Rozsudek Soudního dvora ze dne 19. března 1964. # M.K.H. Unger, provdaná za R. Hoekstru, proti Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Centrale Raad van Beroep - Nizozemsko. # Věc 75-63.


title: Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009. # Roberto Ridolfi proti Komisi Evropských společenství. # Veřejná služba - Úředníci. # Věc F-3/09.

text:
      ROZSUDEK SOUDU PRO VEŘEJNOU SLUŽBU
      (první senát)
      30. listopadu 2009
      Věc F-3/09
      Roberto Ridolfi
      v.
      Komise Evropských společenství
      „Veřejná služba – Úředníci – Úředníci přidělení do třetí země – Zvýšený příspěvek na vzdělání – Přeřazení do sídla – Přeškolení – Obvyklá doba přidělení – Články 3 a 15 přílohy X služebního řádu“
      Předmět: Žaloba podaná na základě článků 236 ES a 152 AE, kterou se R. Ridolfi domáhá zejména zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. března
         2008 o tom, že se jmenovanému nepřiznává nárok na „přeškolení“ podle článku 3 přílohy X služebního řádu úředníků Evropských
         společenství a to od 24. října 2007, dne jeho přeřazení do sídla po době výkonu služebních povinností ve třetí zemi, a dále
         sdělení Komise ze dne 12. prosince 2008 o vrácení zvýšení příspěvku na vzdělání přiznaného žalobci na základě článku 15 přílohy
         X služebního řádu za období od 24. října 2007 do 31. prosince 2007.

      Rozhodnutí: Žaloba se zamítá. Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.

      Shrnutí
      1.      Úředníci – Přidělení – Přeložení
      (Služební řád, čl. 7 odst. 1)
      2.      Úředníci – Rovné zacházení – Výhody přiznávané při přeřazení do sídla Komise po dovršení obvyklé doby výkonu služebních povinností
            ve třetí zemi
      (Služební řád, příloha X, články 3 a 15)
      1.      Přeložení v zájmu služby nevylučuje, že příslušné orgány zohlední osobní zájmy dotčených osob, zejména za účelem umožnit jim
         překonat osobní obtíže. Vzhledem k tomu, že výkonnost každého úředníka závisí na jeho osobní spokojenosti a rovněž na základě
         povinnosti řádné péče, kterou mají Evropská společenství vůči svým úředníkům, implikuje zájem služby nutně zohlednění osobních
         problémům, na které úředníci poukážou. Neuznat v případě úředníka, který byl přeřazen na vlastní výslovnou žádost a z osobních
         důvodů, tuto skutečnost a přičítat jeho přeřazení pouze potřebám služby by znamenalo nesprávně od sebe oddělovat zájem služby
         a osobní situaci úředníka, přičemž oba tyto prvky jsou neoddělitelně spojeny.

      (viz bod 47)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 9. listopad 1978, Verhaaf v. Komise, 140/77, Recueil, s. 2117, body 11 a 12
      2.      Zásada rovného zacházení zejména zakazuje, aby se srovnatelnými situacemi bylo zacházeno odlišně nebo s odlišnými situacemi
         stejně, není-li takové zacházení, odlišné nebo stejné, objektivně odůvodněno. Stejně je tomu u zásady zákazu diskriminace,
         která je pouze specifickým vyjádřením obecné zásady rovnosti a společně s ní představuje jedno ze základních práv práva Společenství,
         jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje. Pokud jde o zásadu proporcionality, ta vyžaduje, aby akty orgánů Společenství nepřekračovaly
         meze toho, co je vhodné a nezbytné k dosažení sledovaného cíle.

      Jestliže však zákonodárce Společenství rozhodl o zavedení „přeškolení“, tedy dočasného přeřazení, se zachováním pracovního
         místa, úředníka přiděleného k výkonu služebních povinností ve třetí zemi do sídla Komise nebo na jakékoliv jiné místo určení
         v rámci Společenství, v rámci své diskreční pravomoci, tím spíše disponuje širokou posuzovací pravomocí při stanovení podmínek
         a pravidel takového nároku. Výše uvedené zásady je tedy třeba vykládat z hlediska této široké posuzovací pravomoci, s přihlédnutím
         k nutnosti naplňovat řešení zvolená zákonodárcem v oblasti personální politiky.

      Pokud jde o zásadu rovnosti i zásadu zákazu diskriminace, musí se soud Společenství v takové oblasti omezit na ověření toho,
         zda se dotčený orgán neuchýlil ke svévolnému rozlišování nebo rozlišování, které je zjevně nevhodné ve vztahu ke sledovanému
         cíli, v případě zásady proporcionality pak na to, zda přijaté opatření nemá ve vztahu ke sledovanému cíli zjevně nepřiměřený
         charakter.

      S ohledem na obtíže a omezení na úrovni osobní nebo rodinné, které může znamenat pro úředníka přidělení do třetí země, přitom
         nelze tvrdit, že situace úředníků, kteří dovrší obvyklou dobu výkonu služebních povinností ve třetí zemi, je srovnatelná se
         situací úředníků, kteří opustí zemí před koncem takové doby, zejména pokud ji opustí na vlastní žádost. Tak tomu je i pokud
         je posuzována situace úředníků s ohledem na potřeby veřejné služby Společenství, zejména potřeby trvání a plynulosti služby,
         jakož i rozpočtové požadavky; je třeba uznat, že takové potřeby jsou naplněny lépe v případě dovršení obvyklé doby výkonu
         služebních povinností ve třetí zemi než v případě předčasného odchodu.

      Vzhledem k tomu, že situace úředníků, kteří dovrší obvyklou dobu výkonu služebních povinností ve třetí zemi, tak není srovnatelná
         se situací úředníků, kteří takovou dobu nedovrší, vyplývá z toho, že neexistuje-li objektivní odůvodnění v opačném smyslu,
         je rozlišovaní mezi těmito dvěma kategoriemi úředníků nejenom odůvodněné, ale dokonce nutné.

      V této souvislosti může zákonodárce Společenství vyhradit určité výhody úředníkům, kteří dovrší obvyklou dobu výkonu služebních
         povinností ve třetí zemi, a má rovněž volnost, s výhradou zásady proporcionality, při jejich vymezení, jak učinil zavedením
         „přeškolení“ a pokračováním ve vyplácení zvýšeného příspěvku na vzdělání. Vzhledem k tomu, že úředník přeřazený do sídla bez
         nároku na „přeškolení“ přichází pouze o zvýšení příspěvku na vzdělání, které je přiznáváno přeřazeným úředníkům s nárokem
         „přeškolení“, a nikoliv o nárok na příspěvek na vzdělání, není toto rozlišování nijak nepřiměřené vzhledem k jeho cíli.

      (viz body 50, 51 a 53 až 57)
      Odkazy:
      Soudní dvůr: 20. února 1979, Buitoni, 122/78, Recueil, s. 677, body 16 a 20; 23. února 1983, Fromançais, 66/82, Recueil, s.
         395, bod 8; 17. května 1984, Denkavit Nederland, 15/83, Recueil, s. 2171, bod 25; 11. března 1987, Rau Lebensmittelwerke a
         další v. Komise, 279/84, 280/84, 285/84 a 286/84, Recueil, s. 1069, bod 34; 11. července 1989, Schräder HS Kraftfutter, 265/87,
         Recueil, s. 2237, bod 22; 26. června 1990, Zardi, C‑8/89, Recueil, s. I‑2515, bod 10; 5. května 1998, National Farmers’ Union
         a další, C‑157/96, Recueil, s. I‑2211, bod 60

      Soud prvního stupně: 30. září 1998, Losch v. Soudní dvůr, T‑13/97, Recueil FP, s. I‑A‑543 a II‑1633, body 113, 121 a 122;
         30. září 1998, Busacca a další v. Účetní dvůr, T‑164/97, Recueil FP, s. I‑A‑565 a II‑1699, body 49, 58 a 59; 6. července 1999,
         Séché v. Komise, T‑112/96 a T‑115/96, Recueil FP, s. I‑A‑115 a II‑623, body 127 a 132; 27. září 2002, Tideland Signal v. Komise,
         T‑211/02, Recueil, s. II‑3781, bod 39; 8. ledna 2003, Hirsch a další v. ECB, T‑94/01, T‑152/01 a T‑286/01, Recueil FP, s.
         I‑A‑1 a II‑27, bod 51; 13. dubna 2005, Verein für Konsumenteninformation v. Komise, T‑2/03, Sb. rozh. s. II‑1121, bod 99;
         13. září 2006, Sinaga v. Komise, T‑217/99, T‑321/00 a T‑222/01, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 144

      Soud pro veřejnou službu: 23. ledna 2007, Chassagne v. Komise, F‑43/05, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a II‑A‑1‑0000, bod 55, bod 59
         a uvedená judikatura a bod 61; 28. dubna 2009, Balieu-Steinmetz a Noworyta v. Parlament, F‑115/07, Sb. VS s. I‑A‑1‑0000 a
         II‑A‑1‑0000, bod 26 a citovaná judikatura


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. dubna 2009. # Komise Evropských společenství proti Řecké republice. # Nesplnění povinnosti státem - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Přímé daně - Zdanění dividend z akcií společností - Sazba korporační daně u osobních společností. # Věc C-406/07.

text:
      Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. dubna 2009 – Komise v. Řecko
      (Věc C‑406/07)
      „Nesplnění povinnosti státem – Svoboda usazování – Volný pohyb kapitálu – Přímé daně – Zdanění dividend z akcií společností – Sazba korporační daně u osobních společností“
      1.                     Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb kapitálu – Ustanovení Smlouvy – Působnost (Články 43 ES a 56 ES) (viz bod
            22)
      2.                     Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb kapitálu – Daňové právní předpisy – Daně u společností (Články 43 ES a
            56 ES; Dohoda o EHP, čl. 31 a 40) (viz body 25–28 a výrok)
      3.                     Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Daňové právní předpisy (Článek 43 ES; Dohoda o EHP, čl. 40) (viz body 39–43 a výrok)
      Předmět

               Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 43 ES a 56 ES – Vnitrostátní právní úprava, podle které jsou od daně osvobozeny
                  dividendy vyplácené vnitrostátními společnostmi, nikoli však dividendy vyplácené společnostmi, které mají sídlo v jiném členském
                  státě

            Výrok

                  1)

                  	Řecká republika tím, že na dividendy plynoucí ze zahraničí uplatňuje méně příznivý daňový režim než na dividendy plynoucí
                     z tuzemska, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 56 ES, jakož i z odpovídajících článků Dohody o
                     Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, a sice z jejích článků 31 a 40.

