title: Věc C-383/08: Žaloba podaná dne 25. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               22.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 301/16

         Žaloba podaná dne 25. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-383/08)
   (2008/C 301/30)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: L. Pignataro, zmocněnec)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že přijala ustanovení ministerského nařízení ze dne 26. srpna 2005, naposledy změněného nařízením ze dne 17. prosince 2005, které zavádí povinnost uvedení země původu drůbežího masa uvedeného v čl. 3 odst. 1 téhož nařízení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 odst. 1 bod 8 a čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES (1) o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, ve spojení s čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1906/90 (2), o některých obchodních normách pro drůbeží maso, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 s čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 543/2008 (3);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise se domnívá, že povinnost uvést původ drůbežího masa pocházejícího z jiných členských států upravená nařízením ze dne 26. srpna 2005, naposledy změněným nařízením ze dne 17. prosince 2007, je v rozporu s čl. 3 odst. 1 bod 8 a čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES ve spojení s čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení č. 1906/90, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 s čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise č. 543/2008. Italská vláda uplatňuje, že tato povinnost byla vytvořena poté, co se v třetích zemích objevila ohniska ptačí chřipky, s cílem zabezpečení zpětného vysledování masa.
   Komise se domnívá, že tato povinnost je v rozporu s čl. 3 odst. 1 bod 8 směrnice 2000/13/ES. Toto ustanovení velmi jasně stanoví, pokud jde o potraviny obecně, že místo původu nebo provenience musí být uvedeno na označení potraviny jen v tom případě, že by neuvedení tohoto údaje mohlo spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ nebo skutečnou provenienci potraviny. Zákonodárce Společenství tak nepovažuje označení původu za informaci nezbytnou pro spotřebitele obecně a absolutně, ale pouze v případě, že by její neuvedení jej mohlo vést k omylu.
   Italská vláda musí prokázat, že povinnost uvést původ drůbežího masa z jiných členských států stanovená dotčeným nařízením má skutečný význam, pokud jde o drůbeží maso a že neuvedení původu vystavuje spotřebitele riziku omylu. Komise uvádí, že italská vláda ve skutečnosti nepředložila žádný důkaz, že by při neuvedení původu potraviny italskému spotřebiteli hrozil omyl ohledně původu nebo provenience drůbežího masa.
   Situace spojená s krizí ptačí chřipky nevysvětluje, v čem může neuvedení původu uvést spotřebitele v omyl a vyvolat v něm představu, že drůbeží maso má určitý původ. Pouhá skutečnost, že průměrný spotřebitel přisuzuje původu výrobku význam, neznamená, že v případě jeho neuvedení bude uveden v omyl o skutečném původu výrobku. To by totiž předpokládalo, že spotřebitel automaticky připisuje drůbežímu masu určitý původ, což italská vláda vůbec neprokázala. Komise se krom toho domnívá, že otázky v oblasti zdraví zvířat nemohou být hodnoceny spotřebitelem, který nemá nezbytné znalosti k posouzení rizika v závislosti na označení původu.
   Krom toho výše uvedená ustanovení nařízení nejsou odůvodněná důvody ochrany veřejného zdraví ve smyslu čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES, které však uplatňuje italská vláda k odůvodnění dodatečné povinnosti v oblasti označování. Společenství totiž v rámci boje proti ptačí chřipce přijalo široké spektrum veterinárních opatření, která mají zabezpečit, že se pouze zdravé drůbeží maso může dostat do Společenství a prodávat se v něm.

   Argument uplatněný italskou vládou, podle kterého výše uvedená opatření Společenství nezajišťují zpětné vysledování, je podle Komise nerelevantní, protože tato opatření jsou právě určena k tomu, aby se zabránilo vstupu masa ze třetích zemí, kde se vyskytla ohniska ptačí chřipky, na území Společenství. Tato opatření tedy mají účinky ve fázi před uvedením na trh, fázi, ve které se použije italské opatření, právě s cílem zamezit, aby se maso z třetích zemí, kde se vyskytla ohniska ptačí chřipky, mohlo dovážet do Společenství. Navíc Společenství rovněž přijalo opatření zaručující izolaci ohnisek ptačí chřipky, která by se mohla objevit na jeho území, aby zabránilo jakémukoliv nebezpečí nákazy. Rovněž se v rámci Společenství přijala řada veterinárních opatření s cílem zabránit přenosu viru z volně žijících ptáků na drůbež v oblastech, kde byly identifikováni nemocní ptáci a zachytit případné epidemie týkající se drůbeže.
   Italská vláda se dále k odůvodnění povinnosti vytvořené sporným nařízením dovolává nařízení č. 1760/2000 (4), kterým se zřizuje systém zpětného vysledování hovězího masa a zavádí povinnost označování týkající se původu masa.
   Komise nicméně uvádí, že toto nařízení, na rozdíl od sporného nařízení, bylo přijato na úrovni Společenství a nejedná se o vnitrostátní a tedy jednostranný akt, který může vytvořit překážky obchodu. Navíc účinnost systému zavedeného nařízením č. 1760/2000 není výlučně založená na systému jednoduchého uvedení původu výrobku, jak je tomu v případě italského nařízení o drůbežím mase, ale na kombinaci řady skutečností zahrnujících systém identifikace a registrace zvířat.
   Pokud jde o argument italské vlády, který odůvodňuje opatření zásadou obezřetnosti, a to z důvodu, že Komise neprokázala, že ohledně způsobů přenosu viru na člověka neexistuje vědecká nejistota, Komise uplatňuje, v souladu s judikaturou soudů Společenství, že vědecké údaje, na které se odvolává italská vláda ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko, neprokazují skutečnou vědeckou nejistotu v oblasti. Podle judikatury soudů Společenství je věcí italských orgánů, aby prokázaly vědeckou nejistotu odůvodňující přijetí vnitrostátních opatření podle zásady obezřetnosti a nikoliv Komise, aby prokázala neexistenci vědecké nejistoty, jak to zřejmě navrhuje italská vláda v odpovědi na odůvodněné stanovisko.
   I kdyby se připustilo, pokud jde o omezený předpoklad přenosu viru z nakažené drůbeže na domácí zvířata obecně a na kočky zvláště, že italská vláda prokázala existenci skutečné vědecké nejistoty na základě dokumentů WHO a Evropského úřadu pro bezpečnost potravin, uplatněných v odpovědi na odůvodněné stanovisko, Komise se nicméně domnívá, že zásada obezřetnosti odůvodňující nařízení byla použita nadměrně a tedy nepřiměřeně s ohledem na cíl ochrany zdraví zvířat, protože řada opatření sledující stejný cíl byla přijata na úrovni Společenství.
   Konečně čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 543/2008 stanoví povinnost uvádět původ drůbežího masa pouze pro drůbeží maso ze třetích zemí. Italská vláda tento bod nezpochybnila.

      (1)  Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75.

      (2)  Úř. věst. L 173, s. 1; Zvl. vyd. 03/10, s. 92.

      (3)  Úř. věst. L 157, s. 46.

      (4)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a evidence skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 (Úř. věst. L 204, s. 1; Zvl. vyd. 3/30, s. 248).


title: Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 2. června 2005 ve věci T-326/03, Hippocrate Vounakis proti Komisi Evropských společenství (Úředníci — Povýšení — Článek 90 odst. 2 služebního řádu — Předcházející správní stížnost — Lhůta — Charakter veřejného pořádku — Nepřípustnost)

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/22

      USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 2. června 2005
   ve věci T-326/03, Hippocrate Vounakis proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Úředníci - Povýšení - Článek 90 odst. 2 služebního řádu - Předcházející správní stížnost - Lhůta - Charakter veřejného pořádku - Nepřípustnost)
   (2005/C 205/39)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci T-326/03, Hippocrate Vounakis, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm ve Wezembeek-Oppem (Belgie), zastoupený J.-N. Louisem, E. Marchalem, A. Coolenem a S. Orlandim, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost o zrušení rozhodnutí Komise, že žalobce nepovýší do třídy A4 při provádění povýšení pro rok 2002, Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, V. Tiili a O. Czúcz, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 2. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Každý účastník ponese vlastní náklady.

      (1)  Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


title: Věc T-562/17: Žaloba podaná dne 17. srpna 2017 – dm-drogerie markt v. EUIPO – Albea Services (ALBÉA)

text:
               9.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 338/18

         Žaloba podaná dne 17. srpna 2017 – dm-drogerie markt v. EUIPO – Albea Services (ALBÉA)
   (Věc T-562/17)
   (2017/C 338/20)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: dm-drogerie markt Verwaltungs-GmbH (Karlsruhe, Německo) (zástupci: O. Bludovsky a C. Mellein, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Albea Services (Gennevilliers, Francie)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „ALBÉA“ s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 210 553

      Řízení před EUIPO: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. května 2017, ve věci R 1870/2016-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví ze dne 25. května 2017, (věc R 1870/2016-1) a prostřednictvím opravy vymazal ochrannou známku přihlašovatelky;

               —

               podpůrně

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví ze dne 25. května 2017, (věc R 1870/2016-1) a vrátil věc EUIPO;

               —

               podpůrně

               —

               rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví ze dne 25. května 2017, (věc R 1870/2016-1) zrušil

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-548/09 P: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. listopadu 2011 — Bank Melli Iran v. Rada Evropské unie, Francouzská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropská komise ( „Kasační opravný prostředek — Společná zahraniční a bezpečnostní politika — Omezující opatření přijatá vůči Iránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní — Zmrazení finančních prostředků banky — Neoznámení rozhodnutí — Právní základ — Právo na obhajobu“ )

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/6

      Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. listopadu 2011 — Bank Melli Iran v. Rada Evropské unie, Francouzská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropská komise
      (Věc C-548/09 P) (1)

