title: Věc T-250/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Knut IP Management v. OHIM — Zoologischer Garten Berlin (KNUT — DER EISBÄR) ( „Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Zápis slovní ochranné známky Společenství KNUT — DER EISBÄR — Starší slovní národní ochranná známka KNUD — Relativní důvod zamítnutí — Nebezpečí záměny — Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“ )

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/17

         Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Knut IP Management v. OHIM — Zoologischer Garten Berlin (KNUT — DER EISBÄR)
   (Věc T-250/10) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zápis slovní ochranné známky Společenství KNUT — DER EISBÄR - Starší slovní národní ochranná známka KNUD - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
   2013/C 336/34
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Knut IP Management Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně C. Jaeckel, poté J. Steinberg, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Schneider, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Zoologischer Garten Berlin AG (Berlín, Německo) (zástupci: J. Schulz a P. Vatankhah, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. března 2010 (věc R 650/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Zoologischer Garten Berlin AG a Knut IP Management Ltd

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Knut IP Management Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.07.2010.


title: Věc T-462/04: Žaloba podaná dne 30. listopadu 2004 HEG Limited a Graphite India Limited proti Radě Evropské Unie

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/17

         Žaloba podaná dne 30. listopadu 2004 HEG Limited a Graphite India Limited proti Radě Evropské Unie
   (Věc T-462/04)
   (2005/C 69/34)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 30. listopadu 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské Unie HEG Limited se sídlem v Novém Dillí (Indie) a Graphite India Limited, se sídlem v Kalkatě (Indie), zastoupenými K. Adamantopoulosem a J. Brantonem, advokáty.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               prohlásil, že, že nařízení Rady (ES) č. 1628/2004 (1) ze dne 13. září 2004 o uložení konečného vyrovnávacího cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých sad uhlíkových elektrod pocházejících z Indie je na základě článku 230 ES neplatné;

               —

               prohlásil, že nařízení Rady (ES) č. 1629/2004 (2) ze dne 13. září 2004 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých sad uhlíkových elektrod pocházejících z Indie, je na základě článku 230 ES neplatné;

               —

               uložil žalované náklady vzniklé žalobkyním tímto řízením.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Po stížnostech podaných jménem výrobců uhlíkových elektrod ve Společenství zahájila Komise paralelně antidumpingové řízení a řízení o subvencích proti dovozu dotčeného výrobku z Indie. Tato řízení vedla k přijetí napadených nařízení.
   Žalobkyněmi jsou dvě indické společnosti, které vyrábějí a dotčený výrobek vyvážejí do Evropské unie. Na podporu své žaloby tvrdí zejména, že služby Komise a nakonec Rada neprošetřily, zda porušení nebylo způsobeno dovozem zboží jiného původu, zejména dumpingovým dovozem z jiných třetích zemí, ačkoliv indičtí vývozci pro to předložili přesvědčivé důkazy. Na tomto základě se žalobkyně dovolávají porušení čl. 9 odst. 5 nařízení č. 384/96 (3) a čl. 9 odst. 2 Dohody o provedení článku VI GATT (antidumpingová dohoda), porušení zásady rovného zacházení a základních formálních náležitostí a zjevně nesprávného posouzení.
   Žalobkyně dále tvrdí, že obě napadená rozhodnutí jsou neplatná z důvodu porušení zásadních procedurálních požadavků stanovených nařízením 2026/97 (4) a nařízením 384/96, jakož i antidumpingovou dohodou a Dohodou o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, tím, že uvalily antidumpingová a vyrovnávací opatření na základě Společenství o 25 členech i když šetření bylo zahájeno a prováděno v době, kdy Společenství mělo 15 členů.
   Žalobkyně též uvádějí, že nařízení 1628/2004 uvaluje vyrovnávací clo, které je s ohledem na indický povývozní režim DEBP nepřiměřeně vysoké, a tím porušuje nařízení 2026/97, Dohodu o subvencích a vyrovnávacích opatřeních a zásadu proporcionality, čímž se dopouští zjevně nesprávného posouzení a porušuje základní formální náležitosti.
   Žalobkyně se též dovolávají porušení nařízení 2026/97 a 384/96, antidumpingové dohody a Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních, jakož i zjevně nesprávného posouzení, neboť napadená opatření zakládají stanovení závažné újmy na údajích, které jsou nevěrohodné s ohledem na existenci protisoutěžního sdílení trhů a cenových dohod mezi členy průmyslu ve Společenství, potvrzenými a schválenými rozhodnutím samotné Komise.
   Konečně žalobkyně tvrdí, že napadená opatření porušila čl. 3 odst. 2 nařízení 384/96 a čl. 8 odst. 7 nařízení 2026/97 tím, že nebyly zohledněny účinky jiných faktorů při stanovování konečné analýzy újmy, a tím byla újma způsobená jinými faktory přičtena indickému dovozu.

      (1)  Úř. věst. L 295, 18.9.2004, s. 4.

      (2)  Úř. věst L 295, 18.9.2004, s. 10.

      (3)  Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1.

      (4)  Nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Úř. věst. L 288, 21.10.1997, s. 1.


title: Věc T-78/10: Žaloba podaná dne 19. února 2010 — Lehning Entreprise v. OHIM — Certmedica International (L112)

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/55

         Žaloba podaná dne 19. února 2010 — Lehning Entreprise v. OHIM — Certmedica International (L112)
   (Věc T-78/10)
   2010/C 113/86
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Lehning Entreprise (Sainte-Barbe, Francie) (zástupce: P. Demoly, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastník řízení před odvolacím senátem: Certmedica International GmbH (Aschaffenburg, Německo)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               s ohledem na podobnost označení a dotčených výrobků existuje nebezpečí záměny mezi ochrannými známkami L.114 a L112 pro veškeré výrobky zařazené do třídy 5 dotčené jejich zápisem. V důsledku toho bude zrušeno rozhodnutí v rozsahu, v němž byl zamítnut návrh prohlášení neplatnosti podaný žalobkyní týkající se následujících výrobků: „hygienické přípravky“ a „dietetické potravní koncentráty z korýšů (například chitosan)“ a ve zbývající části je potvrdil;