            Řecká republika tím, že ponechala v platnosti ustanovení zákona o dani z příjmu (zákon 2238/1994 ve znění zákona 3296/2004),
         který v Řecku stanoví vyšší daňové zatížení pro zahraniční osobní společnosti než pro vnitrostátní osobní společnosti, nesplnila
         povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES a článku 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.

                  2)

                  	Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.


title: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. dubna 2010. # Smit Reizen BV proti Minister van Verkeer en Waterstaat. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Raad van State - Nizozemsko. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 3820/85 a č. 3821/85 - Silniční doprava - Povinnost záznamu - Doba odpočinku a ostatní doby práce - Doba strávená na cestě do místa převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením - Pojem ‚provozní centrála‘. # Věc C-124/09.

text:
      Věc C-124/09
      Smit Reizen BV
      v.
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State)
      „Řízení o předběžné otázce – Nařízení (EHS) č. 3820/85 a č. 3821/85 – Silniční doprava – Povinnost záznamu – Doba odpočinku a ostatní doby práce – Doba strávená na cestě do místa převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením – Pojem ‚provozní centrála‘ “
      Shrnutí rozsudku
      1.        Doprava – Silniční doprava – Sociální právní předpisy – Doba práce jiná než doba řízení – Doba odpočinku
      (Nařízení Rady č. 3820/85, čl. 1 bod 5 a čl. 8 odst. 3 a 6, a nařízení Rady č. 3821/85, čl. 15)
      2.        Doprava – Silniční doprava – Sociální právní předpisy – Doba práce jiná než doba řízení – Doba odpočinku
      (Nařízení Rady č. 3820/85, čl. 1 bod 5 a čl. 8 odst. 7, a nařízení Rady č. 3821/85, čl. 15)
      1.        Pojem „provozní centrála“ uvedený v bodě 21 a následujících rozsudku Skills Motor Coaches a další, C 297/99, pokud jde, s
         ohledem na ustanovení nařízení č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a nařízení
         č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě, o kvalifikaci času odpovídajícího cestě uskutečněné řidičem, aby se dostal
         do místa, kde převezme vozidlo vybavené záznamovým zařízením, musí být vymezen jako místo, k němuž je řidič konkrétně vázán,
         tedy jako zařízení přepravní společnosti, ze kterého pravidelně vykonává svou službu a do kterého se na konci této služby
         vrací v rámci běžného výkonu své činnosti, aniž plní zvláštní příkazy svého zaměstnavatele.

      (viz body 20, 31, výrok 1)
      2.        Skutečnost, že řidič buď jede na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám, nebo ho tam doveze někdo jiný,
         nemá žádný dopad na kvalifikaci délky trvání cesty s ohledem na pojem „odpočinek“ ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení č. 3820/85
         o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě.

      Článek 8 odst. 7 téhož nařízení totiž podřizuje možnost, aby řidič trávil denní dobu odpočinku ve vozidle, podmínce, že toto
         vozidlo bude vybaveno lehátkem a bude zaparkované. Krom toho by bylo v rozporu s cílem bezpečnosti silničního provozu činit
         rozlišení podle toho, zda řidič vozidla, který jede do místa převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením, bude muset
         po příjezdu toto vozidlo řídit, či nikoli. Únava řidiče, která může ohrozit uvedený cíl, může být způsobena nejen samotným
         řízením vozidla, ale rovněž podmínkami, za jakých cesta probíhá.

      (viz body 33–35, výrok 2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (třetího senátu)
      29. dubna 2010(*)

      „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Nařízení (EHS) č. 3820/85 a č. 3821/85 – Silniční doprava – Povinnost záznamu – Doba odpočinku a ostatní doby práce – Doba strávená na cestě do místa převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením – Pojem ‚provozní centrála‘ “
      Ve věci C‑124/09,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Raad van State (Nizozemsko)
         ze dne 25. března 2009, došlým Soudnímu dvoru dne 3. dubna 2009, v řízení

      Smit Reizen BV
      proti
      Minister van Verkeer en Waterstaat,
      SOUDNÍ DVŮR (třetí senát),
      ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: Y. Bot,
      vedoucí soudní kanceláře: M.-A. Gaudissart, vedoucí oddělení,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 28. ledna 2010,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –        za Smit Reizen BV P. Mommersem, advocaat,
      –        za nizozemskou vládu C. Wissels a B. Koopman jakož i Y. de Vriesem, jako zmocněnci,
      –        za italskou vládu G. Palmieri, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s M. Russo, avvocato dello Stato,
      –        za vládu Spojeného království L. Seeboruthem, jako zmocněncem,
      –        za Evropskou Komisi W. Roelsem a N. Yerrell, jako zmocněnci,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1        Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu pojmu „provozní centrála“ uvedeného v bodě 21 a následujících rozsudku
         ze dne 18. ledna 2001, Skills Motor Coaches a další (C‑297/99, Recueil, s. I‑573) a čl. 1 bodu 5 nařízení Rady (EHS) č. 3820/85
         ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě (Úř. věst. L 370, s. 1; Zvl.
         vyd. 05/01, s. 319).

      2        Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Smit Reizen BV (dále jen „Smit Reizen“) a Minister van Verkeer
         en Waterstaat (ministr dopravy a vodních cest, dále jen „ministr“) ve věci pokuty, která jí byla uložena z důvodu porušení
         ustanovení týkajících se doby odpočinku řidičů.

       Právní rámec
       Právo Unie
       Nařízení č. 3820/85
      3        První bod odůvodnění nařízení č. 3820/85 zní následovně:

      „vzhledem k tomu, že [cílem] sociální[ch] předpis[ů] Společenství v oblasti silniční dopravy [...] je harmonizace podmínek
         hospodářské soutěže mezi druhy pozemní dopravy, zejména v silniční dopravě, a zlepšení pracovních podmínek a bezpečnosti silničního
         provozu; že je žádoucí zachovat a prohloubit pokrok dosažený v těchto oblastech; že je však nutné učinit nařízení č. 543/69
         pružnějším, aniž by tím byly dotčeny jeho cíle.“

      4        Na základě patnáctého bodu odůvodnění téhož nařízení „prodloužení denní doby řízení při souběžném zkrácení celkové doby řízení
         v období 2 týdnů může dopravcům usnadnit organizaci práce a přispět k pokroku v sociální oblasti“.

      5        Článek 1 uvedeného nařízení stanoví:

      „Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
      [...]
      3)      ‚řidičem‘ každá osoba, která řídí vozidlo třeba jen krátkou dobu nebo je ve vozidle, aby je popřípadě mohla řídit;
      [...]
      5)      ‚dobou odpočinku‘ každá nepřerušená doba nejméně jedné hodiny, během níž může řidič volně nakládat se svým časem;
      [...]
      6        Podle článku 8 nařízení č. 3820/85, který patří do oddílu V tohoto nařízení nadepsaného „Přerušení a doby odpočinku“:

      „1.      V průběhu každých 24 hodin musí mít řidič odpočinek nejméně jedenáct po sobě následujících hodin, který smí být zkrácen na
         nejméně devět po sobě následujících hodin nejvýše třikrát týdně za podmínky, že bude náhradou poskytnuta odpovídající doba
         odpočinku před koncem následujícího týdne.

      Ve dnech, ve kterých se odpočinek nezkracuje podle prvního pododstavce, smí být čerpán ve dvou nebo třech oddělených částech
         během 24 hodin, přičemž jedna z těchto částí musí trvat nejméně osm po sobě následujících hodin. V takovém případě se minimální
         doba odpočinku prodlužuje na 12 hodin.

      2.      Jsou-li ve vozidle nejméně dva řidiči, musí mít každý z nich denní odpočinek nejméně osm po sobě následujících hodin za každé
         období 30 hodin.

      3.      V každém týdnu musí být jedna z dob odpočinku uvedených v odstavcích 1 a 2 jako týdenní odpočinek v celkovém trvání 45 po
         sobě následujících hodin. Tato doba odpočinku smí být zkrácena na minimum 36 po sobě následujících hodin, je-li čerpána v místě
         obvyklého odstavení vozidla [nebo v místě stanoviště řidiče], nebo na minimum 24 po sobě následujících hodin, je-li čerpána
         mimo tato místa. Každé zkrácení musí být vyrovnáno odpovídající dobou odpočinku vybranou vcelku před koncem třetího týdne
         následujícího po dotyčném týdnu.

      [...]
      6.      Každá doba odpočinku vybraná náhradou za zkrácení denní a/nebo týdenní doby odpočinku musí být připojena k jinému odpočinku
         trvajícímu nejméně osm hodin a je řidiči na jeho žádost zajištěna v místě zaparkování vozidla nebo v místě bydliště řidiče
         [nebo v místě stanoviště řidiče].

      7.      Řidič smí trávit denní dobu odpočinku v zaparkovaném vozidle, je-li vybaveno lehátkem.“
       Nařízení (EHS) č. 3821/85
      7        Nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě (Úř. věst. L 370, s. 8; Zvl.
         vyd. 07/01, s. 227), ve znění nařízení Komise (ES) č. 432/2004 ze dne 5. března 2004 (Úř. věst. L 71, s. 3; Zvl. vyd. 07/08,
         s. 21, dále jen „nařízení č. 3821/85“) stanoví, že kontrola uplatňování ustanovení nařízení č. 3820/85 je zajišťována prostřednictvím
         záznamového zařízení, které zaznamenává „časové úseky“ uvedené v tomto nařízení.