      (Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Iránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků banky - Neoznámení rozhodnutí - Právní základ - Právo na obhajobu)
      (2012/C 25/09)
      Jednací jazyk: francouzština

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bank Melli Iran (zástupce: L. Defalque, advokát)

         Další účastníci řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Szostak, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel a E. Ranaivoson, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Hathaway, zmocněnec, D. Beard, barrister), Evropská komise (zástupci: S. Boelaert a M. Konstantinidis, zmocněnci)

         Předmět věci

      Kasační opravný prostředek směřující proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 14. října 2009, Bank Melli v. Rada (T-390/08), kterým Soud zamítl žalobu navrhovatelky, jejímž předmětem bylo zrušení bodu 4 tabulky B přílohy rozhodnutí Rady 2008/475/ES ze dne 23. června 2008, provádějícího čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 163, s. 29) v rozsahu, ve kterém se týká Bank Melli Iran a jejích poboček — Neprovedení individuálního oznámení uvedeného rozhodnutí — Porušení podstatných formálních náležitostí — Nedostatek právního základu rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků navrhovatelky — Porušení práva na obhajobu a zásady účinné soudní ochrany — Porušení zásady proporcionality a práva vlastnit majetek

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Bank Melli Iran se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C80, 27.3.2010.


title: Věc C-179/05: Žaloba podaná dne 21. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice

text:
               25.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/8

         Žaloba podaná dne 21. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
   (Věc C-179/05)
   (2005/C 155/16)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. dubna 2005 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou M. Nolinem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Francouzská republika tím, že neoznámila Komisi údaje požadované čl. 18 odst. 1 a čl. 19i první a třetí odrážkou nařízení č. 2847/93 (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto nařízení;

               2.

               uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:

               —

               Co se týče údajů požadovaných čl. 18 odst. 1 nařízení č. 2847/93, francouzské orgány je stále neoznámily pro roky 1999 a 2000. Krom toho pro pozdější roky byly tyto údaje oznámeny opožděně;

               —

               Co se týče údajů požadovaných článkem 19i nařízení č. 2847/93, francouzské orgány je neoznámily pro roky 1999, 2000, 2001 a 2002. Tyto údaje nebyly rovněž oznámeny pro pozdější roky.

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1).


title: Věc C-204/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2011 Fédération Internationale de Football Association (FIFA) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 17. února 2011 ve věci T-385/07, Fédération Internationale de Football Association (FIFA) v. Evropská komise

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/12

         Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2011 Fédération Internationale de Football Association (FIFA) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 17. února 2011 ve věci T-385/07, Fédération Internationale de Football Association (FIFA) v. Evropská komise
   (Věc C-204/11 P)
   2011/C 232/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fédération internationale de football association (FIFA) (zástupci: A. Barav a D. Reymond, advokáti)

      Další účastníci řízení: Evropská komise, Belgické království, Spolková republika Německo, Spojené království Velké Británie a Severního Irska

      Návrhová žádání

   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek žádá, aby Soudní dvůr:

               —

               potvrdil rozsudek Tribunálu vydaný dne 17. února 2011 ve věci T-385/07, pokud jde o přípustnost;

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu vydaný dne 17. února 2011 ve věci T-385/07 z meritorního hlediska v rozsahu, v němž schvaluje zápis „běžných“ zápasů mistrovství světa FIFA na seznam událostí zásadního společenského významu pro Belgii ve smyslu směrnice;

               —

               vydal konečné rozhodnutí ve věci podle článku 61 statutu Soudního dvora;

               —

               uložil Komisi povinnost nahradit FIFA náklady řízení v prvním stupni a řízení o tomto kasačním opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   1)   Nesprávné právní posouzení, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, porušení čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552/EHS
       (1)
      ve znění směrnice 97/36/ES
       (2)
      a porušení práva EU, nesprávné použití článku 296 SFEU (překročení mezí soudního přezkumu, rozporné odůvodnění, uvedení důvodů neuvedených v napadeném rozhodnutí, pokud jde o kvalifikaci mistrovství světa FIFA a vyvození nesprávných právních závěrů na jejich základě, převrácení důkazního břemene)
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že uvedl důvody neuvedené v rozhodnutí Komise (3) pro účely závěru, že Komise správně kvalifikovala mistrovství světa FIFA jako „jednotnou událost“ pro účely směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, tím, že uvedl rozporné a nekonzistentní odůvodnění, že rozhodnul, že členské státy nemusí uvádět zvláštní důvody pro zápis mistrovství světa FIFA jako celku na jejich seznamy významných událostí, a tím, že převrátil důkazní břemeno.
   2)   Nesprávné právní posouzení, porušení čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, nesprávné použití článku 296 SFEU, porušení článku 36 statutu Soudního dvora (nesprávná kvalifikace mistrovství světa FIFA, překročení mezí soudního přezkumu, rozhodnutí založené na závěrech neuvedených v napadeném rozhodnutí, nesprávné posouzení skutkového stavu, pokud jde o „běžné“ zápasy a vyvození nesprávných právních závěrů na jejich základě, rozhodnutí, že odůvodnění uvedené v napadeném rozhodnutí je dostatečné, nevypořádání se s přednesenými argumenty)
   Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že mistrovství světa FIFA jako celek je událostí zásadního společenského významu pro Belgii ve smyslu směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES. Tribunál se konkrétně dopustil nesprávného právního posouzení a vyvodil nesprávné právní závěry ze skutkového stavu tím, že převzal nepodložené závěry Komise, že mistrovství světa FIFA jako celek má „v Belgii mimořádný celkový ohlas“, je vysíláno ve volně dostupném televizním vysílání a má vysokou sledovanost.
   3)   Nesprávné právní posouzení, porušení SFEU, porušení čl. 3a odst. 1 a 2 směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, nesprávné použití článku 296 SFEU (nesprávné posouzení rozsahu soudního přezkumu, rozhodnutí, že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že oznámená opatření Belgie jsou slučitelná s právem EU a že z nich vyplývající omezení jsou přiměřená, nesprávný výklad rozsahu práva na informace a veřejného zájmu na širokém přístupu k televiznímu přenosu událostí zásadního společenského významu)

      Tento důvod je rozdělen do dvou částí:

   První část: Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru, že opatření oznámená Belgií jsou slučitelná s právem EU, přestože omezení práva na usazování nebyla v napadeném rozhodnutí přezkoumána. Tribunál dále porušil právo EU rozhodnutím, že omezení práva na usazování jsou přiměřená a že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že omezení volného pohybu služeb jsou přiměřená.
   Druhá část: Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru, že opatření oznámená Belgií jsou slučitelná s právem EU, přestože omezení vlastnických práv FIFA nebyla v napadeném rozhodnutí přezkoumána. Tribunál dále porušil právo EU rozhodnutím, že omezení vlastnického práva FIFA jsou přiměřená.

      (1)  Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224)

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 202, s. 60; Zvl. vyd. 06/02, s. 321)

      (3)  Rozhodnutí Komise (2007/479/ES) ze dne 25. června 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Belgií podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. L 180, s. 24).


title: Výmaz věci C-349/02

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/34

         Výmaz věci C-349/02 (1)

   (2004/C 228/73)
   Usnesením ze dne 3. května 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-349/02: Komise Evropských společenství proti Italské republice.

      (1)  Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


title: Výmaz věci C-273/02

text:
               11.6.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 143/29

         Výmaz věci C-273/02 (1)

   (2005/C 143/46)

      (Jednací jazyk: francouzština)

   Usnesením ze dne 16. prosince 2004 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o výmazu věci C-273/02: Evropský parlament proti Radě Evropské unie, podporované Irskem, Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska a Lucemburským velkovévodstvím.

      (1)  Úř. věst. C 219, 14.9.2002


title: Věc T-519/16: Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2017 – Piessevaux v. Rada „Veřejná služba — Úředníci — Důchody — Převod nároků na důchod do důchodového systému Unie — Návrh na započtení příspěvkových let — Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu — Nová obecná prováděcí ustanovení — Rovné zacházení — Nabytá práva — Legitimní očekávání“

text:
               17.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 231/22

         Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2017 – Piessevaux v. Rada
   (Věc T-519/16) (1)

   („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Převod nároků na důchod do důchodového systému Unie - Návrh na započtení příspěvkových let - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Nová obecná prováděcí ustanovení - Rovné zacházení - Nabytá práva - Legitimní očekávání“)
   (2017/C 231/27)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Vincent Piessevaux (Brusel, Belgie) (zástupci: původně D. de Abreu Caldas a J.-N. Louis, poté J.-N. Louis a nakonec L. Ponteville, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a E. Rebasti, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh založený na článku 270 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Rady ze dne 7. října 2013, kterým se s konečnou platností stanoví v rámci důchodového systému Evropské unie nároky na důchod nabyté žalobcem v návaznosti na převod nároků, které nabyl před nástupem do unijního služebního poměru od vnitrostátních důchodových subjektů.

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               V. Piessevauxovi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 421, 24. 11. 2014 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-91/14 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1. 9. 2016).


title: Věc T-297/04: Žaloba podaná dne 22. července 2004 Cristóbalem Gallego Martínezem, Benitem García Burgosem a Antoniem Parras Rosou proti Radě Evropské unie

text:
               9.10.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/27

         Žaloba podaná dne 22. července 2004 Cristóbalem Gallego Martínezem, Benitem García Burgosem a Antoniem Parras Rosou proti Radě Evropské unie
   (Věc T-297/04)
   (2004/C 251/50)
   Jednací jazyk: španělština
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 22. července 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Cristóbalem Gallego Martínezem, Benitem García Burgosem a Antoniem Parras Rosou, s bydlištěm v Jaén (Španělsko), zastoupenými Josém Francisco Vázquez Medinou, advokátem Ilustre Colegio de Jaén.
   Žalobci navrhují, aby Soud:

               —

               Prohlásil za neplatný – ipso iure – čl. 1 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 864/04.