               —

               konečně a vzhledem k okolnostem věci by bylo obzvláště nespravedlivé ponechat na žalobkyni nevratné náklady, které musela vynaložit v tomto řízení, které bylo zjevně neopodstatněné. Žalobkyně tak požaduje, aby společnosti Certmedica International GmbH bylo uloženo nahradit žalobkyni náklady řízení počínaje řízením o námitce.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „L112“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 29 (ochranná známka Společenství č. 2 349 728)

      Majitel ochranné známky Společenství: Certmedica International GmbH

      Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobkyně

      Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: národní ochranná známka: národní ochranná známka „L.114“ zapsaná ve Francii pro výrobky zařazené do třídy 5 (č. 1 312 700)

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti dotčené ochranné známky pro výrobky zařazené do třídy 5

      Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné vyhovění žalobě podané společností Certmedica International

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8, 52 a 53 nařízení Rady (ES) č.207/2009 o ochranné známce Společenství z důvodu existence nezbezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami v souvislosti s výrobky „hygienické přípravky“ a „dietetické potravní koncentráty z korýšů (například chitosan)“


title: Věc T-818/14: Žaloba podaná dne 19. prosince 2014 – BSCA v. Komise

text:
               23.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 65/42

         Žaloba podaná dne 19. prosince 2014 – BSCA v. Komise
   (Věc T-818/14)
   (2015/C 065/58)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Brussels South Charleroi Airport (BSCA) (Charleroi, Belgie) (zástupce: P. Frühling, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil článek 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise rozhodla, že protiprávní opatření, která Belgie prováděla v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch BSCA podle dohody o sub-koncesi ze dne 15. dubna 2002, uzavřené mezi SOWAER a BSCA a podle dodatku č. 3 k dohodě ze dne 29. března 2002, uzavřené mezi Valonským regionem a BSCA, jakož i podle rozhodnutí Valonského regionu o investici ze dne 3. dubna 2003, představují ode dne 4. dubna 2014 státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 1 SFEU;

               —

               v důsledku toho zrušil články 4, 5 a 6 napadeného rozhodnutí;

               —

               uložil Evropské komisi náhradu veškerých nákladů a výdajů v řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně se svou žalobou domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 6849 final ze dne 1. října 2014 o režimu podpory Belgie společnostem Brussels South Charleroi Airport (BSCA) a Ryanair [státní podpory SA.14093 (C76/2002)], v němž Komise zastávala stanovisko, že opatření prováděná podle (i) dohody o sub-koncesi k využívání veřejného majetku ze dne 15. dubna 2002, uzavřené mezi Société wallonne des aéroports (dále jen „SOWAER“) a BSCA, (ii) dodatku č. 3 ze dne 29. března 2002 k dohodě mezi Valonským regionem a BSCA, jakož i (iii) rozhodnutí o Valonského regionu o investici ze dne 3. dubna 2003, představují státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem. V důsledku toho požadovala Komise jejich vrácení.
   Na podporu žaloby předkládá žalobce devět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení a ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, kterého se dopustila Komise při stanovení data rozhodnutí o poskytnutí finančních prostředků Valonským regionem ve prospěch BSCA.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z promlčení jednání Komise v rozsahu, v němž bylo řízení o přezkumu sporných opatření zahájeno více než deset let po rozhodnutí o poskytnutí těchto opatření.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného skutkového a právního posouzení, ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť Komise kvalifikovala investice a větší opravy sytému ILS (Instrument Landing System; systém pro přesné přiblížení a přistání) a osvětlení přistávacích ploch jako ekonomické.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z nesprávného skutkového a právního posouzení a ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění, neboť Komise měla za to, že procento investičních nákladů vynaložených na nový terminál, které nemají hospodářskou povahu, činilo pouze 7 %.

               5.

               Pátý a šestý žalobní důvod vycházejí z nesprávného skutkového a právního posouzení, jakož i ze zjevně nesprávného posouzení, kterého se dopustila Komise při stanovení aktualizovaných čistých hodnot sporných opatření.

               6.

               Sedmý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustila Komise při stanovování dodatečného poplatku, který bylo nutno zaplatit od 1. ledna 2016, což mělo za následek nemožnost výpočtu částky uvedeného poplatku.

               7.

               Osmý žalobní důvod vychází z nesprávného skutkového a právního posouzení, ze zjevně nesprávného posouzení, jakož i z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterých se Komise dopustila při průzkumu dotčeného trhu a přezkumu údajného narušení hospodářské soutěže mezi letištěm v Charleroi a letištěm Bruxelles-National.

               8.

               Devátý žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.


title: Věc C-539/13: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd v. Sigma Pharmaceuticals plc „Řízení o předběžné otázce — Akt o přistoupení k Evropské unii z roku 2003 — Příloha IV — Kapitola 2 — Specifický mechanismus — Dovoz patentovaného léčivého přípravku — Povinnost učinit předchozí oznámení“

text:
               13.4.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/8

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd v. Sigma Pharmaceuticals plc
   (Věc C-539/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Akt o přistoupení k Evropské unii z roku 2003 - Příloha IV - Kapitola 2 - Specifický mechanismus - Dovoz patentovaného léčivého přípravku - Povinnost učinit předchozí oznámení“)
   (2015/C 118/10)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Appeal

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Merck Canada Inc., Merck Sharp & Dohme Ltd

      Žalovaná: Sigma Pharmaceuticals plc

      Výrok

               1)

               Druhý pododstavec specifického mechanismu stanoveného v kapitole 2 přílohy IV Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Litevské republiky, Lotyšské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá majiteli nebo oprávněnému z patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení povinnost oznámit, že nehodlá souhlasit s plánovaným dovozem, před tím, než uplatní svá práva podle prvního pododstavce tohoto mechanismu. Pokud však majitel nebo oprávněná osoba nevyjádří takový úmysl v jednoměsíční čekací lhůtě stanovené ve druhém pododstavci uvedeného mechanismu, osoba, která plánuje dovážet léčivý přípravek, může legitimně požadovat, aby příslušné orgány schválily dovoz tohoto přípravku, a může jej případně začít dovážet a uvést na trh. Uvedený specifický mechanismus v takovém případě neumožňuje, aby majitel nebo oprávněná osoba uplatnily svá práva na základě prvního pododstavce tohoto mechanismu ve vztahu k dovozu a uvedení léčivého přípravku na trh, k nimž došlo před tím, než byl tento úmysl vyjádřen.