      8        Článek 2 nařízení č. 3821/85 stanoví, že pro účely tohoto nařízení platí rovněž definice stanovené v článku 1 nařízení (EHS)
         č. 3820/85.

      9        Článek 15 odst. 2 a 3 nařízení č. 3821/85 stanoví:

      „2.      Řidiči používají záznamové listy nebo karty řidičů každý den, kdy řídí, od okamžiku, kdy převezmou vozidlo. Záznamový list
         nebo karta řidiče nesmí být vyjmut před koncem denní pracovní doby, pokud není jeho vyjmutí jinak povoleno. Žádný záznamový
         list nesmí být používán po dobu delší, než pro kterou je určen.

      [...]
      3.      Řidič musí:
      [...]
      –        s přepínacím mechanismem zacházet tak, aby časové úseky byly zaznamenány odděleně, zřetelně a takto:
      a)      pod značkou [...]: doba řízení;
      b)      pod značkou [...]: všechny ostatní doby práce;
      c)      pod značkou [...]: ostatní dobu pracovní pohotovosti, [...]
      –        [...]
      d)      pod značkou [...]: přerušení práce a denní doby odpočinku.“
       Vnitrostátní právní úprava
      10      Nařízení o pracovní době v dopravě (Arbeidstijdenbesliit vervoer, dále jen „Atbv“) provádí nařízení č. 3820/85. Článek 2.5:1
         odst. 4 Atbv ve znění účinném v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v původním řízení stanovoval, že se řidič musí chovat
         v souladu s články 8 a 9 uvedeného nařízení.

      11      Podle čl. 8:1 odst. 1 Atbv může být za porušení čl. 2.5:1 odst. 4 tohoto nařízení uložena pokuta.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      12      Společnost Smit Reizen je podnikem autobusové přepravy se sídlem v Harderwijk (Nizozemsko). Tato společnost poskytuje cestovní
         kanceláři, v projednávané věci společnosti Solmar Tours, pravidelnou linku do Španělska a zpět s místem odjezdu a příjezdu
         v Maarheze (Nizozemsko) nacházejícím se zhruba dvě hodiny cesty automobilem od Harderwijk. Společnost Solmar Tours je majitelkou
         jak pozemku, na kterém se nachází uvedené místo odjezdu a příjezdu, tak budovy umístěné na tomto pozemku, jejíž část je pronajímána
         společnosti Smit Reizen.

      13      Tato pravidelná autobusová linka čtyřikrát týdně odjíždí z pozemku nacházejícího se v Maarheze a na stejné místo zase přijíždí.
         V těchto dnech je v budově přítomen pracovník společnosti Smit Reizen, který se rovněž stará o plánování a kontrolu dokladů
         řidičů, aby vyřídil příjezd a odjezd autobusů. V prostorách, které si společnost Smit Reizen pronajímá, se nachází jak jídelna
         s automatem na kávu, televizorem, toaletami, sprchou a lehátkem pro řidiče, tak různé náhradní díly pro dálkové autobusy.
         V těchto prostorách je umístěna i část správy společnosti Smit Reizen a kancelářský matriál, včetně kotoučů pro záznamové
         zařízení, dokumentace o odpracovaných hodinách řidičů a jízdách autobusů.

      14      Podle předkládajícího soudu ze spisu v původním řízení vyplývá, že v rozhodné době z hlediska skutečností v původním řízení
         řidiči sami dojížděli ze svého místa bydliště v Harderwijk a v Dronten (Nizozemsko) do místa odjezdu v Maarheze. Na jednání
         před uvedeným soudem jednatel společnosti Smit Reizen nicméně prohlásil, že řidiči byli do tohoto místa odjezdu přepravováni
         mikrobusem. Dva řidiči poté řídili autobus, který je vozidlem, jež musí být vybaveno záznamovým zařízením, do Španělska.

      15      Rozhodnutím ze dne 14. června 2006 uložil ministr společnosti Smit Reizen pokutu ve výši 2200 eur z důvodu, že určitý počet
         jejích zaměstnanců nedodržoval dobu odpočinku stanovenou čl. 2.5:1 odst. 4 Atbv vykládaným ve spojení s čl. 8 odst. 2 nařízení
         č. 3820/85. Nebyly totiž zohledněny hodiny nezbytné k tomu, aby se řidiči dostali z místa bydliště do místa odjezdu v Marheeze.
         Z výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další vyplývá, že tento čas musí být považován za součást pracovní doby vzhledem
         k tomu, že zařízení v Maarheeze nelze považovat za „provozní centrálu“ společnosti Smit Reizen.

      16      Dne 5. prosince 2006 zamítl ministr jako neopodstatněnou stížnost podanou společností Smit Reizen proti svému rozhodnutí ze
         dne 14. června 2006.

      17      Rechtbank Zutphen rozsudkem ze dne 9. dubna 2008 prohlásil žalobu, kterou u něj podala společnost Smit Reizen, za opodstatněnou,
         zrušil rozhodnutí ze dne 5. prosince 2006, kterým byla zamítnuta stížnost této společnosti, a rozhodl, že právní účinky tohoto
         rozhodnutí zůstávají v plnému rozsahu zachovány. Podle tohoto soudu ministr dospěl oprávněně k závěru, že společnost Smit
         Reizen porušila čl. 2.5:1 odst. 4 Atbv. Odůvodnění jeho rozhodnutí nicméně není správné. K určení doby 30 hodin uvedené v
         čl. 8 odst. 2 nařízení č. 3820/85 má být totiž zohledněn veškerý čas potřebný k tomu, aby se řidiči dostali do místa, kde
         převezmou vozidlo vybavené záznamovým zařízením a začnou svou službu, a to bez ohledu na otázku, zda toto místo převzetí vozidla
         musí být považováno za provozní centrálu, či nikoli.

      18      Společnost Smit Reizen proti tomuto rozsudku podala odvolání k předkládajícímu soudu s tvrzením, že se Rechtbank Zutphen dopustil
         nesprávného výkladu výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další.

      19      Jelikož měl Raad van State za to, že řešení sporu vyžaduje výklad pojmu „provozní centrála“, rozhodl se přerušit řízení a položit
         Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:

      „1)      Jak má být při uplatňování čl. 1 bodu 5 nařízení [č. 3820/85] a článku 15 nařízení [č. 3821/85] vykládán pojem ,provozní centrála‘,
         který je uveden v bodě 21 a následujících rozsudku [Skills Motor Coaches a další]?

      2)      Bude posouzení otázky, zda se jedná o dobu odpočinku ve smyslu čl. 1 bodu 5 [č. 3820/85], odlišné podle toho, zda řidič jede
         na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám, nebo ho tam doveze někdo jiný?“

       K předběžným otázkám
       K první otázce
      20      Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, jakým způsobem je třeba vykládat pojem „provozní centrála“ uvedený v bodě
         21 a následujících výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další, pokud jde, s ohledem na ustanovení nařízení č. 3820/85
         a 3821/85, o kvalifikaci času odpovídajícího cestě uskutečněné řidičem, aby se dostal do místa, kde převezme vozidlo vybavené
         záznamovým zařízením.

      21      V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr v bodě 23 uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další rozhodl, že
         řidič, který se přemisťuje do konkrétního místa, které mu určí zaměstnavatel a které se nachází jinde než provozní centrála
         podniku, aby převzal a řídil vozidlo, plní povinnost vůči svému zaměstnavateli, a tudíž při této cestě nenakládá volně se
         svým časem.

      22      Soudní dvůr tak měl v bodě 35 výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další za to, že je třeba čas věnovaný přemisťování
         nutnému k převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením a nacházejícího se v jiném místě, než je místo bydliště řidiče
         nebo provozní centrály zaměstnavatele, považovat za součást všech ostatních dob práce ve smyslu článku 15 nařízení č. 3821/85.

      23      V důsledku toho je k tomu, aby předkládající soud mohl posoudit, zda musí být délka trvání cesty dotčená ve věci v původním
         řízení zohledněna jakožto doba práce ve smyslu článku 15 nařízení č. 3821/85, třeba upřesnit pojem „provozní centrála“.

      24      Je třeba rovnou uvést, že s ohledem na cíle nařízení č. 3820/85 uvedené v prvním bodě odůvodnění tohoto nařízení spočívající
         zejména ve zlepšení pracovních podmínek řidičů a bezpečnosti silničního provozu, nelze uvedený pojem vymezit výhradně s ohledem
         na funkční kritéria související s vnitřní organizací přepravního podniku, ale je třeba rovněž přihlédnout ke kritériím týkajícím
         se osoby dotčeného řidiče.

      25      Jak uvádí vláda Spojeného království, je třeba nejprve uvést, že výraz „provozní centrála“ nemůže být ztotožňován s pojmem
         „sídlo“, jelikož sídlo může být umístěno v určitém místě nezávisle na běžném provozu přepravních služeb, kam se řidič dostane
         pouze velmi výjimečně.

      26      Dále by byl příliš široký výklad uvedeného pojmu v rozporu s ratio legis nařízení č. 3820/85 a zvláště s cílem zlepšit bezpečnost silničního provozu. Je tedy třeba rovněž vyloučit definici, podle
         níž lze každé místo odjezdu nebo příjezdu přepravovaných osob nebo každé místo odstavení vozidel patřící dotčenému přepravnímu
         podniku považovat za provozní centrálu.

      27      Naproti tomu pojem „provozní centrála“ musí, jak uvedla nizozemská vláda na jednání, odpovídat místu, kam řidič v rámci běžného
         výkonu své funkce pravidelně dojíždí, aby převzal a řídil vozidlo vybavené kontrolním zařízením.