               —

               Rozhodl o nákladech řízení později.

         Žalobní důvody a hlavní tvrzení
   Žalobní důvody a hlavní tvrzení jsou ty, dovolávané již ve věci T-295/04.


title: Věc T-98/06: Žaloba podaná dne  28. března 2006  – Fédération nationale du Crédit agricole v. Komise

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/44

         Žaloba podaná dne 28. března 2006 – Fédération nationale du Crédit agricole v. Komise
   (Věc T-98/06)
   (2006/C 131/83)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Fédération nationale du Crédit agricole (Paříž, Francie) (zástupci: N. Lenoir, advokát, P.-A. Jeanneney, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí vydané Komisí dne 21. prosince 2005 ve věci N 531/2005 Francie – Opatření spojená se založením a fungováním Banque Postale

               —

               uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Francouzské orgány informovaly dne 26. ledna 2005 Komisi o svém rozhodnutí přesunout bankovní a pojišťovací činnost La Poste na dceřinou společnost (Banque Postale), která byla původně ze 100 % vlastněna La Poste. Žalobkyně v projednávané věci podala dne 21. července 2005 Komisi formální stížnost na základě čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 695/1999 ze dne 22. května 1999 o prováděcích opatřeních ke článku 93 (nový článek 88) Smlouvy o ES (1), ve které se domáhala neslučitelnosti státních podpor udělených Banque Postale se společným trhem a ve které navrhovala, aby Komise zahájila formální přezkumné řízení.
   Rozhodnutím ze dne 21. prosince 2005 Komise určila, že převedení finančních služeb na dceřinou společnost La Poste ekonomicky nezvýhodňuje Banque Postale a že opatření spojená s jejím založením a fungováním nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Jde o napadené rozhodnutí.
   Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů, z nichž první vychází z porušení externí legality, tedy porušení nařízení č. 695/1999, s ohledem na to, že měla Komise za účelem pozdějšího přezkumu některých opatření přijmout předkládající rozhodnutí, a z porušení čl. 88 odst. 2 ES s ohledem na to, že odmítla zahájit formální přezkumné řízení.
   Svým druhým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že se Komise tím, že určila, že opatření spojená se založením a fungováním Banque Postale nepředstavují státní podporu, dopustila několika nesprávných posouzení týkajících se mimo jiné hospodářských zvýhodnění uvedených ve stížnosti, a že v důsledku toho porušila články 87 a 88 ES.
   Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně Komisi vytýká, že je napadené rozhodnutí stiženo formálními vadami z důvodu nedostatečného odůvodnění ohledně odmítnutí posoudit hlavní výtky předložené žalobkyní v její stížnosti, jakož i z důvodu vnitřního rozporu v odůvodnění a nedostatečného odůvodnění týkajícího se některých zvláštních bodů, jimiž se rozhodnutí zabývalo.
   Svým čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise, vzhledem k tomu, že ve svém rozhodnutí neposoudila zásahy do svobody usazování a volné hospodářské soutěže vyplývající z opatření spojených s předmětem státní podpory plynoucí z knížky A, porušila články 43, 82 a 86 ES.

      (1)  Úř. věst. L 83, s. 1


title: Věc T-495/17: Žaloba podaná dne 26. července 2017 – Sedes Holding v. EUIPO

text:
               25.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 318/24

         Žaloba podaná dne 26. července 2017 – Sedes Holding v. EUIPO
   (Věc T-495/17)
   (2017/C 318/30)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sedes Holding AŞ (Istanbul, Turecko) (zástupci: K. Ongena a C. Du Jardin, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „gratis“ – Přihláška č. 15 950 637

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. května 2017, ve věci R 507/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               spojil pro účely ústní části řízení podle článku 68 jednacího řádu Tribunálu projednávanou věc se žalobou směřující proti rozhodnutí EUIPO ve věci R 506/2017-2, a to z důvodu vzájemné souvislosti;

               —

               prohlásil za přípustné a opodstatněné návrhové žádání uvedené v žalobě, a tudíž:

                           —

                           zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 637 pro všechny požadované výrobky;

                           —

                           podpůrně, aby zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 637 pro „voňavkářské a kosmetické přípravky a deodoranty pro osobní použití“;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení obecných zásad unijního práva.


title: Věc C-581/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. listopadu 2011 Muhamadem Mugrabym proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. září 2011 ve věci T-292/09, Muhamad Mugraby v. Rada Evropské unie, Evropská komise

text:
               28.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 25/37

      Kasační opravný prostředek podaný dne 22. listopadu 2011 Muhamadem Mugrabym proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 6. září 2011 ve věci T-292/09, Muhamad Mugraby v. Rada Evropské unie, Evropská komise
      (Věc C-581/11 P)
      (2012/C 25/72)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Muhamad Mugraby (zástupce: S. Delhaye, advokát)

         Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise

         Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

      Navrhovatel se domáhá toho, aby Soudní dvůr:

                  1)

                  určil, že Komise byla nečinná v reakci:

                              i)

                              na návrh žalobce, aby Komise předložila Radě doporučení týkající se pozastavení pomoci Společenství pro Libanon, jak je stanoveno v článku 28 nařízení (ES) č. 1638/2006 (1), jelikož taková opatření jsou uvedeným nařízením jak vyžadována, tak umožněna;

                              ii)

                              na návrh žalobce, aby Komise, jakožto instituce přímo zodpovědná za provádění různých programů pomoci Unie pro Libanon, pozastavila provádění těchto programů do doby, než bude vyřešeno pokračující porušování základních práv ze strany Libanonu, konkrétně základních práv žalobce;

                  2)

                  určit, že Rada jakožto součást Rady přidružení EU-Libanon byla nečinná v reakci na návrh žalobce, aby vyzvala Komisi k předložení doporučení, aby Rada přijala zvláštní a účinná opatření týkající se pomoci Unie pro Libanon podle Dohody o přidružení (2) mezi Libanonem a Společenstvím za účelem splnění závazků, které pro strany vyplývají z Dohody;

                  3)

                  určit, že EU, Komisi jakožto ochránkyni Smluv a jakožto instituci přímo zodpovědné za provádění různých programů pomoci Unie pro Libanon, a Radě jakožto součásti Rady přidružení EU-Libanon, vznikla mimosmluvní odpovědnost za újmu způsobenou žalobci v důsledku skutečnosti, že od prosince roku 2002 konsistentně účinně nevyužívaly prostředky a nástroje, které měly k dispozici, za účelem účinného prosazení doložky o lidských právech obsažené v Dohodě o přidružení;

                  4)

                  uložit Komisi, aby v rámci částečné nepeněžité náhrady navrhla Radě pozastavení Dohody o přidružení mezi EU a Libanonem do doby, než bude vyřešeno nesplnění povinnosti ze strany Libanonu, která pro něj vyplývá z článku 2 Dohody o přidružení, ve vztahu k žalobci;

                  5)

                  uložit Komisi, aby omezila provádění probíhajících programů pomoci (které jsou prováděny Komisí nebo na ně Komise dohlíží) na programy, které se zaměřují konkrétně na podporu základních práv a které nejsou finanční pomocí Libanonským orgánům, do té doby, než bude vyřešeno nesplnění povinnosti ze strany Libanonu, která pro něj vyplývá z článku 2 Dohody o přidružení, ve vztahu k žalobci;

                  6)

                  uložit Radě, aby vyzvala Komisi k předložení doporučení zmíněného v bodě 4 výše a aby za tímto účelem jednala prostřednictvím orgánů podle Dohody o přidružení;

                  7)

                  uložit EU, Radě a Komisi, žalovaným v prvním stupni, aby žalobkyni nahradily majetkovou a nemajetkovou újmu, která jí byla způsobena, ve výši určené v souladu se zásadou ex aequo et bono, avšak nikoli nižší než 5 000 000 eur, a uložit jim náhradu nákladů řízení.

         Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek uvádí, že napadené usnesení je třeba zrušit z následujících důvodů:

                  Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení v tom, že:

                              —

                              odmítl žalobu jako nepřípustnou, aniž by byly dány důvody nepřípustnosti;

                              —

                              porušil právo žalobce označit všechny žalované;

                              —

                              porušil žalobcovo právo na obhajobu tím, že nezohlednil argumenty předložené žalobcem;

                              —

                              nerozhodl o všech návrhových žádáních předložených žalobcem;

                              —

                              pominul právo EU a závazky EU vyplývající z mezinárodního práva a založil usnesení na nařízení jedné z institucí EU.

                  Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek dále uvádí, že Tribunál vyložil chybně Dohodu o přidružení mezi EU a Libanonem, když měl za to, že neposkytuje právní základ pro jeho výklad „široké posuzovací pravomoci“ a pro jeho závěr, že nemá pravomoc uložit pokyny Radě EU a Evropské komisi.

                  V důsledku výše uvedeného účastník podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že mu Tribunál odepřel spravedlnost.

         (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006 ze dne 24. října 2006 o obecných ustanoveních o zřízení evropského nástroje sousedství a partnerství (Úř. věst. L 310, s. 1).