               2)

               Druhý pododstavec uvedeného specifického mechanismu musí být vykládán v tom smyslu, že oznámení musí být adresováno majiteli nebo oprávněnému z patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení, přičemž tento pojem označuje jakoukoli osobu, která je oprávněným držitelem práv majitele patentu či dodatkového ochranného osvědčení.

               3)

               Druhý pododstavec tohoto specifického mechanismu musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá povinnost učinit oznámení přímo osobě, která hodlá dovážet či uvést dotčený léčivý přípravek na trh, pokud lze v tomto oznámení tuto osobu jednoznačně identifikovat.

      (1)  Úř. věst. C 9, 11. 1. 2014.


title: Věc C-338/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Rakousko) dne 24. srpna 2009 — Yellow Cab Verkehrsbetriebs GmbH

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Rakousko) dne 24. srpna 2009 — Yellow Cab Verkehrsbetriebs GmbH
   (Věc C-338/09)
   2009/C 282/42
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Unabhängiger Verwaltungssenat Wien

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Yellow Cab Verkehrsbetriebs GmbH

      Žalovaný: Magistrát města Vídeň

      Předběžné otázky

               1)

               Je slučitelné se svobodou usazování a svobodou volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 a násl. Smlouvy o ES a právem hospodářské soutěže Evropského společenství ve smyslu článku 81 a násl. Smlouvy o ES, aby vnitrostátní předpis stanovil jako podmínku pro udělení povolení k provozu osobní linkové dopravy, s ohledem na vybavení prostředku hromadné veřejné dopravy, který pravidelně objíždí stanovené zastávky dle jízdního řádu, to:

                           a)

                           aby žadatel o povolení, společnost EU, již před zahájením provozu linkové dopravy, a zvláště k okamžiku udělení povolení, musel disponovat sídlem nebo organizační složkou umístěnou v členském státě úřadu rozhodujícího o tomto povolení;

                           b)

                           aby žadatel o povolení, společnost EU, nejpozději k okamžiku zahájení provozu linkové dopravy musel disponovat sídlem nebo organizační složkou umístěnou v členském státě úřadu rozhodujícího o tomto povolení;

               2)

               Je slučitelné se svobodou usazování a svobodou volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 a násl. Smlouvy o ES a právem hospodářské soutěže Evropského společenství ve smyslu článku 81 a násl. Smlouvy o ES, aby vnitrostátní předpis stanovil jako podmínku pro udělení povolení k provozu osobní linkové dopravy, s ohledem na vybavení prostředku hromadné veřejné dopravy, který pravidelně objíždí stanovené zastávky dle jízdního řádu, že je třeba udělení povolení odmítnout tehdy, pokud by v případě zahájení provozu osobní dopravy na požadovaných linkách byly výnosy konkurenčních společností, které jezdí na zčásti nebo zcela identických linkách, v důsledku provozu těchto linek významným způsobem omezeny tak, že by provoz těchto linek s ohledem na tržní kritéria již nebyl výnosný.


title: Věc C-79/06: Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika

text:
               14.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/27

         Usnesení předsedy třetího senátu Soudního dvora ze dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
   (Věc C-79/06) (1)

   (2007/C 82/52)

      Jednací jazyk: francouzština

   Předseda třetího senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


title: Vyškrtnutí věci C-147/05

text:
               11.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 36/27

         Vyškrtnutí věci C-147/05 (1)

   (2006/C 36/56)

      (Jednací jazyk: nizozemština)

   Usnesením ze dne 14. listopadu 2005 rozhodl předseda Soudního dvora Evropských společenství o vyškrtnutí věci C-147/05, Komise Evropských společenství proti Nizozemskému království.

      (1)  Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


title: Věc T-348/14: Žaloba podaná dne 14. května 2014 – Janukovyč v. Rada

text:
               4.8.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 253/40

         Žaloba podaná dne 14. května 2014 – Janukovyč v. Rada
   (Věc T-348/14)
   2014/C 253/54
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Oleksandr Viktorovyč Janukovyč (Doněck, Ukrajina) (zástupce: T. Beazley, QC)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 26), ve znění prováděcího rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP (Úř. věst. L 111, s. 91), a nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 1), ve znění nařízení Rady (EU) č. 381/2014 ze dne 14. dubna 2014 (Úř. věst. L 111, s. 33) v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby uplatňuje žalobce sedm žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že Rada Evropské unie (dále jen „Rada“) nezaložila přijaté rozhodnutí a nařízení na vhodném právním základě. Argumenty vznesené na podporu tohoto žalobního důvodu uvádějí, a) že rozhodnutí nesplňuje podmínky umožňující Radě vycházet při jeho přijetí z článku 29 SEU, tedy mimo jiné, že i) Rada výslovně zmínila cíle (upevnění právního státu a dodržování lidských práv na Ukrajině), které v žádném případě nemohla uplatnit, přičemž současně uvedla důvody pro určení osob a subjektů (spojené se zneužitím ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonným převodem do zahraničí, což žalobce zpochybňuje), které nebyly slučitelné s tvrzenými nebo jakýmkoliv jinými relevantními cíli článku 21 SEU; ii) rozhodnutí a nařízení jsou v rozporu s dalšími relevantními cíli uvedenými v článku 21, jelikož opomínají „upevňovat a podporovat demokracii, [jakož i] zásady mezinárodního práva“, zejména nesprávným tvrzením, představujícím základ následného jednání, že prezident Janukovyč, legitimní a demokraticky zvolený prezident Ukrajiny, je „bývalým prezidentem“, v rozporu s ukrajinským a mezinárodním právem, a podporou tzv. „prozatímního prezidenta a vlády“, kteří nebyli zákonně a demokraticky zvoleni a kteří při přebírání těchto pravomocí, někdy i s použitím nezákonného nátlaku, porušili zásady právního státu, demokratické zásady a mezinárodní právo; b) podmínky použití článku 215 SFEU nebyly splněny, jelikož neexistovalo žádné platné rozhodnutí podle hlavy V kapitoly 2 SEU; c) neexistuje dostatečná souvislost k tomu, aby mohl být vůči žalobci uplatněn článek 215 SFEU.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zneužití pravomoci. Skutečným cílem Rady při přijímání rozhodnutí (a tedy i nařízení) byl v podstatě pokus o navázání dobrých vztahů s údajným ukrajinským „přechodným režimem“, aby Ukrajina mohla navázat užší vztahy s Evropskou unií (když toto sblížení předtím demokraticky zvolený ukrajinský prezident a jeho vláda odmítli); v žádném případě se nejedná o odůvodnění uvedené v rozhodnutí a v nařízení.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada sporné rozhodnutí a nařízení neodůvodnila. Důvody, na základě nichž byl v rozhodnutí a v nařízení žalobce označen, jsou (mimo to, že jsou chybné) čistě formální, nevhodné a nedostatečně konkrétní.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že žalobce nesplňuje kritéria požadovaná k tomu, aby mohl být v relevantním období označen. Rada mimo jiné opomenula předložit relevantní informace, ale pokud je žalobci známo, a) nebyl v daném období označen žádným soudním orgánem nebo jiným příslušným orgánem jako osoba odpovědná za zneužití ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonný převod, a b) neprobíhalo vůči němu v daném období na Ukrajině trestní řízení týkající se protiprávních jednání souvisejících se zneužitím ukrajinských státních prostředků a jejich nezákonným převodem mimo Ukrajinu.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že na žalobce uplatnila sporná opatření. Mimo jiné, Rada každopádně nedisponovala žádným „konkrétním“ důkazem, který by prokazoval „věcnou správnost“ tvrzení vznesených proti žalobci, a nesprávně vycházela z tvrzení nezákonného tzv. „přechodného režimu“, který se snažil o uchvácení moci a který měl zjevný zájem formulovat taková tvrzení k nelegitimním účelům.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že bylo porušeno právo žalobce na obhajobu nebo že mu byla odmítnuta účinná soudní ochrana. Rada mimo jiné nepředložila žalobci žádný dostatečně konkrétní důvod, zejména pak důkaz proti němu, ani přesné údaje a informace odůvodňující zmrazení finančních prostředků, takže žalobce musel ve velmi omezeném čase podat tuto žalobu.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že bylo porušeno právo žalobce na vlastnictví podle čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jelikož omezující opatření představují neodůvodněné a nepřiměřené omezení tohoto práva.