      28      Článek 8 nařízení č. 3820/85 však ve svých odst. 3 a 6 k označení takového místa používá výraz „místo bydliště řidiče [místo
         stanoviště řidiče]“.

      29      Pokud jde nakonec o přesné určení provozní centrály, k níž je řidič běžně vázán, je třeba zohlednit konkrétní místo, k němuž
         je řidič vázán, tedy místo odjezdu, ze kterého pravidelně vykonává svou službu a do kterého se na konci této služby vrací
         v rámci běžného výkonu své činnosti a aniž by plnil zvláštní příkazy svého zaměstnavatele. V tomto ohledu může indicii k určení
         takového místa představovat smluvní doložka týkající se místa výkonu práce dotčeného řidiče.

      30      Pokud jde o spor v původním řízení přísluší předkládajícímu soudu, aby s ohledem na veškeré skutkové okolnosti věci, jež mu
         byla předložena, posoudil, kde se nachází místo, k němuž jsou dotčení řidiči běžně vázáni.

      31      S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět tak, že pojem „provozní centrála“ uvedený v bodě 21 a následujících
         výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další musí být vymezen jako místo, k němuž je řidič konkrétně vázán, tedy jako
         zařízení přepravní společnosti, ze kterého pravidelně vykonává svou službu a do kterého se na konci této služby vrací v rámci
         běžného výkonu své činnosti a aniž by plnil zvláštní příkazy svého zaměstnavatele.

       Ke druhé otázce
      32      Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda má skutečnost, že řidič jede na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým
         zařízením sám, nebo ho tam naopak doveze někdo jiný, dopad na kvalifikaci délky trvání cesty s ohledem na pojem „doba odpočinku“
         ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení č. 3820/85.

      33      V tomto ohledu je třeba jednak uvést, že čl. 8 odst. 7 nařízení č. 3820/85 podřizuje možnost, aby řidič trávil denní dobu
         odpočinku ve vozidle podmínce, že toto vozidlo bude vybaveno lehátkem a bude zaparkované. Toto ustanovení tedy vylučuje, že
         by řidič mohl trávit svou dobu odpočinku ve vozidle, které řídí jiná osoba.

      34      Dále je třeba uvést, že činit takové rozlišení, jaké předkládající soud uvádí ve své druhé otázce, by bylo v rozporu s cílem
         bezpečnosti silničního provozu. Únava řidiče, jak je uvedena v bodě 25 výše uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a další, která
         může ohrozit uvedený cíl, totiž může vzniknout nezávisle na tom, zda řidič vozidla, který jede do místa převzetí vozidla vybaveného
         záznamovým zařízením, bude muset po příjezdu toto vozidlo řídit, či nikoli. Jak uvedla italská vláda, tato únava může být
         způsobena nejen samotným řízením vozidla, ale rovněž podmínkami, za jakých cesta probíhá, jako je její délka trvání, čas odjezdu
         nebo stav vozovek, a tudíž se může dotknout rovněž spolujezdce.

      35      S ohledem na výše uvedené je tedy třeba na druhou otázku odpovědět tak, že skutečnost, že dotčený řidič buď jede na místo
         převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám, nebo ho tam doveze někdo jiný, nemá žádný dopad na kvalifikaci délky
         trvání cesty s ohledem na pojem „doba odpočinku“ ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení č. 3820/85.

       K nákladům řízení
      36      Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
      1)      Pojem „provozní centrála“ uvedený v bodě 21 a následujících rozsudku ze dne 18. ledna 2001, Skills Motor Coaches a další (C‑297/99,
            Recueil, s. I‑573) musí být vymezen jako místo, k němuž je řidič konkrétně vázán, tedy jako zařízení přepravní společnosti,
            ze kterého pravidelně vykonává svou službu a do kterého se na konci této služby vrací v rámci běžného výkonu své činnosti
            a aniž by plnil zvláštní příkazy svého zaměstnavatele.
      2)      Skutečnost, že dotčený řidič buď jede na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám, nebo ho tam doveze někdo
            jiný, nemá žádný dopad na kvalifikaci délky trvání cesty s ohledem na pojem „doba odpočinku“ ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení
            Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. listopadu 2005.#Trestní řízení proti Knudu Grøngaardovi a Allanu Bangovi.#Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Københavns Byret - Dánsko.#Směrnice 89/592/EHS - Obchodování zasvěcených osob - Sdělení interních informací třetím osobám - Zákaz.#Věc C-384/02.

text:
      Věc C-384/02
      Trestní řízení proti
      Knudu Grøngaardovi
      a
      Allanu Bangovi
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Københavns Byret)
      „Směrnice 89/592/EHS – Obchodování zasvěcených osob – Sdělení interních informací třetím osobám – Zákaz“
      Stanovisko generálního advokáta M. Poiarese Madura přednesené dne 25. května 2004
      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. listopadu 2005
      Shrnutí rozsudku
      Sbližování právních předpisů – Obchodování zasvěcených osob – Směrnice 89/592 – Zákaz sdělení interních informací třetím osobám
            – Výjimka – Sdělení interních informací v rámci běžného výkonu zaměstnání – Pojem – Člen představenstva nebo člen styčného
            výboru skupiny podniků, který takové informace sdělí předsedovi sdružení, které sdružuje zaměstnance a které tuto osobu jmenovalo
            – Přípustnost – Podmínky – Předseda, který tyto informace sdělí spolupracovníkům – Přípustnost – Podmínky
      [Směrnice Rady 89/592, čl. 3 písm. a)]
      Článek 3 písm. a) směrnice 89/592 o koordinaci předpisů o obchodování zasvěcených osob, který zakazuje určitým osobám sdělit
         interní informace třetím osobám, pokud takové sdělení není provedeno v rámci běžného výkonu jejich zaměstnání, povolání nebo
         funkce, brání tomu, aby osoba, která získá interní informace jako zástupce zaměstnanců v představenstvu společnosti nebo jako
         člen styčného výboru skupiny podniků, takové informace sdělila předsedovi profesního sdružení, které sdružuje tyto zaměstnance
         a které tuto osobu jmenovalo členem styčného výboru, s výjimkou případů, kdy existuje úzká souvislost mezi sdělením a výkonem
         jejího zaměstnání, povolání nebo funkce a toto sdělení je striktně nezbytné k výkonu uvedeného zaměstnání, povolání nebo funkce.

      V rámci svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména striktní výklad
         uvedené výjimky ze zákazu sdělit interní informace, okolnost, že každé další sdělení může zvýšit riziko využití těchto informací
         za účelem, který je v rozporu se směrnicí 89/592, a citlivost interní informace.

      Zmíněný článek 3 písm. a) brání sdělení interních informací provedenému předsedou profesního sdružení spolupracovníkům, jako
         jsou místopředsedové této organizace a správní vedoucí nejvyššího stupně sekretariátu, s výjimkou stejných podmínek. V rámci
         svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména tatáž kritéria.

      (viz body 48, 54, výrok 1–2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (velkého senátu)
      22. listopadu 2005 (*)

      „Směrnice 89/592/EHS – Obchodování zasvěcených osob – Sdělení interních informací třetím osobám – Zákaz“
      Ve věci C-384/02,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Københavns Byret (Dánsko)
         ze dne 14. srpna 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 25. října 2002, v trestním řízení proti

      Knudu Grøngaardovi,
      Allanu Bangovi,
      SOUDNÍ DVŮR (velký senát),
      ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, předsedové senátů, J.-P. Puissochet, R. Schintgen,
         S. von Bahr (zpravodaj), J. N. Cunha Rodrigues a R. Silva de Lapuerta, soudci,

      generální advokát: M. Poiares Maduro,
      vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře,
      s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 24. března 2004,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za  Knuda Grøngaarda L. Kjeldsenem, advokat,
      –       za  Allana Banga J. Juulem, advokat,
      –       za  dánskou vládu J. Bering Liisbergem, poté J. Moldem, jako zmocněnci,
      –       za  švédskou vládu A. Krusem, jako zmocněncem,
      –       za Komisi Evropských společenství N. B. Rasmussenem a G. Zavvosem, jako zmocněnci,
      po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 25. května 2004,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 písm. a) směrnice Rady 89/592/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o
         koordinaci předpisů o obchodování zasvěcených osob (Úř. věst. L 334, s. 30).

      2       Tato žádost byla předložena v rámci trestního řízení zahájeného proti Knudu Grøngaardovi a Allanu Bangovi pro porušení zákona
         o obchodování s cennými papíry (vaerdipapirhandelsloven), kterým se do dánského práva provádí směrnice 89/592.