         (2)  Prozatímní dohoda o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2002, L 262, s. 2).


title: Věc T-501/10: Žaloba podaná dne 22. října 2010 — TI Media Broadcasting a TI Media v. Komise

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/53

         Žaloba podaná dne 22. října 2010 — TI Media Broadcasting a TI Media v. Komise
   (Věc T-501/10)
   ()
   2010/C 346/104
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Telecom Italia Media Broadcasting Srl (TI Media Broadcasting) (Řím, Itálie), Telecom Italia Media SpA (TI Media) (Řím, Itálie) (zástupci: B. Caravita di Toritto, advokát, L. Sabelli, advokát, F. Pace, advokát, A. d'Urbano, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyň

               —

               Prohlásit napadené rozhodnutí za protiprávní a zrušit jej v rozsahu, v němž povolilo společnosti SKY účastnit se nabídkového řízení na digitální dividendu;

               —

               podpůrně uložit Komisi: (i) označit část veřejné zakázky, o jejíž udělení se může společnost SKY ucházet; (ii) rozšířit pětiletý zákaz využívání kmitočtových pásem pro placené televizní vysílání na kmitočtová pásma získaná na základě smluv uzavřených se stávajícími či budoucími provozovateli;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalující společnosti se v projednávané věci domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 4976, ze dne 20. července 2010, kterým se mění ustanovení 9.1 závazků přiložených k rozhodnutí ze dne 2. dubna 2003 (Věc COMP/M.2876), kterým Komise prohlásila spojení provedené za účelem vytvoření „SKY Italia“ (dále jen „SKY“) za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP.
   V tomto ohledu se uvádí, že toto ustanovení zavazovalo SKY k tomu, aby uvolnila analogové a digitální frekvence, a zakazovala této společnosti veškerou činnost na pozemní digitální platformě jak v postavení provozovatele sítě, tak v postavení poskytovatele obsahu až do 31. prosince 2011. Napadeným rozhodnutím Komise vyhověla žádosti SKY tím, že jí povolila účast v nabídkovém řízení na udělení digitální dividendy a předložit nabídku na výběr jediného multiplexu, který má šířit nekódovaný obsah pro pětileté období počínající přijetím uvedeného rozhodnutí.
   Na podporu svých tvrzení vznášejí žalobkyně následující žalobní důvody: porušení článků 2, 6 a čl. 8 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (1), bodu 74 oznámení Komise o nápravných prostředcích, které jsou přijatelné podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 a podle nařízení Komise (ES) č. 802/2004 (2), ustanovení č. 14.1 obsaženého v závazcích přiložených k rozhodnutí ze dne 2. dubna 2003 (Věc COMP/M.2876), jakož i článku 102 SFEU.
   Konkrétněji napadené rozhodnutí je podle tvrzení žalobkyň stiženo vadami spočívajícími ve zneužití pravomoci a v nedostatku odůvodnění, neboť vyhověním žádosti, která v podstatě překračuje rámec objektivní působnosti ustanovení 9.1 přiloženého k rozhodnutí z roku 2003 (Věc COMP/M.2876), povoluje SKY účastnit se nabídkového řízení na udělení digitální dividendy.
   Žalobkyně krom toho tvrdí, že žalovaná při porušení podstatných náležitostí a zkreslení skutkového stavu neprávem shledala existenci výjimečných okolností, které mohou odůvodnit změnu závazků původně uložených SKY. Komise se zejména opírala o anomálie, kterými se vyznačuje dotčený konkurenční kontext, aby tak postavila TI Media na roveň zavedeným provozovatelům RAI a Mediaset, přestože TI Media nikdy nebylo oznámeno její dominantní postavení. Za účelem podložení tohoto obiter dictum týkajícího se silné pozice [„strong position“] údajně zastávané TI Media na trhu vycházela Komise z nesprávného výkladu rozhodnutí 544/07/CONS, neboť zcela opomněla zohlednit výsledky tržního testu.
   Konečně se žalobkyně dovolávají protiprávnosti rozhodnutí z důvodu nedostatku šetření a odůvodnění, neboť ohledně vymezení kritérií pro udělení zakázky je založeno na nesprávném a zavádějícím vylíčení obsahu rozhodnutí 181/09/CONS a 427/09/CONS. Na rozdíl od tvrzení Komise tato rozhodnutí totiž vymezila kritéria nabídkového řízení pro frekvenční pásma (A, B a volitelně C), aniž by rozlišovala domácí provozovatele podle kategorií, a zejména aniž by kvalifikovala TI Media jako vertikálně integrovaného provozovatele.

      (1)  Úř. věst. L 24, s. 1

      (2)  Úř. věst. C 267, 22.10.2008, s. 1


title: Věc C-539/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Employment Tribunal (Spojené království) dne 26. listopadu 2012 — ZJR Lock v. British Gas Trading Limited a další

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/13

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Employment Tribunal (Spojené království) dne 26. listopadu 2012 — ZJR Lock v. British Gas Trading Limited a další
   (Věc C-539/12)
   2013/C 46/25
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Employment Tribunal

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: ZJR Lock

      Žalovaní: Gas Trading Limited a další

      Předběžné otázky

               1)

               Za okolností, kdy

                           i)

                           se roční mzda zaměstnance skládá ze základní mzdy a plateb provizí poskytnutých na základě smluvního nároku na provizi;

                           ii)

                           se provize vyplácí na základe dosaženého objemu prodejů a smluv uzavřených zaměstnavatelem v důsledku práce zaměstnance;

                           iii)

                           se provize vyplácí zpětně a výše provize vyplacené v daném referenčním období se mění podle hodnoty dosaženého objemu prodejů a uzavřených smluv a okamžiku takových prodejů;

                           iv)

                           po dobu čerpání dovolené za kalendářní rok zaměstnanec nevykonává žádnou práci, ze které by mu vyplýval nárok na tyto platby provizí, a tedy nezískává za taková období provizi;

                           v)

                           po dobu vyplácení mzdy, které zahrnuje období čerpání dovolené za kalendářní rok, zaměstnanec má nárok na základní mzdu a nadále dostává platby provizí založené na dříve vydělané provizi, a

                           vi)

                           jeho průměrný příjem z provizí v průběhu roku je nižší, než by byl v případě, pokud by zaměstnanec nečerpal dovolenou, neboť po dobu období čerpání dovolené nevykonává žádnou práci, ze které by mu vyplýval nárok na platbu provizí;

                     vyžaduje článek 7 směrnice 93/104/ES (1), ve znění směrnice 2003/88/ES (2), aby členské státy přijaly opatření k zajištění vyplácení odměny zaměstnanci za období čerpání dovolené za kalendářní rok na základě plateb provizí, které by získal po dobu tohoto období, pokud by nečerpal dovolenou, jakož i jeho základní mzdy?

               2)

               Jakými zásadami se řídí odpověď na otázku 1.?

               3)

               Pokud je odpověď na otázku 1. kladná, z jakých zásad (pokud vůbec nějakých) musí členské státy vycházet při výpočtu částky, která má být vyplacena zaměstnanci na základě provize, kterou by zaměstnanec získal nebo mohl získat, pokud by nečerpal dovolenou za kalendářní rok?

      (1)  Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18)

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9)


title: Věc C-616/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. listopadu 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri a další v. Nello Grassi a další

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. listopadu 2016 – Presidenza del Consiglio dei Ministri a další v. Nello Grassi a další
   (Věc C-616/16)
   (2017/C 063/22)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Corte suprema di cassazione

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatelé: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Gianni Pantuso, Angelo Tralongo, Maria Michela D’Alessandro

      Odpůrci a vzájemní navrhovatelé: Nello Grassi, Carmela Amato, Università degli Studi di Palermo, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero della Salute, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba směrnici 82/76/EHS (1), která pozměnila směrnice 75/362/EHS (2) a 75/363/EHS (3), vykládat v tom smyslu, že do její působnosti spadá i odborná příprava lékařů jak v řádném tak v rozvolněném studiu, která k 31. prosinci 1982 již probíhala a pokračovala i po tomto datu, jež je lhůtou stanovenou článkem 16 směrnice 82/76/EHS pro členské státy, aby přijaly nezbytná opatření k dosažení souladu se směrnicí?
               V případě kladné odpovědi na otázku v odstavci 1):

               2)

               Je třeba přílohu, která byla připojena ke „koordinační“ směrnici 75/363/EHS článkem 13 směrnice 82/76/EHS, která pozměňuje směrnice 75/362/EHS a 75/363/EHS, vykládat v tom smyslu, že v případě kurzů odborné přípravy, který již začaly ke dni 31. prosince 1982, závisí vznik povinnosti poskytnout lékařům navštěvujícím tyto kurzy přiměřenou odměnu na splnění povinnosti reorganizace kurzů, nebo každopádně na souladu s požadavky uvedených směrnic?

               3)

               Vznikla ve prospěch lékařů, kteří navštěvovali kurzy odborné přípravy, které již začaly před 1. lednem 1983, avšak do tohoto data neskončily, povinnost platit jim přiměřenou odměnu za celou dobu trvání kurzu, nebo pouze pro období po 31. prosinci 1982, a pokud ano, za jakých podmínek?

      (1)  Směrnice Rady 82/76/EHS ze dne 26. ledna 1982, kterou se mění směrnice 75/362/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství, která zahrnuje opatření určená k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, jakož i směrnice 75/363/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů (Úř. věst. L 43, s. 21).

      (2)  Směrnice Rady 75/362/EHS ze dne 16. června 1975 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství, která zahrnuje opatření určená k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb (Úř. věst. L 167, s. 1).