title: Věc C-469/16: Žaloba podaná dne 27. července 2016 – Mauro Infante v. Italská republika

text:
               27.3.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/4

         Žaloba podaná dne 27. července 2016 – Mauro Infante v. Italská republika
   (Věc C-469/16)
   (2017/C 095/08)
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Mauro Infante (zástupce: M. Iervolino, advokát)

      Žalovaná: Italská republika
   Usnesením ze dne 13. prosince 2016 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k rozhodnutí o žalobě a určil, že M. Infante ponese vlastní náklady řízení.


title: Spojené věci C-208/06 a C-209/06: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. září 2007  (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Medion AG (C-208/06) v. Hauptzollamt Duisburg, Canon Deutschland GmbH (C-209/06) v. Hauptzollamt Krefeld (Společný celní sazebník — Sazební zařazení zboží — Kombinovaná nomenklatura — Kamkordéry)

text:
               24.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 283/3

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. září 2007 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Medion AG (C-208/06) v. Hauptzollamt Duisburg, Canon Deutschland GmbH (C-209/06) v. Hauptzollamt Krefeld
   (Spojené věci C-208/06 a C-209/06) (1)

   (Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Kamkordéry)
   (2007/C 283/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Düsseldorf
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Medion AG (C-208/06), Cânon Deutschland GmbH (C-209/06)

      Žalovaní: Hauptzollamt Duisburg (C-208/06), Hauptzollamt Krefeld (C-209/06)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Düsseldorf – Výklad přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1789/2003 ze dne 11. září 2003 upravujícího přílohu I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 281, s. 1) – Podpoložky 8525 40 91 (kamkordéry umožňující pouze záznam zvuku a obrazu snímaného televizní kamerou) a 8525 40 99 (ostatní) – Kamkordéry, které v okamžiku dovozu nemohou přijímat a zaznamenávat údaje pocházející z jiných přístrojů, ale jejichž funkce „dv-in“ může být aktivována následně, přestože na tuto možnost výrobce ani prodejce neupozornili a ani ji nepodporují
   Výrok
   Kamkordér může být zařazen do podpoložky 8525 40 99 kombinované nomenklatury uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2263/2000 ze dne 13. října 2000, nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001 a nařízení Komise (ES) č. 1789/2003 ze dne 11. září 2003, pouze tehdy, pokud je funkce záznamu obrazu a zvuku pocházejících z jiných zdrojů než z integrované kamery nebo mikrofonu aktivní v okamžiku proclení, nebo pokud, i když výrobce nezamýšlel upozornit na tento charakteristický znak, uvedená funkce může být aktivována následně po tomto okamžiku snadnou manipulací přístroje uživatelem nedisponujícím zvláštními schopnostmi, aniž by došlo ke změně hardwaru kamkordéru. V případě následné aktivace je rovněž nezbytné, poté, co byla provedena aktivace, jednak aby kamkordér fungoval obdobně jako jiný kamkordér, jehož funkce záznamu obrazu a zvuku pocházejících z jiných zdrojů než z integrované kamery nebo mikrofonu je aktivní v okamžiku proclení, a jednak aby fungoval samostatně. Existenci těchto podmínek musí být možno ověřit v okamžiku proclení. Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit, zda jsou tyto podmínky splněny. Pokud tyto podmínky nejsou splněny, tento kamkordér musí být zařazen do podpoložky 8525 40 91 kombinované nomenklatury.

      (1)  Úř. věst. C 224, 16.9.2006.


title: Věc C-272/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 18. května 2017 – K. M. Zyla v. Staatssecretaris van Financiën

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 18. května 2017 – K. M. Zyla v. Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-272/17)
   (2017/C 277/36)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: K. M. Zyla

      Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžná otázka

   Má být článek 45 SFEU vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení brání právní úpravě členského státu, jehož důsledkem je to, že pracovník, který je na základě nařízení č. 1408/71 (1) nebo 883/2004 (2) během části kalendářního roku pojištěn v systému sociálního zabezpečení tohoto členského státu, má v rámci platby příspěvků do tohoto systému nárok pouze na podíl z části všeobecné slevy z odvodů připadající na PSZ stanovený v poměru k době pojištění, pokud ve zbývající části roku již pojištěncem v systému sociálního zabezpečení tohoto členského státu nebyl, má bydliště v jiném členském státě a veškeré (nebo téměř všechny) příjmy v daném roce získal v prvně uvedeném členském státě?