       Právní rámec
       Právní úprava Společenství
      3       Směrnice 89/592 ve svém článku 1 stanoví:
      „Pro účely této směrnice se:
      1)      interní informací rozumí nezveřejněná, přesná informace týkající se jednoho nebo více emitentů převoditelných cenných papírů
         nebo jednoho nebo více  převoditelných cenných papírů, která by v případě jejího zveřejnění mohla významně ovlivnit cenu daného
         cenného papíru nebo cenných papírů.“ (neoficiální překlad)
      4       Článek 2 odst. 1 téže směrnice stanoví:
      „1. Každý členský stát zakáže každému, kdo
      –       jako člen správních, řídících nebo dozorčích orgánů emitenta,
      –       jako podílník na základním kapitálu emitenta,
      nebo
      –       proto, že má přístup k takovým informacím vzhledem k výkonu svého zaměstnání, povolání nebo funkci,
      je držitelem interních informací, aby s plným vědomím skutečnosti využil těchto informací tím, že nabude nebo pozbude [zcizí]
         přímo nebo nepřímo na svůj účet nebo na účet třetí osoby převoditelné cenné papíry emitenta nebo emitentů, jichž se dané informace
         týkají.“ (neoficiální překlad)
      5       Podle článku 3 této směrnice:
      „Každý členský stát zakáže každé osobě, na kterou se vztahuje zákaz podle článku 2 a která má interní informace, aby
      a)      sdělila tyto informace jakékoliv třetí osobě, pokud takové sdělení není provedeno v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání,
         povolání nebo funkce;

      b)      doporučila třetí straně nebo pro ni obstarala na základě interních informací nabytí nebo pozbytí [zcizení] převoditelných
         cenných papírů přijatých k obchodování na trzích s cennými papíry, jak jsou vymezeny na konci čl. 1 odst. 2.“ (neoficiální překlad)
      6       Podle článku 4 směrnice 89/592:
      „Každý členský stát rovněž uplatní zákaz podle článku 2 vůči každé osobě jiné, než jsou osoby uvedené ve zmíněném článku,
         která je s plnou znalostí skutečnosti držitelem interních informací, jejichž přímým nebo nepřímým zdrojem nemůže být nikdo
         jiný než osoba uvedená v článku 2.“ (neoficiální překlad)
      7       Podle článku 6 téže směrnice:
      „Každý členský stát může přijmout přísnější předpisy než ty, které stanoví tato směrnice, nebo doplňkové předpisy, jsou-li
         tyto předpisy uplatňovány obecně. Může zejména rozšířit působnost zákazu podle článku 2 a uplatnit vůči osobám uvedeným v
         článku 4 zákazy podle článku 3.“ (neoficiální překlad)
       Vnitrostátní právní úprava
      8       Směrnice 89/592 byla do dánského práva provedena články 34 až 39 a 93 až 96 zákona o obchodování s cennými papíry.
      9       Článek 35 odst. 1 tohoto zákona stanoví:
      „Koupě, prodej a nabádání ke koupi či prodeji převoditelného cenného papíru nemohou být učiněny osobou, která má interní informace,
         které mohou mít důsledky pro obchodování.“

      10     Článek 36 odst. 1 uvedeného zákona je následujícího znění:
      „Každé osobě, která má interní informaci, je zakázáno ji sdělit třetí osobě, pokud takové sdělení není provedeno v rámci běžného
         výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce.“

      11     Zákaz sdělení uvedený ve zmíněném čl. 36 odst. 1 se týká každé osoby, která má interní informaci, ať už je tato osoba uvedena
         mezi osobami uvedenými v článku 2 směrnice 89/592, či nikoliv, nebo takovou informaci získala jiným způsobem.

      12     Článek 94 odst. 1 bod 1 zákona o obchodování s cennými papíry stanoví, že každé porušení čl. 36 odst. 1 téhož zákona je sankcionováno
         pokutou nebo odnětím svobody v délce nejvýše jednoho roku a šesti měsíců.

       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      13     Allan Bang je předsedou Finansforbundet, zaměstnaneckých odborů odvětví financí. Finansforbundet čítá přibližně 50 000 členů.

      14     Knud Grøngaard byl členem představenstva, jmenovaným zaměstnanci, společnosti RealDanmark, významné finanční instituce obchodované
         na burze a čítající přibližně 7 000 zaměstnanců. Byl rovněž Finansforbundet jmenován členem styčného výboru skupiny RealDanmark
         (dále jen „styčný výbor“). Posledně uvedený výbor byl zřízen na základě dohody uzavřené mezi Finansforbundet a RealDanmark.
         Knud Grøngaard zastupoval v tomto výboru odbory. Knud Grøngaard byl konečně předsedou Kapitalkreds, jedné z 11 sekcí Finansforbundet,
         která s přibližně 6 500 členy sdružovala více než 90 % zaměstnanců RealDanmark.

      15     Po mimořádné schůzi představenstva RealDanmark Knud Grøngaard dne 23. srpna 2000 sdělil A. Bangovi informace týkající se plánu
         zahájení jednání o fúzi s Danske Bank, jinou významnou finanční institucí v Dánsku.

      16     Allan Bang mezi 28. srpnem a 4. zářím 2000 konzultoval své dva místopředsedy, pí Madsen a pí Nielsen, jakož i p. Christensena,
         jednoho ze svých spolupracovníků v sekretariátu Finansforbundet, přičemž jim sdělil tytéž informace jako ty, které získal
         od K. Grøngaarda. Pan Christensen dne 31. srpna 2000 koupil akcie RealDanmark za částku přibližně 48 000 eur.

      17     Knud Grøngaard se dne 18. září 2000 účastnil schůze představenstva RealDanmark, během které bylo diskutováno o podrobnostech
         fúze. Dne 22. září 2000 se účastnil mimořádné schůze styčného výboru, během které byly rovněž zmíněny podrobnosti fúze. Dne
         26. září 2000 se opět obrátil na A. Banga, s cílem pomoci zaměstnancům čelit důsledkům fúze. Zmínili zejména stanovený časový
         harmonogram pro fúzi, jakož i předpokládaný vzrůst ceny akcií RealDanmark, ve výši mezi 60 a 70 %.

      18     Allan Bang dne 27. září 2000 sdělil p. Larsenovi, vedoucímu sekretariátu Finansforbundet, a dne 28. září 2000 svému kolegovi
         p. Christensenovi informace týkající se zejména zamýšleného data oznámení fúze a předpokládaného poměru pro výměnu akcií.
         Pan Christensen dne 29. září 2000 koupil nové akcie RealDanmark za částku přibližně 214 000 eur.

      19     Dne 2. října 2000 byla zveřejněna fúze mezi RealDanmark a Danske Bank a cena akcií RealDanmark se vyšplhala nahoru přibližně
         o 65 %. Pan Christensen dne 2. a 3. října 2000 prodal své akcie RealDanmark s celkovým ziskem zhruba 180 000 eur. Následně
         byl odsouzen k šesti měsícům odnětí svobody za obchodování zasvěcených osob, neboť porušil čl. 35 odst. 1 zákona o obchodování
         s cennými papíry.

      20     Pánové Grøngaard a Bang jsou trestně stíháni před Københavns Byret za to, že sdělili interní informace, čímž porušili čl.
         36 odst. 1 tohoto zákona.

      21     Københavns Byret, kterému byla věc předložena, se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
      „1)      Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby osoba sdělila interní informace, pokud je získala jako člen představenstva,
         jmenovaný zaměstnanci, podniku, kterého se týkají interní informace, a sdělila je předsedovi profesního sdružení, které sdružuje
         zaměstnance, kteří tuto osobu jmenovali členem představenstva?“

      2)      Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby osoba sdělila interní informace, pokud je získala jako člen styčného výboru
         podniku a sdělila je předsedovi profesního sdružení, které tuto osobu jmenovalo členem styčného výboru?

      3)      Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby předseda profesního sdružení sdělil interní informace, pokud je získal za okolností
         popsaných v první otázce, a sdělil je:

      a)      svým dvěma místopředsedům,
      b)      správnímu vedoucímu nejvyššího stupně sekretariátu organizace a
      c)      svým spolupracovníkům uvnitř sekretariátu organizace?
      4)      Brání čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 tomu, aby předseda profesního sdružení sdělil interní informace, pokud je obdržel za
         okolností popsaných v druhé otázce, a sdělil je:

      a)      svým dvěma místopředsedům,
      b)      správnímu vedoucímu nejvyššího stupně sekretariátu organizace a
      c)      svým spolupracovníkům uvnitř sekretariátu organizace?
      5)      Jaký vliv na odpověď na první čtyři otázky má skutečnost, že interní informace, které jsou sděleny, jsou:
      a)      informace o skutečnosti, že byla zahájena jednání o fúzi mezi dvěma společnostmi obchodovanými na burze,
      b)      informace týkající se dne fúze mezi dvěma společnostmi obchodovanými na burze nebo
      c)      informace týkající se výše vzrůstu ceny akcií společnosti obchodované na burze, která je očekávána z důvodu fúze společnosti
         s jinou společností obchodovanou na burze?“

       K předběžným otázkám
       Úvodní poznámky
      22     Směrnice 89/592 zakazuje obchodování zasvěcených osob za účelem ochrany důvěry investorů v sekundární trh s převoditelnými
         cennými papíry, a tedy zajištění nerušeného fungování tohoto trhu.

      23     Článek 2 směrnice 89/592 tak zakazuje osobám, které zejména jako členové správních orgánů nebo z důvodu výkonu svého zaměstnání,
         povolání nebo funkce jsou držiteli interní informace, tedy přesné informace, která nebyla zveřejněna, a která může významně
         ovlivnit cenu jednoho cenného papíru nebo více cenných papírů, využít tuto informaci tím, že nabudou nebo zcizí uvedené převoditelné
         cenné papíry.

      24     Článek 3 směrnice 89/592 rovněž pro osoby uvedené v článku 2 téže směrnice stanoví zákaz sdělit interní informace třetí osobě,
         aby byl omezen počet osob, které mohou takovou informaci využít ke zcizení nebo nabytí převoditelných cenných papírů, kterých
         se tato informace týká.

      25     Takový zákaz však není absolutní.
      26     Podle čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 se zákaz nepoužije na sdělení informace osobou v rámci běžného výkonu jejího zaměstnání,
         povolání nebo funkce.

      27     I když toto pravidlo může s ohledem na použité pojmy pokrývat velmi odlišné situace, musí být jako výjimka z obecného zákazu
         a ve světle užitečného účinku směrnice 89/592 vykládáno striktně.

      28     Trestní povaha řízení zahájeného proti K. Grøngaardovi a A. Bangovi a zásada, že tresty musejí být upraveny zákonem, použitelná
         v takovém řízení neovlivňují skutečnost, že čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 je třeba vykládat striktně. Jak to uplatňuje generální
         advokát v bodě 24 svého stanoviska, výklad působnosti směrnice nezávisí na občanskoprávní, správní nebo trestní povaze řízení,
         ve kterém je uplatněna.

      29     Předkládajícímu soudu krom toho přísluší zajistit zachování zásady právní jistoty při výkladu vnitrostátního práva přijatého
         za účelem provedení směrnice ve světle znění a účelu této směrnice (viz rozsudek ze dne 12. prosince 1996, X, C-74/95 a C-129/95,
         Recueil, s. I-6609, bod 26).