      (3)  Směrnice Rady 75/363/EHS ze dne 16. června 1975 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti lékařů (Úř. věst. L 167, s. 14).


title: Věc F-64/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 2. dubna 2008 – S v. Parlament

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/63

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 2. dubna 2008 – S v. Parlament
   (Věc F-64/07) (1)

   (2008/C 223/122)

      Jednací jazyk: italština

   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 199, 25.8.2007, s. 53.


title: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. května 2004 ve věci T-154/01, Distilleria F. Palma SpA proti Komisi Evropských společenství (Nařízení (EHS) č. 822/87 — Společná organizace trhu s vínem — Nařízení (EHS) č. 1780/89 — Nařízení (EHS) č. 2710/93 — Nařízení (ES) č. 416/96 — Použití alkoholu získaného destilačními postupy — Nařízení (EHS) č. 3390/90 — Veřejné nabídkové řízení na použití vinného alkoholu jako motorové palivo v rámci Společenství — Odmítnutí Komise změnit určité podmínky veřejného nabídkové řízení — Vyšší moc — Mimosmluvní odpovědnost Společenství — Přípustnost)

text:
               24.7.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 190/15

         SOUD PRVNÍHO STUPNĚ

      ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ

   ze dne 25. května 2004
   ve věci T-154/01, Distilleria F. Palma SpA proti Komisi Evropských společenství (1)

   (Nařízení (EHS) č. 822/87 - Společná organizace trhu s vínem - Nařízení (EHS) č. 1780/89 - Nařízení (EHS) č. 2710/93 - Nařízení (ES) č. 416/96 - Použití alkoholu získaného destilačními postupy - Nařízení (EHS) č. 3390/90 - Veřejné nabídkové řízení na použití vinného alkoholu jako motorové palivo v rámci Společenství - Odmítnutí Komise změnit určité podmínky veřejného nabídkové řízení - Vyšší moc - Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Přípustnost)
   (2004/C 190/24)
   Jednací jazyk: italština
   Ve věci 154/01, Distilleria F. Palma SpA, v likvidaci, se sídlem v Neapoli (Itálie), zastoupená F. Carusou, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: L. Visaggio a C. Cattabriga, ve spolupráci s A. Dal Ferrou), jejímž předmětem je žaloba založená na článku 235 ES a čl. 288 druhém pododstavci ES směřující k získání náhrady škody údajně utrpěné následkem tvrzené protiprávnosti chování Komise údajně vyplývající z dopisu ze dne 11. listopadu 1996 adresovaného tímto orgánem italským úřadům, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci; tajemník: J. Palacio González, vrchní rada, vydal 25. května 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 259, 15.09.2001.


title: Věc C-339/15: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – trestní řízení proti Lucu Vanderborghtovi „Řízení o předběžné otázce — Článek 56 SFEU — Volný pohyb služeb — Poskytování péče o dutinu ústní a zuby — Vnitrostátní právní úprava, která absolutně zakazuje reklamu na služby péče o dutinu ústní a zuby — Existence přeshraničního prvku — Ochrana veřejného zdraví — Proporcionalita — Směrnice 2000/31/ES — Služba informační společnosti — Reklama uváděná prostřednictvím internetové stránky — Příslušník regulovaného povolání — Profesní předpisy — Směrnice 2005/29/ES — Nekalé obchodní praktiky — Vnitrostátní právní předpisy týkající se zdraví — Vnitrostátní právní předpisy upravující regulovaná povolání“

text:
               3.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 213/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel – Belgie) – trestní řízení proti Lucu Vanderborghtovi
   (Věc C-339/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Poskytování péče o dutinu ústní a zuby - Vnitrostátní právní úprava, která absolutně zakazuje reklamu na služby péče o dutinu ústní a zuby - Existence přeshraničního prvku - Ochrana veřejného zdraví - Proporcionalita - Směrnice 2000/31/ES - Služba informační společnosti - Reklama uváděná prostřednictvím internetové stránky - Příslušník regulovaného povolání - Profesní předpisy - Směrnice 2005/29/ES - Nekalé obchodní praktiky - Vnitrostátní právní předpisy týkající se zdraví - Vnitrostátní právní předpisy upravující regulovaná povolání“)
   (2017/C 213/07)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

      Účastník původního trestního řízení

   Luc Vanderborght

      Výrok

               1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která chrání veřejné zdraví a důstojnost profese zubního lékaře jednak tím, že všeobecně a absolutně zakazuje veškerou reklamu na poskytování péče o dutinu ústní a zuby, a jednak tím, že stanoví určité požadavky na diskrétnost vývěsních štítů ordinací zubních lékařů.

               2)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která všeobecně a absolutně zakazuje veškerou reklamu na poskytování péče o dutinu ústní a zuby, když zakazuje veškeré elektronické formy obchodního sdělení, včetně sdělení prostřednictvím internetové stránky vytvořené zubním lékařem.

               3)

               Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která všeobecně a absolutně zakazuje veškerou reklamu na poskytování péče o dutinu ústní a zuby.

      (1)  Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


title: Věc C-277/08: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social č. 23 de Madrid (Španělsko) dne 26. června 2008 – Francisco Vicente Pereda v. Madrid Movilidad SA

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/29

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social č. 23 de Madrid (Španělsko) dne 26. června 2008 – Francisco Vicente Pereda v. Madrid Movilidad SA
   (Věc C-277/08)
   (2008/C 223/45)
   Jednací jazyk: španělština
   Předkládající soud
   Juzgado de lo Social č. 23 de Madrid.
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Francisco Vicente Pereda.

      Žalovaný: Madrid Movilidad SA.
   Předběžné otázky
   Musí být čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES (1) vykládán v tom smyslu, že pokud se doba dovolené stanovené v podnikovém plánu dovolených shoduje s dobou dočasné pracovní neschopnosti v důsledku pracovního úrazu, k němuž došlo před stanoveným datem počátku dovolené, má pracovník po návratu do práceschopného stavu právo čerpat dovolenou v jiném období, než bylo stanoveno, bez ohledu na to, zda již skončil příslušný kalendářní rok či nikoli?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9).


title: Věc C-267/13: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Nutricia NV v. Staatssecretaris van Financiën „Kombinovaná nomenklatura — Položky sazebníku — Léky ve smyslu čísla 3004 — Pojem — Výživné přípravky určené pouze k tomu, aby byly pod lékařským dohledem enterálně podávány léčeným osobám — Nápoje ve smyslu podpoložky 2202 — Pojem — Výživné tekutiny, které jsou určeny k tomu, aby byly podávány enterálně, a nikoli k tomu, aby se pily“

text:
               24.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/8

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Nutricia NV v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-267/13) (1)

   („Kombinovaná nomenklatura - Položky sazebníku - Léky ve smyslu čísla 3004 - Pojem - Výživné přípravky určené pouze k tomu, aby byly pod lékařským dohledem enterálně podávány léčeným osobám - Nápoje ve smyslu podpoložky 2202 - Pojem - Výživné tekutiny, které jsou určeny k tomu, aby byly podávány enterálně, a nikoli k tomu, aby se pily“)
   2014/C 194/08
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Nutricia NV

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Kombinovaná nomenklatura – Položky sazebníku – Léky ve smyslu čísla 3004 – Pojem – Výživné přípravky určené pouze k tomu, aby byly pod lékařským dohledem enterálně podávány léčeným osobám – Nápoje ve smyslu podpoložky 2202 – Pojem – Výživné tekutiny, které jsou určeny k tomu, aby byly podávány enterálně, a nikoli k tomu, aby se pily

      Výrok

   Číslo 3004 sazebníku kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006, musí být vykládáno v tom smyslu, že se pojem „léky“ ve smyslu tohoto čísla vztahuje na potravinové přípravky, které jsou určeny výlučně k tomu, aby byly pod lékařským dohledem a enterálně (prostřednictvím žaludeční sondy) podávány osobám, kterým se poskytuje lékařská péče, je-li v rámci léčby onemocnění či choroby, jíž jsou tyto osoby stiženy, cílem takového podávání prevence či léčení podvýživy těchto osob.

      (1)  Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


title: Věc T-435/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. května 2012 — Universal Display v. OHIM (UniversalPHOLED) ( „Ochranná známka Společenství — Mezinárodní zápis s uvedením Evropského společenství — Přihláška slovní ochranné známky Společenství UniversalPHOLED — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisná povaha — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               16.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 174/21

         Rozsudek Tribunálu ze dne 2. května 2012 — Universal Display v. OHIM (UniversalPHOLED)
   (Věc T-435/11) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s uvedením Evropského společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství UniversalPHOLED - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisná povaha - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2012/C 174/33
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Universal Display Corp. (Ewing, New Jersey, Spojené státy) (zástupci: A. Poulter a C. Lehr, solicitors)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)

      Předmět

   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. května 2011 (věc R 215/2011-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení „UniversalPHOLED“ k zápisu jako ochranné známky Společenství.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Universal Display Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


title: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. prosince 2004 ve věci C-36/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)): The Queen, k žalobě: Approved Prescription Services Ltd proti Licensing Authority (Léčivé přípravky — Registrace — Postupy týkající se v zásadě podobných produktů)

text:
               19.2.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (druhého senátu)
   ze dne 9. prosince 2004
   ve věci C-36/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)): The Queen, k žalobě: Approved Prescription Services Ltd proti Licensing Authority (1)

   (Léčivé přípravky - Registrace - Postupy týkající se v zásadě podobných produktů)
   (2005/C 45/09)
   Jednací jazyk: angličtina
   Ve věci C-36/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) ze dne 23. prosince 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 3. února 2003, v řízení The Queen, k žalobě: Approved Prescription Services Ltd proti Licensing Authority, zastoupené Medicines and Healthcare Products Regulatory Agency, za přítomnosti: Eli Lilly & Co. Ltd, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), J.-P. Puissochet, N. Colneric a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 9. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
   Žádost o registraci produktu C může být podána na základě čl. 10 odst. 1 písm. a) bodu iii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, pokud tato žádost směřuje k prokázání, že produkt C je v zásadě podobný produktu B, v případě, že

               —

               produkt B představuje novou lékovou formu produktu A a

               —

               produkt A byl na rozdíl od produktu B zaregistrován v rámci Společenství nejméně po dobu šesti nebo deseti let upravenou v uvedeném ustanovení.