      (1)  Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. 1971, L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2004, L 166, s. 1).


title: Věc C-531/10: Žaloba podaná dne 16. listopadu 2010 — Evropská komise v. Slovenská republika

text:
               29.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/22

         Žaloba podaná dne 16. listopadu 2010 — Evropská komise v. Slovenská republika
   (Věc C-531/10)
   ()
   2011/C 30/37
   Jednací jazyk: slovenština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Zadra a J. Javorský, zmocněnci)

      Žalovaná: Slovenská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Slovenská republika tím, že Ministerstvo dopravy, pošt a telekomunikací Slovenské republiky uzavřelo smlouvu o poskytování poradenských služeb, která vykazuje přeshraniční zájem bez zveřejnění oznámení o zakázce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze zásad zákazu diskriminace a transparentnosti, které vyplývají z článků 49 a 56 SFEU a jsou uvedené v článku 2 směrnice 2004/18/ES (1);

               —

               uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Ministerstvo dopravy, pošt a telekomunikací Slovenské republiky uzavřelo smlouvu o poskytování služeb, která vykazuje přeshraniční zájem z důvodu hodnoty smlouvy, vyžadovaných odborných znalostí a na základě skutečnosti, že předcházejícím poskytovatelem služeb byla společnost z jiného členského státu. Smlouva byla uzavřena bez zveřejnění oznámení o zakázce. Byla tím jednoznačně porušena zásada transparentnosti, jelikož jiné subjekty než ty, které ministerstvo oslovilo dle vlastního výběru, nebyly informovány o existenci této zakázky a neměly možnost předložit své nabídky. Porušením zásady transparentnosti ministerstvo zároveň porušilo i zásadu zákazu diskriminace, jelikož zacházelo rozdílně se skupinou podniků, které ministerstvo oslovilo ve věci veřejné zakázky, a se skupinou podniků — do které patřily i podniky se sídlem mimo území Slovenské republiky — které nebyly osloveny, ale mohly mít zájem o tuto veřejnou zakázku. Tím, že zadání zakázky nebylo předmětem otevřeného výběrového řízení, se ministerstvo samo zřeklo výhod, které by v dané situaci mohly vyplynout z existence vnitřního trhu a díky nimž mohlo ministerstvo získat nejvýhodnější nabídku na poskytnutí poradenských služeb od většího počtu podniků z Evropské unie.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/007, s. 132).


title: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. července 2004 ve věci C-262/02: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (Nesplnění povinnosti státem — Článek 59 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 49 ES) — Televizní vysílání — Reklama — Vnitrostátní opatření zakazující televizní reklamu na alkoholické nápoje prodávané v tomto státě v rozsahu, v němž je dotčena nepřímá televizní reklama vyplývající z toho, že na obrazovce se zobrazí tabule, které jsou viditelné v průběhu přenosu určitých sportovních událostí — Zákon „Evin“)

text:
               11.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 228/5

      ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA

   (velkého senátu)
   ze dne 13. července 2004
   ve věci C-262/02: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Článek 59 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 49 ES) - Televizní vysílání - Reklama - Vnitrostátní opatření zakazující televizní reklamu na alkoholické nápoje prodávané v tomto státě v rozsahu, v němž je dotčena nepřímá televizní reklama vyplývající z toho, že na obrazovce se zobrazí tabule, které jsou viditelné v průběhu přenosu určitých sportovních událostí - Zákon „Evin“)
   (2004/C 228/09)
   Jednací jazyk: francouzština
   Ve věci C-262/02, Komise Evropských společenství (zmocněnec: H. van Lier) podporovaná Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: K. Manji, ve spolupráci s K. Bealem) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a R. Loosli-Surrans), jejímž předmětem je určení, že Francouzská republika tím, že podmínila televizní vysílání sportovních událostí odehrávajících se na území jiných členských států francouzskými televizními stanicemi ve Francii předchozím odstraněním reklam na alkoholické nápoje, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 59 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 49 ES), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann (zpravodaj), A. Rosas, C. Gulmann, J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátu, R. Schintgen, S. von Bahr a R. Silva de Lapuerta, soudci, generální advokát: A. Tizzano, tajemník: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 13. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.

               3.

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese své náklady.

      (1)  Úř. věst. C 202, 24.8.2002.


title: Věc C-529/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 17. října 2016 – Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH v. Hauptzollamt München

text:
               30.1.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 30/17

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht München (Německo) dne 17. října 2016 – Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH v. Hauptzollamt München
   (Věc C-529/16)
   (2017/C 030/19)
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Finanzgericht München

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH

      Žalovaný: Hauptzollamt München

      Předběžné otázky

               1)

               Umožňují ustanovení článku 28 a násl. nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne 16. listopadu 2000 (2), aby se jako základ pro celní hodnotu vzala dohodnutá převodní cena, která se skládá z částky, která byla nejprve uvedena a nahlášena na faktuře a paušální opravy po uplynutí období vyúčtování s použitím klíče rozdělení, a to nezávisle na tom, zda na konci období vyúčtování dochází k dodatečnému finančnímu zatížení zúčastněné osoby nebo k dobropisu ve prospěch zúčastněné osoby?

               2)

               Pokud ano:
               Může být celní hodnota přezkoumána, respektive určena na základě zjednodušených přístupů, pokud je třeba uznat účinky dodatečných úprav převodní ceny (jak směrem nahoru, tak i směrem dolů)?