      30     Je rovněž namístě připomenout, že povinnost vnitrostátního soudce vycházet z obsahu směrnice při výkladu relevantních pravidel
         vnitrostátního práva má svá omezení, zejména pokud takový výklad vede na základě směrnice a nezávisle na zákoně přijatém k
         jejímu provedení k vymezení nebo zpřísnění trestní odpovědnosti těch, kteří porušili její ustanovení (viz zejména rozsudek
         ze dne 8. října 1987, Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Recueil, s. 3969, bod 13, a výše uvedený rozsudek X, bod 24).

      31     Co se týče dosahu výjimky stanovené v čl. 3 písm. a) směrnice 89/592, je na místě konstatovat, že požadavkem, aby sdělení
         interní informace bylo provedeno v rámci běžného výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce osoby, klade uvedená výjimka pro
         to, aby bylo takové sdělení odůvodněno, podmínku úzké vazby mezi tímto sdělením a výkonem tohoto zaměstnání, povolání nebo
         funkce.

      32     Dosah této posledně uvedené podmínky musí být posuzován s ohledem na cíle sledované směrnicí 89/592.
      33     Z druhého a pátého bodu odůvodnění směrnice 89/592 vyplývá, že směrnice má zajistit nerušené fungování sekundárního trhu s
         převoditelnými cennými papíry a zachování důvěry investorů, která spočívá zejména ve skutečnosti, že mají stejné postavení
         a že budou chráněni proti nepatřičnému využívání interních informací.

      34     Ve světle těchto cílů a s ohledem na skutečnost, že čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 je výjimkou, která musí být vykládána striktně,
         je sdělení takové informace odůvodněno pouze, pokud je striktně nezbytná k výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce a zachovává
         zásadu proporcionality.

      35     V případě po sobě jdoucích sdělení musí každé sdělení splňovat tyto podmínky, aby se na něj vztahovala výjimka stanovená v
         čl. 3 písm. a) směrnice 89/592.

      36     Pokud je na místě posoudit nezbytnost sdělení interních informací, je třeba krom toho zohlednit skutečnost, že každé další
         sdělení může zvýšit riziko využití těchto informací za účelem, který je v rozporu se směrnicí 89/592.

      37     Pro vymezení, zda je sdělení ve zvláštním případě odůvodněno, je na místě zohlednit rovněž citlivost dotčené interní informace.
      38     Je nutná zvláštní opatrnost, pokud se jedná o sdělení interních informací, které mohou zjevně významným způsobem ovlivnit
         cenu dotčených převoditelných cenných papírů. V tomto kontextu je na místě uvést, že interní informace týkající se fúze mezi
         dvěma společnostmi obchodovanými na burze jsou obecně vzato zvláště citlivé.

      39     Je třeba rovněž uvést, že výjimka stanovená v čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 musí být posouzena s ohledem na zvláštnosti použitelného
         vnitrostátního práva.

      40     To co musí být považováno za spadající do rámce běžného výkonu zaměstnání, povolání nebo funkce, závisí totiž při neexistenci
         harmonizace v dané oblasti v široké míře na pravidlech upravujících tyto otázky v různých vnitrostátních právních systémech.

      41     Konečně je na místě připomenout, že směrnice 89/592 stanoví minimální požadavky, co se týče zákazu využít a sdělit interní
         informace.

      42     Na základě článku 6 směrnice 89/592 může totiž každý členský stát přijmout ještě přísnější předpisy než ty, které stanoví
         tato směrnice.

       K první a druhé otázce
      43     Svými prvními dvěma otázkami, které je třeba zkoumat společně, se předkládající soud v podstatě táže, zda čl. 3 písm. a) směrnice
         89/592 brání tomu, aby osoba, která získá interní informace jako zástupce zaměstnanců v představenstvu společnosti nebo jako
         člen styčného výboru skupiny podniků, takové informace sdělila předsedovi profesního sdružení, které sdružuje tyto zaměstnance
         a které tuto osobu jmenovalo členem styčného výboru.

      44     V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že statut a fungování správních, řídících či dozorčích orgánů kapitálových společností,
         jakož i postavení a úloha zástupců zaměstnanců v těchto orgánech jsou z převážné části upraveny v právních řádech členských
         států.

      45     Je tomu tak rovněž, co se týče postavení a fungování styčného výboru.
      46     Z toho vyplývá, že odpověď na otázku, zda sdělení interních informací takovou osobou předsedovi uvedeného profesního sdružení
         spadá do běžného výkonu jejích funkcí, závisí v široké míře na pravidlech upravujících tyto funkce v dotčeném vnitrostátním
         právním systému.

      47     I když je takové sdělení dovoleno použitelným vnitrostátním právním řádem, musí být rovněž provedeno za podmínek upřesněných
         v bodech 22 až 42 tohoto rozsudku, aby se na něj vztahovala výjimka stanovená v čl. 3 písm. a) směrnice 89/592.

      48     S ohledem na výše uvedené je na místě na první a druhou otázku odpovědět tak, že čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 brání tomu,
         aby osoba, která získá interní informace jako zástupce zaměstnanců v představenstvu společnosti nebo jako člen styčného výboru
         skupiny podniků, takové informace sdělila předsedovi profesního sdružení, které sdružuje tyto zaměstnance a které tuto osobu
         jmenovalo členem styčného výboru, s výjimkou případů, kdy:

      –       existuje úzká souvislost mezi sdělením a výkonem jejího zaměstnání, povolání nebo funkce a
      –       toto sdělení je striktně nezbytné k výkonu uvedeného zaměstnání, povolání nebo funkce.
      V rámci svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména:
      –       skutečnost, že uvedená výjimka ze zákazu sdělit interní informace musí být vykládána striktně;
      –       okolnost, že každé další sdělení může zvýšit riziko využití těchto informací za účelem, který je v rozporu se směrnicí 89/592,
         a

      –       citlivost interní informace.
       Ke třetí a čtvrté otázce
      49     Svou třetí a čtvrtou otázkou, které je třeba zkoumat společně, se předkládající soud Soudního dvora v podstatě táže, zda a
         za jakých podmínek čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 umožňuje předsedovi profesního sdružení, který získá interní informace za
         podmínek upřesněných v první a druhé otázce, takové informace sdělit jeho spolupracovníkům.

      50     V tomto ohledu je třeba uvést, že činnost takového profesního sdružení, jako je sdružení v původním řízení, a úloha předsedy
         tohoto sdružení vyplývají z převážné části, stejně jako správní orgány a styčný výbor, které jsou předmětem dvou prvních otázek,
         z daného vnitrostátního právního systému.

      51     Z toho vyplývá, že odpověď na otázku, zda předseda takového profesního sdružení může interní informace sdělit v rámci svých
         funkcí třetím osobám, závisí v široké míře na použitelném vnitrostátním právu.

      52     Je třeba připomenout, jak to bylo upřesněno v bodě 47 tohoto rozsudku, že i když je takové sdělení dovoleno použitelným vnitrostátním
         právním řádem, musí být pro to, aby se na něj vztahovala výjimka stanovená v čl. 3 písm. a) směrnice 89/592, rovněž provedeno
         za podmínek upřesněných v bodech 22 až 42 tohoto rozsudku.

      53     V tomto kontextu je na místě rovněž připomenout, že v souladu s článkem 2 a čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 kromě osob, které
         mají interní informace z důvodu, že jsou členy správních, řídících nebo dozorčích orgánů nebo z důvodu jejich účasti na základním
         kapitálu společnosti, která je emitentem, se zákaz sdělit interní informace použije pouze na osoby, které mají takové informace
         z důvodu výkonu svého zaměstnání, povolání nebo funkce.

      54     S ohledem na výše uvedené je třeba na třetí a čtvrtou otázku odpovědět tak, že čl. 3 písm. a) směrnice 89/592 brání sdělení
         interních informací provedenému předsedou profesního sdružení spolupracovníkům, jako jsou ti, kterých se týkají tyto otázky,
         s výjimkou podmínek uvedených v odpovědi na první a druhou otázku. V rámci svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle
         použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména kritéria, která jsou rovněž uvedena v této odpovědi.

       K páté otázce
      55     Vzhledem k odpovědím na první čtyři otázky není na místě odpovědět na pátou otázku.
       K nákladům řízení
      56     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
      1)      Článek 3 písm. a) směrnice Rady 89/592/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o koordinaci předpisů o obchodování zasvěcených osob
            brání tomu, aby osoba, která získá interní informace jako zástupce zaměstnanců v představenstvu společnosti nebo jako člen
            styčného výboru skupiny podniků, takové informace sdělila předsedovi profesního sdružení, které sdružuje tyto zaměstnance
            a které tuto osobu jmenovalo členem styčného výboru, s výjimkou případů, kdy:
      –       existuje úzká souvislost mezi sdělením a výkonem jejího zaměstnání, povolání nebo funkce a
      –       toto sdělení je striktně nezbytné k výkonu uvedeného zaměstnání, povolání nebo funkce.
      V rámci svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména:
      –       skutečnost, že uvedená výjimka ze zákazu sdělit interní informace musí být vykládána striktně;
      –       okolnost, že každé další sdělení může zvýšit riziko využití těchto informací za účelem, který je v rozporu se směrnicí 89/592
            a
      –       citlivost interní informace.
      2)      Článek 3 písm. a) směrnice 89/592 brání sdělení interních informací provedenému předsedou profesního sdružení spolupracovníkům,
            jako jsou ti, kterých se týká třetí a čtvrtá otázka, s výjimkou podmínek uvedených v odpovědi na první a druhou otázku.
      V rámci svého přezkumu musí vnitrostátní soud ve světle použitelných vnitrostátních pravidel zohlednit zejména kritéria, která
            jsou rovněž uvedena v této odpovědi.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: dánština.


title: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. července 2006. # Anagram International Inc. proti Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce: Gerechtshof te Amsterdam - Nizozemsko. # Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Balóny plněné plynem. # Věc C-14/05.

text:
      Věc C-14/05
      Anagram International Inc.
      v.
      Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam
      (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam)
      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Balóny plněné plynem“
      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. července 2006
      Shrnutí rozsudku
      Společný celní sazebník – Položky sazebníku – Podpoložka 9503 90 32 (ostatní hračky z plastu řízené jinak než mechanicky)
      (Nařízení Komise č. 442/2000)
      Podpoložku 9503 90 32 (ostatní hračky z plastu řízené jinak než mechanicky) kombinované nomenklatury společného celního sazebníku,
         jak vyplývá z nařízení č. 1832/2002, kterým se mění příloha I nařízení č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném
         celním sazebníku, je třeba vykládat tak, že zahrnuje balóny, které jsou plněny plynem a jež jsou tvořeny pohliníkovanou lepenou
         plastovou fólií, přičemž plastová fólie tvoří vnější stranu balónu, jako ty, které jsou popsány v bodě 3 tabulky převzaté
         v příloze nařízení č. 442/2000 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.