      (1)  Úř. věst. C 83, 5.4.2003.


title: Věc C-486/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 14. září 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 2. července 2015 ve spojených věcech T-425/04 RENV a T-444/04 RENV, Francie a Orange v. Komise

text:
               16.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 381/22

         Kasační opravný prostředek podaný dne 14. září 2015 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 2. července 2015 ve spojených věcech T-425/04 RENV a T-444/04 RENV, Francie a Orange v. Komise
   (Věc C-486/15 P)
   (2015/C 381/25)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan a T. Maxian Rusche, členové právní služby)

      Další účastnice řízení: Francouzská republika; Orange, původně France Télécom; Spolková republika Německo

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               Zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie (šestého rozšířeného senátu) vydaný dne 2. července 2015 ve spojených věcech T-425/04 RENV, Francouzská republika v. Komise, a T-444/04 RENV, France Télécom v. Komise v rozsahu, v němž

                           —

                           zrušil článek 1 rozhodnutí Komise 2006/621/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře, kterou Francie poskytla společnosti France Télécom (1);

                           —

                           uložil Komisi náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i osm desetin nákladů vynaložený Francouzskou republikou a společností Orange ve věcech T-425/04 a T-444/04.

               —

               Vydat konečné rozhodnutí ve věci, zamítnout žaloby žalobkyně a uložit žalobkyním náhradu nákladů řízení ve všech stupních řízení;

               —

               Podpůrně, vrátit věc zpět Tribunálu k novému posouzení a stanovit, že o náhradě nákladů řízení v tomto stupni bude rozhodnuto později.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí Komise čtyři důvody.
   Zaprvé má za to, že odůvodnění rozsudku Tribunálu je nedostatečné a rozporuplné. Tribunál totiž nepřihlédl k zásadám zakotveným v rozsudku o opravném prostředku (2) a nedostatečně odpověděl na argumenty předložené Komisí v rámci posotupoeného řízení.
   Zadruhé Komise vytýká Tribunálu, že se dopustil několika porušení čl. 107 odst. 1 SFEU. Tato porušení vedla Tribunál k vyloučení prohlášení orgánů veřejné moci v období od července do prosince 2002, jakož i k vyloučení složky „uspokojení trhů“ z oznámení ze dne 4. prosince 2002 o rozsahu analýzy kritéria soukromého investora. Zaprvé Tribunál tím, že se zaměřil na uplatnění testu soukromého investora k určitému konkrétnímu okamžiku, nerespektoval řešení Soudního dvora, podle kterého je třeba vrátit se do kontextu období, v němž byla přijata opatření podpory a zohlednit všechny relevantní skutečnosti. Podle Komise Tribunál pravděpodobně nezohlednil, že opatření podpory může být výsledkem několika vzájemně propojených intervencí, které nelze oddělit. Zadruhé se Tribunál dopustil několika nesprávných právních posouzení, pokud jde o spojení existující mezi pojmem výhoda a uplatněním kritéria obezřetného soukromého investora. Komise zejména vytýká Tribunálu, že omezil test obezřetného soukromého investora na omezené období, během něhož se projevily účinky této výhody. Zatřetí Komise vytýká Tribunálu, že vyloučil ze své oblasti přezkumu některé souvislosti. Začtvrté Tribunál zneužívajícím způsobem omezil společný přezkum několika výhod na výhody stejné povahy. Zapáté Tribunál neuplatnil kritérium stanovené Soudním dvorem pro účely určení, zda jsou státní opatření neoddělitelně spojena a zda mají být zkoumána společně. Zašesté Komise zpochybňuje uznání událostí představujících „přerušení“ sledu státních opatření Tribunálem v období od září do prosince 2002. Podle Komise nemohou taková „přerušení“ odůvodnit oddělený přezkum opatření předcházejících tomuto datu a opatření po něm následujících. Nakonec Komise zpochybňuje odůvodnění Tribunálu v souvislosti s ohrožením dobré pověsti.
   Zatřetí Komise vytýká Tribunálu, že překročil meze svého přezkumu legality správních aktů.
   Nakonec má Komise za to, že Tribunál nesprávně vyložil a dokonce zkreslil rozhodnutí Komise.

      (1)  Úř. věst. 2006, L 257, s. 11.

      (2)  Rozsudek Bouygues a další v. Komise a další., C-399/10 P a C-401/10 P, EU:C:2013:175.


title: Věc T-308/00 RENV: Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2013 — Salzgitter v. Komise ( „Státní podpory — Ocelářství — Daňové pobídky na podporu rozvoje oblasti podél hranice s bývalou Německou demokratickou republikou a bývalou Československou republikou — Neoznámené podpory — Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem — Vrácení — Opoždění — Právní jistota — Stanovení podpor, které se mají vrátit — Podpory, na které se vztahuje Smlouva o ESUO — Investice na ochranu životního prostředí — Aktualizační sazba“ )

text:
               2.3.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2013 — Salzgitter v. Komise
   (Věc T-308/00 RENV) (1)

   (Státní podpory - Ocelářství - Daňové pobídky na podporu rozvoje oblasti podél hranice s bývalou Německou demokratickou republikou a bývalou Československou republikou - Neoznámené podpory - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem - Vrácení - Opoždění - Právní jistota - Stanovení podpor, které se mají vrátit - Podpory, na které se vztahuje Smlouva o ESUO - Investice na ochranu životního prostředí - Aktualizační sazba)
   2013/C 63/32
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Salzgitter AG (Salzgitter, Německo) (zástupci: J. Sedemund a T. Lübbig, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Kreuschitz a M. Niejahr, poté V. Kreuschitz a T. Maxian Rusche, zmocněnci)

      Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a A. Wiedmann, zmocněnci, ve spolupráci s U. Karpensteinem, advokátem)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2000/797/ESUO ze dne 28. června 2000 týkající se státní podpory poskytnuté Spolkovou republikou Německo společnostem Salzgitter AG, Preussag Stahl AG a ocelářským dceřiným společnostem skupiny, dnes seskupeným pod názvem Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG) (Úř. věst. L 323, s. 5).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Salzgitter AG ponese vlastní náklady řízení a naradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí jak před Tribunálem, tak před Soudním dvorem.

               3)

               Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení jak před Tribunálem, tak před Soudním dvorem.

      (1)  Úř. věst. C 335, 25.11.2000.


title: Věc C-112/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 1. března 2010 — Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen v. Zaza Retail BV (Phillippe a Cécile Noelmans jakožto správci konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Belgie)), další účastnice podporující odpůrkyni v řízení o kasačním opravném prostředku: Zaza Retail BV (Manon Cordewener jakožto správkyně konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Nizozemsko))

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 1. března 2010 — Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen v. Zaza Retail BV (Phillippe a Cécile Noelmans jakožto správci konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Belgie)), další účastnice podporující odpůrkyni v řízení o kasačním opravném prostředku: Zaza Retail BV (Manon Cordewener jakožto správkyně konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Nizozemsko))
   (Věc C-112/10)
   2010/C 113/51
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hof van Cassatie van België

      Účastníci původního řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen

      Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Zaza Retail BV [Philippe a Cécile Noelmans jakožto správci konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Belgie)]

      Další účastnice: Zaza Retail BV [Manon Cordewener jakožto správkyně konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Nizozemsko)]

      Předběžné otázky

               1)

               Zahrnuje pojem „důvody stanovené […]“ v čl. 3 odst. 4 písm. a) evropského nařízení o úpadku (1) také důvody, které se týkají povahy nebo zájmu osoby — jako státní zástupce jiného členského státu — požadovaných pro podání návrhu na úpadkové řízení, nebo se tyto důvody vztahují pouze na hmotněprávní podmínky zahájení a provedení tohoto řízení?

               2)

               Lze pojem „věřitel“ v čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku vykládat široce tak, že také vnitrostátní orgán, který je podle práva členského státu, k němuž náleží, příslušný k podání návrhu na zahájení úpadkového řízení, a vystupuje ve všeobecném zájmu a jakožto zástupce všech věřitelů, může v projednávaném případě platně podat návrh na zahájení územního úpadkového řízení podle čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku?

               3)

               Je pro použití čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku nezbytné, zahrnuje-li pojem „věřitel“ také vnitrostátní orgán, který je příslušný k podání návrhu na zahájení konkursního řízení, aby tento vnitrostátní orgán prokázal, že jedná v zájmu věřitelů, kteří mají své bydliště, sídlo nebo místo obvyklého pobytu v zemi tohoto vnitrostátního orgánu?

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191).


title: Věc C-562/07: Žaloba podaná dne 19. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/22

         Žaloba podaná dne 19. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
   (Věc C-562/07)
   (2008/C 64/33)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a I. Martinez del Peral Cagigal, zmocněnci)

      Žalované: Španělské království
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Španělské království tím, že s kapitálovými zisky získanými ve Španělsku nerezidenty zachází jinak než se zisky získanými rezidenty do dne 31. prosince 2006, nesplnilo povinnosti podle článků 39 a 56 Smlouvy o ES a článků 28 a 40 Dohody o EHP;

               —

               uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Podle španělských právních předpisů platných do dne 31. prosince 2006 podléhaly kapitálové zisky nerezidentů poměrné dani ve výši 35 %, zatímco kapitálové zisky rezidentů podléhaly progresivní dani, pokud kapitálový majetek byl jejich majetkem po dobu méně než jeden rok, a poměrné dani ve výši 15 %, pokud bylo uvedené období delší. V důsledku toho bylo daňové zatížení nerezidentů, pokud prodali svůj majetek před uplynutím jednoho roku po jeho získání, vždy vyšší. V případě zcizení majetku v roce následujícím po jeho získání nesli nerezidenti rovněž vyšší daňové zatížení, s výjimkou případů, kdy průměrná sazba uplatňovaná na rezidenty přesáhla 35 % (což by znamenalo velmi podstatné kapitálové zisky).
   Komise má za to, že neexistuje žádný objektivní rozdíl mezi situací obou kategorií daňových poplatníků, takže vyšší daňové zatížení nerezidentů představuje diskriminaci, která protiprávně omezuje volný pohyb pracovních sil a volný pohyb kapitálu stanovené v článcích 39 a 56 Smlouvy o ES a 28 a 40 Dohody o EHP.


title: Věc C-35/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Spojené království) dne 21. ledna 2011 — Test Claimants in the FII Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

text:
               2.4.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 103/15

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division) (Spojené království) dne 21. ledna 2011 — Test Claimants in the FII Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
   (Věc C-35/11)
   2011/C 103/27
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   High Court of Justice (England and Wales) (Chancery Division)

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Test Claimants in the FII Group Litigation

      Odpůrce: Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

      Předběžné otázky

               1)

               Odkazy na „daňovou sazbu“ a „různé daňové sazby“ v bodu 56 rozsudku Soudního dvora ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue (C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753):

                           a)

                           se vztahují pouze na zákonné nebo nominální daňové sazby, nebo

                           b)

                           se vztahují na skutečné sazby zaplacené daně, jakož i na zákonné nebo nominální daňové sazby, nebo

                           c)

                           mají uvedená spojení nějaký jiný význam, a pokud ano, jaký?