      (1)  Úř. věst. L 302, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 311, s. 17; Zvl. vyd. 02/10.


title: Věc T-164/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Reddig v. OHIM — Morleys (Rukojeť nože) ( „Ochranná známka Společenství — Řízení o prohlášení neplatnosti — Trojrozměrná ochranná známka Společenství — Rukojeť nože — Absolutní důvod pro zamítnutí — Označení, které je tvořeno výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku — Článek 7 odst. 1 písm. e) bod ii) nařízení (ES) č. 207/2009 — Prohlášení neplatnosti odvolacím senátem“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/21

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Reddig v. OHIM — Morleys (Rukojeť nože)
      (Věc T-164/11) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka Společenství - Rukojeť nože - Absolutní důvod pro zamítnutí - Označení, které je tvořeno výlučně tvarem výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku - Článek 7 odst. 1 písm. e) bod ii) nařízení (ES) č. 207/2009 - Prohlášení neplatnosti odvolacím senátem)
      (2012/C 331/38)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: Reddig GmbH (Drebber, Německo) (zástupce: C. Thomas, advokát)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

         Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Morleys Ltd (Preston, Spojené království) (zástupci: A. Stein, M. Terbach, advokáti, a E. Gunaratnam, solicitor)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. prosince 2010 (věc R 1072/2009-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Morleys Ltd a Reddig GmbH.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti Reddig GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 152, 21.5.2011.


title: Věc T-140/07: Žaloba podaná dne 26. dubna 2007 – Chi Mei Optoelectronics Europe a Chi Mei Optoelectronics UK v. Komise

text:
               7.7.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 155/28

         Žaloba podaná dne 26. dubna 2007 – Chi Mei Optoelectronics Europe a Chi Mei Optoelectronics UK v. Komise
   (Věc T-140/07)
   (2007/C 155/54)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Chi Mei Optoelectronics Europe BV (Hoofddorp, Nizozemsko) a Chi Mei Optoelectronics UK (zástupci: S. Völcker, F. Louis, A. Vallery, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu; a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Prostřednictvím své žaloby se žalobkyně domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2007)546 ze dne 15. února 2007, na jehož základě Komise nutí žalobkyně podle čl. 18 odst. 3 nařízení Rady č. 1/2003 (1), aby poskytly konkrétní informace a dokumenty týkající se jednání, která jsou předmětem šetření ve věci COMP/F/39309 – Potah tekutých krystalů transistorů tenkým filmem.
   Žalobkyně uplatňují, že napadené rozhodnutí je protiprávní, jelikož Komise nemá vyšetřovací a donucovaní pravomoc, aby nutila dceřiné společnosti v EU předložit dokumenty a poskytnout informace, které uchovávají a kterými disponují pouze právní entity, jež se nacházejí mimo rozsah příslušnosti Komise. Je tedy uplatňováno, že se Komise dopustila právního omylu, když zaslala formální žádost o informace žalobkyním, čímž je nutila, aby poskytly dokumenty a informace, kterými disponuje a které drží pouze jejich mateřská společnost, jež se nachází mimo území EU.
   Konkrétně žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 18 odst. 1 a 3 nařízení Rady č. 1/2003, jelikož přehlíží teorii o vlastnictví dokumentů a dispozici s nimi a tedy přehlíží vnitřní omezení působnosti uvedených ustanovení. Navíc žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje obecné zásady mezinárodního práva, totiž zásadu teritoriality, zásadu svrchovanosti, zásadu nevměšování a zásadu rovnosti států tím, že údajně prosazuje donucovací pravomoc ve vztahu ke společnosti, jež se nachází mimo EU.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř.věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


title: Věc C-80/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Novara dne  5. ledna 2006  – Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti v. Ecorad Srl

text:
               3.6.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 131/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Novara dne 5. ledna 2006 – Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti v. Ecorad Srl
   (Věc C-80/06)
   (2006/C 131/50)
   Jednací jazyk: italština
   Předkládající soud
   Tribunale ordinario di Novara.
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti

      Žalovaná: Ecorad Srl
   Předběžné otázky

               1)

               Je třeba článek 2, článek 3, přílohu II a přílohu III rozhodnutí 1999/93/ES (1) vykládat tak, že vylučují, aby dveře určené pro použití s antipanikovými madly mohly vyrábět subjekty (výrobci dveří), které nesplňují požadavky systému ověřování shody č. 1?

               2)

               Je-li odpověď na první otázku kladná, jsou ustanovení obsažená v článku 2, článku 3, příloze II a příloze III rozhodnutí 1999/93/ES nezávisle na přijetí technických norem Evropským výborem pro normalizaci (CEN) právně závazná od data vstupu uvedeného rozhodnutí v platnost, pokud jde o typ postupu ověřování shody, který musí dodržet výrobci (konkrétně výrobci dveří) v souvislosti s dveřmi určenými pro použití s antipanikovými madly?

               3)

               Je třeba článek 2, článek 3, přílohu II a přílohu III rozhodnutí 1999/93/ES považovat za neplatné z důvodu rozporu se zásadou proporcionality v části, v níž ukládají všem výrobcům povinnost dodržet postup ověřování shody č. 1, aby mohli uvést označení shody ES na samotné dveře s antipanikovými madly (přičemž pověřují CEN přijetím příslušných technických norem)?

      (1)  Rozhodnutí Komise 1999/93/ES ze dne 25. ledna 1999 o postupu ověřování shody stavebních výrobků ve smyslu čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 89/106/EHS, pokud jde o dveře, okna, okenice, rolety, vrata a příslušné stavební kování (Úř. věst. L 29, s. 51).


title: Věc C-523/12: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Itálie) — Dirextra Alta Formazione Srl v. Regione Puglia ( „Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb služeb — Veřejné dotace spolufinancované z Evropského sociálního fondu ve prospěch studentů zapsaných do specializovaného programu postgraduálního studia — Regionální právní úprava určená ke zlepšení úrovně místního vzdělávání podřizující poskytnutí stipendií podmínkám týkajícím se subjektů, které organizují postgraduální studium — Podmínka nepřetržité desetileté zkušenosti“ )

text:
               15.2.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 45/15

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Itálie) — Dirextra Alta Formazione Srl v. Regione Puglia
   (Věc C-523/12) (1)

   (Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Veřejné dotace spolufinancované z Evropského sociálního fondu ve prospěch studentů zapsaných do specializovaného programu postgraduálního studia - Regionální právní úprava určená ke zlepšení úrovně místního vzdělávání podřizující poskytnutí stipendií podmínkám týkajícím se subjektů, které organizují postgraduální studium - Podmínka nepřetržité desetileté zkušenosti)
   2014/C 45/27
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Dirextra Alta Formazione Srl

      Žalovaný: Regione Puglia

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Výklad článků 56, 101 a 107 SFEU — Výklad článků 9 a 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 11 a 14 Listiny základních práv Evropské unie — Zásady proporcionality a zákazu diskriminace — Veřejné dotace spolufinancované Evropským sociálním fondem, ve prospěch studentů zapsaných do programů Master — Regionální právní úprava, jejíž cílem je zlepšení místní úrovně vzdělávání, jež váže poskytování studijních stipendií na úroveň profesionality poskytovatelů studijních programů Master — Subjekt, který má požadovanou zkušenost, pokud jde o počet poskytnutých vyučovacích hodin, ale nedosáhl je ve stanovené době a stanoveným způsobem.