       Zařazení, o němž rozhodla Komise v uvedeném nařízení, je obdobně použitelné na balóny stejného složení, u nichž však plastová
         fólie tvoří vnitřní stranu balónu.

      (viz body 16, 28, 33, 35, výrok 1–2)
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (šestého senátu)
      13. července 2006(*)

      „Společný celní sazebník – Kombinovaná nomenklatura – Sazební zařazení zboží – Balóny plněné plynem“
      Ve věci C‑14/05,
      jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Gerechtshof te Amsterdam
         (Nizozemsko) ze dne 28. prosince 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 19. ledna 2005, v řízení

      Anagram International Inc.
      proti
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam,
      SOUDNÍ DVŮR (šestý senát),
      ve složení J. Malenovský, předseda senátu, S. von Bahr a U. Lõhmus (zpravodaj), soudci,
      generální advokát: A. Tizzano,
      vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
      s přihlédnutím k písemné části řízení,
      s ohledem na vyjádření předložená:
      –       za Anagram International Inc. K. Wintersem, advocaat, a J. A. H. Hollebeekem, adviseur,
      –       za nizozemskou vládu H. G. Sevenster a D. J. M. de Gravem, jako zmocněnci,
      –       za Komisi Evropských společenství J. Hottiaux, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, avocat,
      s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
      vydává tento
      Rozsudek
      1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká jednak výkladu kombinované nomenklatury společného celního sazebníku (dále
         jen „KN“), uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře
         a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1832/2002
         ze dne 1. srpna 2002 (Úř. věst. L 290, s. 1), a jednak výkladu a případně platnosti bodu 3 tabulky uvedené v příloze nařízení
         Komise (ES) č. 442/2000 ze dne 25. února 2000 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 54, s. 33,
         Zvl. vyd. 02/09, s. 365).

      2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností Anagram International Inc. (dále jen „Anagram“), založenou podle amerického
         práva, a Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam (správce celního obvodu Rotterdam, dále jen „správce“)
         ve věci sazebního zařazení balónu plněného heliem.

       Právní rámec
       Právo Společenství
      3       KN je založena na celosvětovém harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží (dále jen „HS“), který byl vypracován
         Radou pro celní spolupráci, nyní Světovou celní organizací. Mezinárodní úmluva, která zavedla HS a jež byla uzavřena v Bruselu
         dne 14. června 1983, a protokol o její změně ze dne 24. června 1986 byly schváleny jménem Společenství rozhodnutím Rady 87/369/EHS
         ze dne 7. dubna 1987 (Úř. věst. L 198, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 288). KN přejímá šestimístné položky a podpoložky HS. Pouze
         sedmé a osmé místo je jejím dalším vlastním tříděním.

      4       Zněním KN použitelným v rozhodné době je znění vyplývající z nařízení č. 1832/2002. Relevantní položky uvedené v kapitole
         95 KN nazvané „Hračky, hry a sportovní potřeby; jejich části, součásti a příslušenství“ třídy XX nazvané „Různé výrobky“ zní
         takto:

      „9503 Ostatní hračky; zmenšené modely a podobné modely na hraní, též mechanické; skládanky všech druhů:
      […]
      9503 90 – ostatní:
      9503 90 10 […]
                        – – ostatní:
                        – – – z plastů:
      9503 90 32 – – – – řízené jinak než mechanicky
      […]
      9505               Výrobky pro slavnosti, karnevaly nebo jiné zábavy, včetně kouzelnických rekvizit a žertovných výrobků:
      […]
      9505 90 00 – ostatní“
      5       Článek 9 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2658/87 stanoví, že Komise Evropských společenství je pověřena uplatňováním KN a zejména
         vysvětlivek a zařazováním zboží do KN.

      6       Nařízení č. 442/2000 bylo Komisí přijato podle uvedeného článku 9. V bodě 3 jeho přílohy byly výrobky dotčené probíhajícím
         řízením zařazeny takto:

      9503 90 32  Balóny z pohliníkované lepené plastové fólie. Plastová fólie tvoří vnější stranu balónu. Balóny mají plnicí hrdlo, do něhož
         je vložen ventil ve formě proužku ze syntetického materiálu. Tento proužek automaticky uzavírá plyn uvnitř balónu a zabraňuje
         jeho úniku. Balóny se plní plynem (vzduchem nebo heliem).

      7       Zařazení těchto výrobků se podle připojeného odůvodnění zakládá na všeobecných pravidlech 1 a 6 pro výklad kombinované nomenklatury,
         na poznámce 2 písm. v) ke kapitole 39 a na znění položky 9503 a podpoložek 9503 90 a 9503 90 32 KN. Z tohoto odůvodnění rovněž
         vyplývá, že uvedené výrobky mohou být potištěny různými motivy, které nemají vliv na jejich zařazení jako balónů na hraní.

      8       Vysvětlivky k HS vztahující se k položce 9503 příkladmo stanoví:
      „Do této položky patří hračky určené především k zábavě osob (dospělých nebo dětí) […] Do této položky jsou zařazeny zejména:
      A)      Všechny hračky s výjimkou hraček uvedených v č. 95.01 a 95.02. Tyto hračky mohou být vybaveny hnacím zařízením nebo motorem
         (mechanickým, elektrickým nebo jiným).

      K nim patří například:
      […]
      6)      Balóny pro děti a draci neuvedení v č. 88.01.
      […]
      18)      Obruče, diabola, káči (i hudební), švihadla (s držadly), míče a balóny (pokud nepatří do č. 95.04 nebo 95.06).
      […]“
      9       Vysvětlivky k HS týkající se položky 9505 uvádějí:
      „Do této položky patří:
      A)      Výrobky pro slavnosti, karnevaly nebo jinou zábavu, které se vzhledem ke svému použití vyznačují jednoduchým a málo odolným
         provedením. Patří k nim například:

      1)      Dekorativní výrobky, jako girlandy, lampióny nebo papírové lucerny,
      […]
      4)      Zábavní výrobky a další: kuličky, konfety, slunečníky, deštníky, píšťaly, frkačky atd.
      […]“
       Spor v původním řízení a předběžné otázky
      10     Dne 5. února 2003 požádala Anagram u správce o závaznou informaci o sazebním zařazení zboží pro výrobek, který navrhla zařadit
         do podpoložky 9505 90 00 KN. Výrobek byl popsán následovně:

      „Balón pro slavnostní příležitosti ze syntetického materiálu s hliníkovým povlakem v různých tvarech a s různými motivy podle
         události, pro kterou je používán: narozeniny, narození dítěte, svatý Valentýn atd. Tento balón se naplní jednorázově heliem
         a má uzávěr, který zamezuje úniku plynu.“

      11     V závazné informaci o sazebním zařazení zboží podané dne 27. února 2003 zařadil správce výrobek v rozporu s návrhem Anagram
         do podpoložky 9503 90 32 KN, přičemž jako popis výrobku převzal znění bodu 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000.

      12     V návaznosti na rozhodnutí správce o zamítnutí stížnosti podané společností Anagram proti uvedené závazné informaci o sazebním
         zařazení zboží se posledně uvedená společnost obrátila na Gerechtshof te Amsterdam.

      13     Tento soud vyjádřil po ohledání vzorku tohoto výrobku pochybnosti ohledně opodstatněnosti kvalifikace dotčeného balónu jako
         hračky a uvedl, že neobsahuje nezbytné prvky, které jsou charakteristické pro hračku používanou k účelům zábavy nebo hry,
         ale že se spíše shoduje s pojmem „výrobky pro slavnosti“ ve smyslu názvu položky 9505 KN.

      14     Pokud jde o nařízení č. 442/2000, předkládající soud podotýká, že se sporný výrobek nevyznačuje stejnými vlastnostmi jako
         výrobky popsané v bodě 3 tabulky uvedené v příloze tohoto nařízení. Domnívá se však, že s ohledem na rozsudek ze dne 4. března
         2004, Krings (C‑130/02, Recueil, s. I‑2121, bod 35) je třeba na sporný výrobek použít obdobně nařízení č. 442/2000, jak navrhuje
         správce. Uvedený soud si tudíž klade otázku slučitelnosti uvedeného nařízení se zněním KN.

      15     Za těchto podmínek se Gerechtshof te Amsterdam rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
      „1)       Musí být bod 3 přílohy nařízení […] č. 442/2000 vykládán v tom smyslu, že se vztahuje i na zboží popsané ve vylíčení skutkového
         stavu […]?