               2)

               Změnila by se odpověď Soudního dvora na druhou a čtvrtou otázku předkládacího rozhodnutí ve věci C-446/04, pokud:

                           a)

                           zahraniční korporační daň by nebyla (nebo by nebyla zcela) odváděna společností-nerezidentem vyplácející dividendy společnosti-rezidentovi, ale tyto dividendy by byly vypláceny ze zisků zahrnujících dividendy, jež byly vypláceny její přímou či nepřímou dceřinou společností-rezidentem členského státu ze zisků, z nichž byla v tomto státě odvedena daň, nebo

                           b)

                           záloha na korporační daň (advance corporation tax) by nebyla odváděna společností-rezidentem, která přijme dividendy od společnosti nerezidenta, ale byla by odváděna její přímou či nepřímou mateřskou společností-rezidentem při dalším rozdělení zisků touto přijímací společnosti, které přímo či nepřímo zahrnují tyto dividendy?

               3)

               Za podmínek uvedených výše v druhé otázce písm. b) má společnost odvádějící zálohu na korporační daň nárok na vrácení daně neoprávněně vybrané (San Giorgio (1)) nebo pouze nárok na náhradu škody (Brasserie du Pêcheur a Factortame (2))?

               4)

               Pokud se dané vnitrostátní právní předpisy nevztahují výlučně na situace, v nichž mateřská společnost vykonává rozhodující vliv na společnost vyplácející dividendy, může se společnost-rezident dovolávat článku 63 SFEU (dříve článek 56 ES), pokud jde o dividendy přijaté od dceřiné společnosti, na níž vykonává rozhodující vliv a která je rezidentem třetí země?

               5)

               Použije se odpověď Soudního dvora na třetí otázku předkládacího rozhodnutí ve věci C-446/04 rovněž v případě, kdy dceřiné společnosti-nerezidenti, vůči nimž nelze převedení provést, nepodléhají dani v členském státě mateřské společnosti?

      (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 9. listopadu 1983, Amministraziano delle Finanze dello Stato v. SpA San Giorgio, 199/82, Recueil, s. 3595.

      (2)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 5. března 1996, Brasserie du Pêcheur SA v. Bundesrepublik Deutschland a The Queen v. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd a další, spojené věci C-46/93 a C-48/93, Recueil, s. I-1029.


title: Věc C-421/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 16. října 2006 – Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl v. Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/27

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 16. října 2006 – Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl v. Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive
   (Věc C-421/06)
   (2006/C 326/56)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Consiglio di Stato
   Účastníci původního řízení

      Odvolatelky: Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl.

      Odpůrci: Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive
   Předběžné otázky

               1)

               Jsou s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 6. prosince 2005 vydaný ve spojených věcech C-453/03, C-11/04, C-12/04, C-194/04, který prohlásil směrnici 2002/2 (1) za částečně neplatnou, orgány Společenství, které přijaly tuto směrnici, ve světle článku 233 Smlouvy o ES (pokud jde o zrušené akty), „povinny přijmout opatření vyplývající z rozsudku Soudního dvora“?

               2)

               V případě kladné odpovědi na první otázku: Musejí opatření, která jsou orgány Společenství povinny přijmout, aby byla směrnice 2002/2 uvedena v soulad s uvedeným rozsudkem Soudního dvora, vstoupit v platnost nejprve v právním řádu Společenství, aby je členské státy mohly přijmout do svých vlastních právních řádů?

               3)

               Musejí být opatření uvedená ve druhé otázce přijata orgány Společenství a členskými státy s ohledem na výše uvedené nařízení č. 183/2005 (2)?

               4)

               Musí být nařízení č. 183/2005, ve spojení s články 8 a 16 nařízení č. 178/2002 (3), vykládáno tak, že ukládá výrobcům krmiv zákaz používat na jejich výrobcích etikety, které by mohly uvést v omyl spotřebitele?

               5)

               Je třeba mít za to, že etikety používané u krmiv, na kterých mohou být záměrně výrobci uvedeny hmotnostní poměry složek s odchylkou 15 %, a to pokud jde o každou jednotlivou složku obsaženou ve výrobku, uvádějí spotřebitele v omyl?

      (1)  Uř. věst. L 63, s. 23.

      (2)  Úř. věst. L 35, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 31, s. 1.


title: Věc F-103/08: Žaloba podaná dne 23. prosince 2008 – Katrakasas v. Komise

text:
               21.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 44/77

         Žaloba podaná dne 23. prosince 2008 – Katrakasas v. Komise
   (Věc F-103/08)
   (2009/C 44/139)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Nicolas Katrakasas (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi, M. Vandenbussche, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Zrušení rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/116/08 o odmítnutí zapsat žalobce na seznam uchazečů přijatých k písemným zkouškám výběrového řízení, jakož i všech rozhodnutí přijatých po tomto rozhodnutí, včetně rezervního seznamu a všech rozhodnutí o jmenování.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí výběrové komise EPSO/AD/116/08 ze dne 23. září 2008 o odmítnutí zapsat žalobce na seznam uchazečů přijatých k písemným zkouškám;

               —

               zrušit všechna rozhodnutí přijatá po rozhodnutí ze dne 23. září 2008, včetně rezervního seznamu a všech rozhodnutí o jmenování;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-190/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Španělsko) dne 12. dubna 2017 – Lu Zheng v. Ministerio de Economía y Competitividad

text:
               10.7.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 221/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Španělsko) dne 12. dubna 2017 – Lu Zheng v. Ministerio de Economía y Competitividad
   (Věc C-190/17)
   (2017/C 221/11)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Madrid

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Lu Zheng

      Žalovaný: Ministerio de Economía y Competitividad

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být čl. 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící (1) vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve sporu v původním řízení, podle níž lze za nesplnění ohlašovací povinnosti stanovené v článku 3 téhož nařízení uložit sankci v podobě pokuty ve výši až dvojnásobku hodnoty použitých platebních prostředků?

               2)

               Musí být čl. 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve sporu v původním řízení, podle níž mezi přitěžující okolnosti v případě nesplnění ohlašovací povinnosti patří neprokázání legálního původu platebních prostředků a nesoulad mezi činností, jíž se zabývá dotčená osoba, [a hodnotou pohybu]?

               3)

               Musí být v případě kladné odpovědi na obě výše uvedené otázky čl. 9 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící vykládán v tom smyslu, že je požadavek přiměřenosti splněn v případě uložení peněžité sankce, která může bez ohledu na hodnotu pohybu dosáhnout výše až 25 % neohlášené peněžní hotovosti?

      (1)  Úř. věst. 2005, L 309, s. 9.


title: Věc C-439/04: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation de Belgique (1ère chambre) ze dne 7. října 2004 ve věci Axel Kittel proti Belgickému státu

text:
               8.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 6/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Cour de cassation de Belgique (1ère chambre) ze dne 7. října 2004 ve věci Axel Kittel proti Belgickému státu
   (Věc C-439/04)
   (2005/C 6/47)
   Jednací jazyk: francouzština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour de cassation de Belgique (1ère chambre), Belgie, ze dne 7. října 2004 ve věci Axel Kittel proti Belgickému státu, který došel kanceláři Soudního dvora dne 19. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
   Cour de cassation de Belgique (1ère chambre) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:

               1)

               Jestliže je dodání zboží určeno osobě povinné k dani, která uzavřela smlouvu v dobré víře bez vědomí daňového úniku spáchaného prodávajícím, brání zásada daňové neutrality u daně z přidané hodnoty tomu, aby zrušení smlouvy o prodeji na základě pravidla vnitrostátního občanského práva, jež způsobuje absolutní neplatnost smlouvy pro rozpor s veřejným pořádkem z důvodu protiprávnosti na straně prodávajícího, zapříčinilo pro takovou osobu povinnou k dani ztrátu nároku na odpočet daně?

               2)

               Je odpověď odlišná, pokud absolutní neplatnost vyplývá z daňového úniku u samotné daně z přidané hodnoty?

               3)

               Je odpověď odlišná, pokud je protiprávní příčinou smlouvy o prodeji, způsobující podle vnitrostátního práva absolutní neplatnost, daňový únik u daně z přidané hodnoty známý oběma smluvním stranám?


title: Věc C-438/10: Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bacău — Rumunsko) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău v. Lilia Druțu ( Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu — Vnitrostátní zdanění — Článek 110 SFEU — Daň ze znečišťování životního prostředí vybíraná při první registraci motorových vozidel )

text:
               22.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 311/13

         Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bacău — Rumunsko) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău v. Lilia Druțu
   (Věc C-438/10) (1)

   (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Daň ze znečišťování životního prostředí vybíraná při první registraci motorových vozidel)
   2011/C 311/19
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel Bacău

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău

      Žalovaná: Lilia Druțu

      Předmět

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Bacău Secția Comercială, Contencios Administrativ și Fiscal — Registrace ojetých vozidel již dříve registrovaných v jiných členských státech — Daň ze znečišťování životního prostředí, které jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v členském státě — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s článkem 110 SFEU — Diskriminace v porovnání s ojetými vozidly již registrovanými na území uvedeného členského státu, která nepodléhají zmíněné dani při následném prodeji a nové registraci

      Výrok

   Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát zavedl daň ze znečišťování životního prostředí, jíž jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v tomto členském státě, je-li toto daňové opatření nastaveno takovým způsobem, že odrazuje od uvádění ojetých vozidel zakoupených v jiných členských státech do provozu v uvedeném členském státě, aniž odrazuje od koupě ojetých vozidel téhož stáří a téhož opotřebení na tuzemském trhu.

