne 13. října 2004 v rozsahu, v němž se týká položky č. 2
      K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody
      Argumenty účastnic řízení
      Závěry Soudu
      K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody, pokud jde o položku č. 1
      K návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody, pokud jde o položku č. 2
      K nákladům řízení
      * Jednací jazyk: francouzština.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 1981. # Renato Albini proti Radě a Komisi Evropských společenství. # Věc 33/80.


Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 7. června 2005. # Alessandro Cavallaro proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Všeobecné výběrové řízení - Odůvodnění - Rovné zacházení. # Věc T-375/02.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 10. června 2009. # Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství milko ΔΕΛΤΑ - Starší obrazová ochranná známka Společenství MILKA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]. # Věc T-204/06.

text:
      Rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 10. června 2009 – Vivartia v. OHIM – Kraft Foods Schweiz  (milko ΔΕΛΤΑ)
      (Věc T-204/06)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství milko ΔΕΛΤΑ – Starší obrazová ochranná známka Společenství MILKA – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Podobnost označení – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 28, 48–50)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. června 2006 (věc R 540/2005-2) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Kraft Foods Schweiz Holding AG a Delta Protypos Viomichania Galaktos AE.

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, anciennement Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Obrazová ochranná známka „milko ΔEΛTA“ pro výrobky ve třídě 30 – přihláška č. 2474674

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Kraft Foods Schweiz Holding AG

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Obrazová a slovní ochranná známka Společenství, mezinárodní a národní obrazová a slovní ochranná známka MILKA pro výrobky
                  ve třídách  5, 29, 30 a 32

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Vyhovění námitkám

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

         Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 14. července 1998. # Safety Hi-Tech Srl proti S. & T. Srl. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Giudice di Pace di Genova - Itálie. # Věc C-284/95.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince 1975. # Coöperatieve Vereniging "Suiker Unie" UA a další proti Komisi Evropských společenství. # Spojené věci 40 až 48, 50, 54 až 56, 111, 113 a 114-73.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 16. září 2009. # Gres La Sagra, SL proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM). # Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství VENATTO MARBLE STONE - Starší národní obrazové ochranné známky VENETO CERÁMICAS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]. # Věc T-130/08.

text:
      Rozsudek Soudu (sedmého senátu) ze dne 16. září 2009 – Gres La Sagra v. OHIM – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
      (Věc T-130/08)
      „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška obrazové ochranné známky Společenství VENATTO MARBLE STONE – Starší národní obrazové ochranné známky VENETO CERÁMICAS – Relativní důvod pro zamítnutí – Nebezpečí záměny – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Společenství – Definice a nabytí ochranné známky Společenství – Relativní důvody zamítnutí – Námitky majitele starší totožné nebo podobné ochranné známky zapsané pro totožné nebo podobné výrobky nebo služby – Nebezpečí záměny se starší ochrannou známkou [Nařízení Rady č. 40/94, čl. 8 odst. 1 písm. b)] (viz body 17, 51–53)
      Předmět

               Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2008 (věc R 1609/2006-4) týkajícímu se námitkového
                  řízení mezi Ceramicalcora, SA a Gres La Sagra, SL

            Údaje týkající se věci

               Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:

               Gres La Sagra, SL

               Dotčená ochranná známka Společenství:

               Obrazová ochranná známka VENATTO MARBLE STONE pro zboží a služby tříd 19, 21, 39 a 40 – přihláška č. 3109006

               Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:

               Ceramicalcora, SA

               Namítaná ochranná známka nebo označení:

               Španělské ochranné známky obsahující prvek VENETO CERÁMICAS č. 2115543, 2056688, 2056689 a 2056699 pro zboží a služby tříd
                  27, 19, 21 a 39

               Rozhodnutí námitkového oddělení:

               Částečné vyhovění námitce s tím, že existuje nebezpečí záměny na příslušném území pro zboží a služby tříd 19, 21 a 40, ale
                  uvedené nebezpečí neexistuje ve vztahu ke službám třídy 39

               Rozhodnutí odvolacího senátu:

               Zamítnutí odvolání

         Výrok

                  1)

                  	Žaloba se zamítá.

                  2)

                  	Společnosti Gres La Sagra, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.


Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 20. března 2002. # ABB Asea Brown Boveri Ltd proti Komisi Evropských společenství. # Hospodářská soutěž - Pokuta. # Věc T-31/99.


Rozsudek Soudního dvora ze dne 25. října 1978. # Koninklijke Scholten-Honig NV a De Verenigde Zetmeelbedrijven "De Bijenkorf" BV proti Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Nizozemsko. # Věc 125/77.


Rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2002. # Merja Hult proti Komisi Evropských společenství. # Úředníci - Odůvodnění. # Věc T-206/00.


Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. června 1996. # VOBIS Microcomputer AG proti Oberfinanzdirektion München. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Bundesfinanzhof - Německo. # Společný celní sazebník. # Věc C-121/95.