      2)       Je nařízení platné, pokud jde o tento bod?
      3)       Může být společný celní sazebník v případě záporné odpovědi nebo v případě, že se nařízení na dotčené zboží nevztahuje, vykládán
         v tom smyslu, že toto zboží musí být zařazeno jako ,výrobky pro slavnosti‘ ve smyslu podpoložky 9505 90 00 KN?“

       K předběžným otázkám
      16     Úvodem je na místě podotknout, že spor v původním řízení se týká sazebního zařazení balónů plněných plynem, tvořených pohliníkovanou
         lepenou plastovou fólií, přičemž plastová fólie tvoří vnitřní stranu balónu. Balóny stejného složení, u nichž však plastová
         fólie tvoří vnější stranu balónu, jsou zařazeny do podpoložky 9503 90 32 KN (týkající se hraček z plastu řízených jinak než
         mechanicky) podle bodu 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000.

      17     Svou druhou otázkou, kterou je třeba zkoumat na prvním místě, neboť v případě záporné odpovědi na tuto otázku by byla první
         otázka bezpředmětná, se předkládající soud táže, zda bod 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000 je platný, pokud
         zařazuje balóny z pohliníkované lepené plastové fólie, u nichž plastová fólie tvoří vnější stranu balónů, do podpoložky 9503 90 32
         KN.

      18     Podle ustálené judikatury svěřila Rada Evropské unie Komisi jednající ve spolupráci s celními odborníky členských států širokou
         posuzovací pravomoc k tomu, aby upřesnila obsah sazebníkových čísel a položek v souvislosti se zařazováním určitého zboží.
         Pravomoc Komise přijímat opatření uvedená v článku 9 nařízení č. 2658/87 však neopravňuje Komisi měnit obsah a dosah sazebníkových
         čísel a položek (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Krings, bod 26 a uvedená judikatura).

      19     Je tedy nutné zkoumat, zda podpoložka 9503 90 32 KN musí být vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na takové výrobky, jako
         jsou balóny popsané v bodě 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000.

      20     Rovněž podle ustálené judikatury se v zájmu právní jistoty a usnadnění dohledu musí pro celní zařazení zboží vyhledat rozhodné
         kritérium obecně podle jeho objektivních charakteristických znaků a vlastností, jak je uvádí znění položky KN. Vysvětlivky
         ke KN, vyhotovené Komisí, jakož i vysvětlivky vypracované v rámci Světové celní organizace, pokud jde o HS, přispívají významně
         k výkladu dosahu jednotlivých celních položek, aniž by však byly právně závazné (viz rozsudek ze dne 17. března 2005, Ikegami,
         C‑467/03, Sb. rozh. s. I‑2389, bod 17).

      21     Účel výrobku může představovat objektivní kritérium pro jeho zařazení, pokud je tomuto výrobku vlastní, přičemž se tato skutečnost
         posuzuje v závislosti na jeho objektivních charakteristických znacích a vlastnostech (viz výše uvedený rozsudek Ikegami, bod 23
         a uvedená judikatura).

      22     Anagram je toho názoru, že balón popsaný v bodě 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000 nemůže být kvalifikován jako
         „hračka“ ve smyslu podpoložky 9503 90 32 KN. Jelikož se totiž takový balón může pouze vznášet ve vzduchu, nemůže sloužit k zábavě
         či hře. Krom toho není dostatečně odolný a trvanlivý, aby mohl sloužit jako hračka vzhledem k materiálu, z něhož je vyroben.
         Neshoduje se s popisem položky 9503 KN ani s popisem vysvětlivek k HS týkajících se této položky.

      23     Z vysvětlivek k HS vztahujících se k položce 9503 v tomto ohledu vyplývá, že hračka ve smyslu této položky je předmět určený
         hlavně k zábavě osob (dětí nebo dospělých).

      24     Je přitom třeba konstatovat, že dotčené balóny takovou vlastnost mají, přestože jsou vyráběny z málo odolného a málo trvanlivého
         materiálu, neboť jejich omezená životnost a jejich vznášení se ve vzduchu nebrání především dětem v zábavě a hře s těmito
         předměty.

      25     Zařazení balónů Komisí v nařízení č. 442/2000 je mimoto podloženo vysvětlivkami k HS vztahujícími se k položce 9503, které
         stanoví, že do této položky patří balóny pro děti a draci, jakož i míče a balóny (s výjimkou míčů a balónů pro společenské
         hry či sport).

      26     Krom toho není relevantní, že uvedené balóny mohou být použity i jako výrobky pro slavnosti. Jakmile totiž může být objektivní
         charakteristický znak výrobku ověřen v okamžiku proclení, nemůže okolnost, že je možné i jiné použití tohoto výrobku, vyloučit
         jeho právní kvalifikaci. Pro jeho celní klasifikaci není nutné, aby tento výrobek byl určen pouze nebo výlučně pro použití
         odpovídající uvedenému objektivnímu charakteristickému znaku. Postačí, aby toto použití představovalo jeho hlavní určení (viz
         v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. srpna 1994, Neckermann Versand, C‑395/93, Recueil, s. I‑4027, body 8 a 9).

      27     Konečně znění podpoložek 9503 90 a 9503 90 32 KN neposkytuje žádné rozlišující kritérium charakterizující balóny plněné plynem.
         Obsahuje pouze dvě obecné podmínky, při jejichž splnění může výrobek spadat do podpoložky 9503 90 32 KN, a sice že je vyroben
         z plastu a není řízen mechanicky, a obě tyto podmínky jsou v případě zboží popsaného v bodě 3 tabulky uvedené v příloze nařízení
         č. 442/2000 splněny.

      28     Předkládajícímu soudu je tudíž namístě odpovědět tak, že přezkoumání druhé otázky neodhalilo skutečnosti, jimiž by mohla být
         dotčena platnost nařízení č. 442/2000 v rozsahu, v němž výrobky popsané v bodě 3 tabulky uvedené v jeho příloze jsou zařazeny
         do podpoložky 9503 90 32 KN.

      29     Pokud jde o první otázku, zda výrobek dotčený ve věci v původním řízení musí být rovněž zařazen do podpoložky 9503 90 32 KN,
         je třeba připomenout, že nařízení o sazebním zařazení je obecně závazným aktem, neboť se nepoužije vůči konkrétnímu subjektu,
         ale na všechny výrobky totožné s výrobkem, který byl zkoumán Výborem pro celní kodex, který vydal své stanovisko pro účely
         uvedeného nařízení. Aby bylo možné v rámci výkladu nařízení o sazebním zařazení určit jeho rozsah působnosti, je nutné kromě
         jiného přihlédnout k jeho odůvodnění (viz výše uvedený rozsudek Krings, bod 33 a uvedená judikatura).

      30     Anagram uplatňuje, že s ohledem na popis uvedený v bodě 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000 nespadá sporný výrobek
         do působnosti uvedeného bodu. Vyzdvihuje výslovný způsob, jímž je balón popsán, tedy že je tvořen plastovou fólií, ke které
         je zevnitř přilepen hliníkový povlak. Podle Anagram se toto ustanovení vztahuje pouze na tento typ balónu. Ve sporném výrobku
         přitom plastová fólie tvoří vnitřek balónu.

      31     V tomto ohledu je třeba konstatovat, že výrobek dotčený ve věci v původním řízení sice není totožný s výrobkem popsaným v bodě
         3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000, neboť se neshoduje ve všech svých charakteristických znacích s popisem zboží,
         který je v něm obsažený. Jak tedy správně uvádí nizozemská vláda ve svém písemném vyjádření, není uvedené nařízení na tento
         výrobek přímo použitelné.

      32     Jak již však Soudní dvůr rozhodl, obdobným použitím takového nařízení o sazebním zařazení, jako je nařízení č. 442/2000, na
         výrobky podobné výrobkům, jež jsou uvedeny v tomto nařízení, je podpořen soudržný výklad KN, jakož i rovné zacházení mezi
         subjekty (viz výše uvedený rozsudek Krings, bod 35).

      33     Jediný rozdíl mezi dotčeným výrobkem a výrobkem uvedeným v popisu obsaženém v bodě 3 tabulky uvedené v příloze nařízení č. 442/2000
         spočívá pouze v opačném sledu materiálů, z nichž se výrobek skládá, a jak rovněž poznamenává Komise, jeho hlavní charakteristické
         znaky zůstávají nezměněny. Z toho plyne, že uvedené nařízení je na výrobek společnosti Anagram obdobně použitelné.

      34     Toto zjištění je mimoto potvrzeno odůvodněním k uvedenému bodu 3, podle nějž mohou být výrobky potištěny různými motivy, které
         se v projednávaném případě vztahují především k různým slavnostním příležitostem, aniž by to však ovlivnilo jejich zařazení
         jako balóny na hraní.

      35     Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že zařazení, o němž rozhodla Komise v nařízení č. 442/2000, pokud jde o výrobek
         popsaný v bodě 3 tabulky uvedené v jeho příloze, je obdobně použitelné na balóny, které jsou plněny plynem a jež jsou tvořeny
         pohliníkovanou lepenou plastovou fólií, přičemž plastová fólie tvoří vnitřní stranu balónu.

      36     S ohledem na výše uvedené není namístě odpovídat na třetí otázku.
       K nákladům řízení
      37     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
         před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
         Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

      Z těchto důvodů Soudní dvůr (šestý senát) rozhodl takto:
      1)      Přezkoumání druhé otázky neodhalilo skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost nařízení Komise (ES) č. 442/2000 ze dne
            25. února 2000 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury v rozsahu, v němž výrobky popsané v bodě 3 tabulky uvedené
            v jeho příloze jsou zařazeny do podpoložky 9503 90 32 kombinované nomenklatury společného celního sazebníku uvedené v příloze I
            nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku,
            ve znění nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002.
      2)      Zařazení, o němž rozhodla Komise Evropských společenství v nařízení č. 442/2000, pokud jde o výrobek popsaný v bodě 3 tabulky
            uvedené v jeho příloze, je obdobně použitelné na balóny, které jsou plněny plynem a jež jsou tvořeny pohliníkovanou lepenou
            plastovou fólií, přičemž plastová fólie tvoří vnitřní stranu balónu.
      Podpisy.
      * Jednací jazyk: nizozemština.