      (1)  Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


title: Věc C-508/08: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. října 2010 — Evropská komise v. Maltská republika ( Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb služeb v námořní dopravě — Nařízení (EHS) č. 3577/92 — Články 1 a 4 — Služby kabotáže v rámci členského státu — Povinnost uzavírat smlouvy na poskytování veřejné služby na nediskriminačním základě — Uzavření výhradní smlouvy bez předchozího zadávacího řízení před přistoupením členského státu k Unii )

text:
               18.12.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 346/7

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. října 2010 — Evropská komise v. Maltská republika
   (Věc C-508/08) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb v námořní dopravě - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Články 1 a 4 - Služby kabotáže v rámci členského státu - Povinnost uzavírat smlouvy na poskytování veřejné služby na nediskriminačním základě - Uzavření výhradní smlouvy bez předchozího zadávacího řízení před přistoupením členského státu k Unii)
   2010/C 346/11
   Jednací jazyk: maltština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Aquilina a K. Simonsson, zmocněnci)

      Žalovaná: Maltská republika (zástupci: S. Camilleri, L. Spiteri a A. Fenech, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Porušení nařízení Rady (EHS) č. 3577/92, ze dne 7. prosince 1992, o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s.7; Zvl. vyd. 06/02, s. 10) — Uzavření výhradní smlouvy na zajišťování námořního spojení mezi ostrovy Malta a Gozo bez předchozího nabídkového řízení

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


title: Věc C-206/10: Žaloba podaná dne 30. dubna 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/22

         Žaloba podaná dne 30. dubna 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
   (Věc C-206/10)
   2010/C 179/37
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec)

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Spolková republika Německo tím, že podmínila přiznání dávek nevidomým a postiženým, mezi nimi i neslyšícím, podle předpisů spolkových zemí [Blindengeld nebo Landesblindengeld, Blindenbeihilfe nebo Landesblindenbeihilfe (státní a spolkové dávky a podpora pro nevidomé), Pflegegeld (dávka ve stavu odkázanosti) nebo podpora pro nevidomé a neslyšící, Blinden- und Gehörlosengeld (dávky pro nevidomé a neslyšící) atd.] osobám, pro které je Spolková republika Německo příslušným členským státem tím, že příjemci musí mít bydliště nebo obvyklý pobyt v dotyčné spolkové zemi, nesplnila na základě vnitrostátních právních úprav své povinnosti vyplývající z čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (1) a z čl. 4 odst. 1 písm. a) ve spojení s hlavou III kapitolou 1 (nemoc a mateřství) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (2);

               —

               uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Předmětem projednávané žaloby je neslučitelnost předpisů německých spolkových zemí, které podmiňují poskytnutí dávek nevidomým a postiženým tím, že příjemci musí mít bydliště nebo obvyklý pobyt v dotyčné spolkové zemi, s nařízeními (EHS) č. 1408/71 a (EHS) č. 1612/68.
   Nařízení (EHS) č. 1408/71 má v rámci volného pohybu koordinovat vnitrostátní předpisy o sociálním zabezpečení podle cílů článků 42 Smlouvy o ES (nyní článek 48 SFEU). Podle článku 4 odst. 2b nařízení se toto nařízení nevztahuje na ustanovení právních předpisů členského státu týkající se zvláštních nepříspěvkových dávek, jejichž použití je omezeno na část jejich území. Sporné německé dávky byly zapsány jako zvláštní dávky do přílohy II oddílu III nařízení.
   Bez ohledu na výše uvedené zastává Komise názor, že pouhé zapsání dávky do seznamu přílohy II nařízení (EHS) č. 1408/71 nestačí k tomu, aby byla dávka vyňata z působnosti nařízení jako „zvláštní nepříspěvková dávka“. Článek 4 odst. 2b nařízení musí být jako ustanovení o výjimce vykládán úzce, může platit jen pro dávky, které splňují podmínky uvedené v tomto ustanovení kumulativně. Zahrnuty jsou tedy jen dávky, které představují jak zvláštní dávku, tak jsou i nepříspěvkové, jsou uvedeny v příloze II oddílu III nařízení a jsou zavedeny právními předpisy, jejichž platnost je omezena na část území členského státu.
   Sporné dávky podle předpisů spolkové země nesplňují ale všechny tyto předpoklady: musí být totiž z následujících důvodů kvalifikovány nikoliv jako „zvláštní nepříspěvková dávky“, ale jako „dávky v nemoci“.
   Jednak jsou sporné dávky spolkových zemí poskytovány na základě skutečností popsaných zákonem bez přezkumu osobní potřebnosti. Sloužily k vyrovnání dodatečných vydání vzniklých z důvodů invalidity a jejich cílem bylo vylepšit zdravotní stav a životní podmínky invalidních osob. Jejich účelem je tedy v podstatě doplnění dávek zdravotního pojištění. Okolnost, že podle spolkových právních předpisů se přiznané dávky na péči započítávají na dávky spolkových zemí pro nevidomé a postižené prokazuje navíc, že obě dávky slouží ke krytí stejného rizika — a sice rizika dodatečných vydání vzniklých z důvodu nemoci — a nejedná se o „vedlejší, pomocnou nebo doplňkovou ochranu proti rizikům“.
   Krom toho nemá kvalifikace určité dávky podle vnitrostátní ústavy členského státu žádný vliv na to, zda tato dávka musí být považována za sociální zabezpečení ve smyslu nařízení č. 1408/71.
   Navíc projednávané zákony spolkových zemí z věcného hlediska nepředstavují doplňující, pouze místně platnou výhodu. Tato dávka spíše spadá do systému krytí rizika dodatečných výdajů při nemoci, který byl zřízen v celém členském státě Německo a prostřednictvím vzájemného započítávání je úzce spojen se spolkovým právem.
   Z toho vyplývá, že sporné dávky spolkových zemí musí být kvalifikovány jako dávky v nemoci a nikoliv jako zvláštní dávky. Zapsání těchto dávek do přílohy II oddílu III nařízení (EHS) č. 1408/71 je tedy nepřípustné a tyto dávky spadají do působnosti tohoto nařízení.
   Podmínky bydliště stanovené v německých právních předpisech také porušují nařízení (EHS) č. 1612/68 tím, že zabraňují, aby příhraniční osoby a jejich rodinní příslušníci mohly získat tyto dávky.
   Soudní dvůr jasně zdůraznil, že členský stát nemůže podmínit přiznání sociální výhody tomu, aby měl příjemce bydliště v tomto státu. Závěr Soudního dvora platí pro všechny sociální výhody ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68.
   Pojem „sociální výhoda“ je velmi široký: zahrnuje nejen výhody, které se vážou k pracovní smlouvě, ale všechny výhody, které členský stát přiznává svým občanům a tedy rovněž pracovníkům. Podle názoru Komise okolnost, že poskytnutí sporné dávky nezávisí ani na výkonu zaměstnání ani na finančních prostředcích dotčené osoby nebo jeho rodiny, a tedy je poskytována pouze na základě bydliště v dotyčné spolkové zemi, nemůže odůvodnit nezohlednění důsledků, které z toho vyplývají pro pracovníky, kteří pracují v Německu a bydlí v jiném členském státě. Neexistují tedy dostatečné důvody, aby se tyto dávky nepřiřadily k sociálním výhodám ve smyslu nařízení č. 1612/68.
   Příhraniční osoby pracují v Německu a jejich rodinní příslušníci musí mít tedy rovněž nárok na dávky, které jsou poskytovány postiženým a nevidomým na základě předpisů spolkových zemí, když v tomto členském státě nemají bydliště. Podmínka, že musí mít v dotyčné spolkové zemi bydliště nebo obvyklý pobyt, tedy porušuje nařízení č. 1612/68.

      (1)  Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15.

      (2)  Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.


title: Věc T-479/10: Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2011 — Département du Gers v. Komise ( „Žaloba na neplatnost — Životní prostředí a ochrana lidského zdraví — Geneticky modifikované potraviny a krmiva — Neexistence osobního dotčení — Nepřípustnost“ )

text:
               11.6.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 173/10

         Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2011 — Département du Gers v. Komise
   (Věc T-479/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Životní prostředí a ochrana lidského zdraví - Geneticky modifikované potraviny a krmiva - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
   2011/C 173/24
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Département du Gers (Francie) (zástupci: S. Mabile a J. P. Mignard, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a L. Pignataro, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/420/EU ze dne 28. července 2010 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici MON89034xNK603 (MON-89Ø34-3xMON-ØØ6Ø3-6), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh, podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 197, s. 15; Zvl. vyd. 13/32, s. 432).

      Výrok

               1)

               Žaloba se odmítá jako nepřípustná.

               2)

               Département du Gers ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

               3)

               O návrhu Evropského parlamentu, Rady Evropské Unie, Région Centre, Région Picardie, Département de la Haute-Garonne, Région Bretagne, Région Poitou-Charentes, Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, Région Bourgogne, Région Midi-Pyrénées, Région Auvergne, Région Pays de la Loire, Région Rhône-Alpes, Département des Côtes d’Armor, Région Île de France a Région Nord-Pas-de-Calais na vstup do řízení jako vedlejší účastníci řízení není třeba rozhodnout.

      (1)  Úř. věst. C 346, 18.12.2010.