      Výrok

   Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která vyžaduje, aby vysokoškolská vzdělávací zařízení, do nichž se hodlají zapsat studenti žádající o regionální stipendium spolufinancované z Evropského sociálního fondu, doložila zkušenosti v délce deseti let, pokud tato zařízení nejsou univerzitami uznanými vnitrostátním právem nebo zařízeními, která poskytují studium v akreditovaných programech Master.

      (1)  Úř. věst. C 32, 2.2.2013.


title: Věc C-455/08: Žaloba podaná dne 17. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Irsko

text:
               7.2.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/12

         Žaloba podaná dne 17. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Irsko
   (Věc C-455/08)
   (2009/C 32/20)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: G. Zavvos, M. Konstantinidis a D. Kukovec, zmocněnci)

      Žalované: Irsko
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že článkem 49 S.I. č. 329, irského předpisu z roku 2006, kterým se provádí směrnice 2004/18/ES (1), a článkem 51 S.I. č. 50, irského předpisu z roku 2007, kterým se provádí směrnice 2004/17/ES (2), zavedlo Irsko pravidla upravující oznamování rozhodnutí zadavatele o zadání zakázky a jejich odůvodnění uchazečům o veřejnou zakázku takovým způsobem, který může v praxi znamenat, že v době, kdy jsou uchazeči plně informováni o důvodech odmítnutí své nabídky, již uplynula odkladná lhůta pro uzavření smlouvy;

               —

               tím Irsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 směrnice 89/665/EHS (3) a z čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 směrnice 92/13/EHS (4), tak, jak je vyložil Evropský soudní dvůr v rozsudcích ve věci C-81/98 (5) (dále jen „rozsudek Alcatel“), a ve věci C-212/02 (6) (Komise v. Rakousko).

               —

               uložit Irsku náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Irský S.I. č. 329
   Článek 49 irského S.I. č. 329, který je irským prováděcím předpisem ke směrnici 2004/18/ES, požaduje, aby byli uchazeči informováni o rozhodnutí o zadání zakázky co nejrychlejším komunikačním prostředkem okamžitě poté, co zadavatel přijal rozhodnutí. Odkladná lhůta, která musí uplynout před uzavřením smlouvy, musí činit minimálně 14 dnů ode dne, kdy byli uchazeči informováni o rozhodnutí o zadání zakázky.
   Podle irského práva je však zadavatel povinen odůvodnit odmítnutí veřejné zakázky pouze tehdy, je-li o to požádán. Zadavatel musí poskytnout odůvodnění „co nejdříve a v každém případě nejpozději do 15 dnů“. Podle Komise to znamená, že se může stát, že odkladná lhůta uplyne dříve, než je neúspěšný uchazeč plně informován o důvodech odmítnutí své nabídky.
   Aby byly splněny požadavky vyplývající z judikatury Soudního dvora vytýčené v rozsudku Alcatel a v rozsudku Komise v. Rakousko, je třeba zajistit, aby rozhodnutí o zadání zakázky bylo včas odůvodněno tak, aby mohlo být předmětem účinného opravného prostředku uplatněného během odkladné lhůty. Komise tvrdí, že irská pravidla tento požadavek nesplňují, jelikož nezaručují, že uchazeči jsou včas a s dostatečným předstihem před uplynutím odkladné lhůty informováni o důvodech odmítnutí svých nabídek. To brání uchazeči v uplatnění jeho „práva na účinné opravné prostředky“, jak vyžaduje směrnice 89/665/EHS.
   Irský S.I. č. 50 z roku 2007
   Článek 51 S.I. č. 50 z roku 2007, který je irským prováděcím předpisem ke směrnici 2004/17/ES, stanoví, že pokud zadavatelé oznámí uchazečům rozhodnutí o zadání zakázky, musí neúspěšným uchazečům sdělit „hlavní důvod nebo důvody, proč nebyla vybrána jejich nabídka“. „Vlastnosti a poměrné výhody vybrané nabídky“ jsou zadavatelem neúspěšným uchazečům sděleny „jakmile je to možné, a v každém případě do 15 dnů“ od obdržení žádosti o jejich sdělení. Odkladná lhůta v délce 14 dní počíná běžet dnem oznámení rozhodnutí o zadání zakázky. Podle Komise to znamená, že se může stát, že odkladná lhůta uplyne dříve, než je neúspěšný uchazeč plně informován o důvodech odmítnutí své nabídky.
   Komise tvrdí, že pokud jde o zadávací řízení, která upravují směrnice 2004/17/ES a 92/13/EHS, stanoví irské právní předpisy pravidla pro oznamování uchazečům takovým způsobem, který omezuje právo neúspěšných uchazečů na uplatnění účinných opravných prostředků, a nejsou v souladu s platnými směrnicemi o přezkumu, a to směrnicemi 89/665/EHS a 92/13/EHS, tak, jak jsou vykládány Soudním dvorem.

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).

      (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 134, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 19).

      (3)  Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246).

      (4)  Směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 76, s. 14; Zvl. vyd. 06/01, s. 315).

      (5)  Rozsudek ze dne 28. října 1999, Alcatel Austria AG, Siemens AG Österreich, Sag-Schrack Anlagentechnik AK v. Bundesministerium für Wissenschaft und Verkehr, věc C-81/98.

      (6)  Rozsudek ze dne 24. června 2004, Komise v. Rakouská republika, věc C-212/02.


title: Věc T-611/11: Žaloba podaná dne 1. prosince 2011 — Spa Monopole v. OHIM — South Pacific Management (Manea Spa)

text:
               4.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 32/34

         Žaloba podaná dne 1. prosince 2011 — Spa Monopole v. OHIM — South Pacific Management (Manea Spa)
   (Věc T-611/11)
   2012/C 32/69
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgie) (zástupci: L. De Brouwer, E. Cornu a E. De Gryse, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: South Pacific Management (Papeete, Polynésie)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 8. září 2011 vydané ve spojených věcech R 1776/2010-1 a 1886/2010-1;

               —

               uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatel ochranné známky Společenství: South Pacific Management.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Manea Spa“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 24, 25, 43 a 44.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápisy slovních ochranných známek pro země Beneluxu „SPA“ a „Les Thermes de Spa“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 32 a 42 (nyní třída 44).

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné zamítnutí námitek.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 při posuzování podobností mezi spornými ochrannými známkami a co se týče posouzení důležitosti rozlišovací způsobilosti získané užíváním ochranné známky „SPA“ a nebezpečí záměny, jakož i porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 co se týče posouzení dobrého jména ochranných známek „SPA“ a „Les Thermes de Spa“.


title: Věc T-405/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2010 — Deutsche Bahn v. OHIM (Vodorovná kombinace šedé a červené barvy) ( Ochranná známka Společenství — Přihláška ochranné známky Společenství tvořené vodorovnou kombinací šedé a červené barvy — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 )

text:
               15.1.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 13/25

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2010 — Deutsche Bahn v. OHIM (Vodorovná kombinace šedé a červené barvy)
   (Věc T-405/09) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství tvořené vodorovnou kombinací šedé a červené barvy - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
   2011/C 13/49
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Deutsche Bahn AG (Berlín, Německo) (zástupci: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern a B. Weichhaus, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. července 2009 (věc R 372/2009-1) týkajícímu se žádosti o zápis barevného označení, tvořeného vodorovnou kombinací šedé a červené barvy, jako ochranné známky Společenství

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Deutsche Bahn AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


title: Věc T-444/10: Žaloba podaná dne 28. září 2010 — ESGE v. OHIM — Kenwood Appliances Luxembourg (KMIX)

text:
               20.11.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 317/44

         Žaloba podaná dne 28. září 2010 — ESGE v. OHIM — Kenwood Appliances Luxembourg (KMIX)
   (Věc T-444/10)
   ()
   2010/C 317/78
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: ESGE AG (Bussnang, Švýcarsko) (zástupce: J. Klink, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Kenwood Appliances Luxembourg SA (Lucemburk, Lucembursko)

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. července 2010 ve věci R 1249/2009-2;

               —

               pozměnit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. července 2010 ve věci R 1249/2009-2 v tom smyslu, aby bylo zrušeno rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 21. srpna 2008 o námitce č. B 1252958;

               —

               uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení včetně nákladů vzniklých v průběhu odvolacího řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Kenwood Appliances Luxembourg SA.

      Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „KMIX“ pro výrobky zařazené do tříd 7 a 11.

      Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.

      Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „BAMIX“ pro výrobky zařazené do tříd 7 a 40.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky.

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8. odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


title: Věc C-186/09: Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 4. února 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska ( Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2004/113/ES — Rovnost mužů a žen — Přístup ke zboží a službám a jejich poskytování — Neprovedení ve stanovené lhůtě, pokud jde o Gibraltar )

text:
               27.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 80/6

         Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 4. února 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-186/09) (1)

   („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/113/ES - Rovnost mužů a žen - Přístup ke zboží a službám a jejich poskytování - Neprovedení ve stanovené lhůtě, pokud jde o Gibraltar“)
   2010/C 80/11
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. van Beek a P. Van den Wyngaert, zmocněnci)

      Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: H. Walker, zmocněnec)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (Úř. věst. L 373, s. 37), ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice.

               2)

               Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


title: Věc T-646/11: Žaloba podaná dne 27. června 2012 — CD v. Rada

text:
               25.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 258/21

         Žaloba podaná dne 27. června 2012 — CD v. Rada
   (Věc T-646/11)
   2012/C 258/40
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: CD (Minsk, Bělorusko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Rady 2011/666/SZBP ze dne 10. října 2011, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska v rozsahu, v němž se týká žalobce,

               —

               zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1000/2011 dne 10. října 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku v rozsahu, v němž se týká žalobce,

               —

               zrušil rozhodnutí Rady ze dne 11. listopadu 2011, jelikož odmítá odstranit žalobce z přílohy III A rozhodnutí Rady 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska, ve znění nařízení Rady 2011/69/SZBP ze dne 31. ledna 2011,

               —

               uložil Radě náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.

               1)

               První žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění a porušení práva na obhajobu, jelikož odůvodnění napadených aktů neumožnilo žalobci zpochybnit jejich platnost před Tribunálem a ten nemohl provést přezkum jejich legality.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady osobní odpovědnosti v rozsahu v němž napadené akty stanoví odpovědnost a sankce, aniž by bylo možné stanovit osobní účast žalobce na skutcích odůvodňujících tyto sankce.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z neexistence právního základu, jelikož napadené akty nedokazují existenci normy pozitivní práva, kterou žalobce údajně porušil.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod je založený na nesprávném posouzení, jelikož napadeným aktům chybí skutkové odůvodnění.

               5)

               Pátý žalobní důvod vychází z nedodržení zásady proporcionality, jelikož osobní účast žalobce na kolektivním rozhodnutí, za které byl sankcionován, nebyla tak významná jako sankce.


title: Věc T-618/14: Žaloba podaná dne 18. srpna 2014 – Grupo Bimbo v. OHIM (Tvar mexického taco)

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/25

         Žaloba podaná dne 18. srpna 2014 – Grupo Bimbo v. OHIM (Tvar mexického taco)
   (Věc T-618/14)
   2014/C 351/32
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Grupo Bimbo, SAB de CV (Mexiko, Mexiko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. června 2014 ve věci R 2449/2013-2, neboť je v rozporu s právem a s platnými zákonnými ustanoveními o ochranných známkách Společenství, a vydal rozsudek, jímž vyhoví návrhovým žádáním obsaženým v této žalobě z důvodu dostatečné rozlišovací způsobilosti inherentní přihlašované třírozměrné ochranné známce a nařídí zápis přihlášky třírozměrné ochranné známky Společenství č. 1 1 7 48  051 do rejstříku pro třídu 30 mezinárodní klasifikace, neboť je v souladu s právem a opodstatněná;

               —

               po vyhovění této žalobě a zápisu uvedené ochranné známky uložil každému, kdo vyjádří nesouhlas s uvedenými návrhovými žádáními, náhradu nákladů řízení a vrácení poplatků za odvolání uhrazených Úřadu.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Dotčená ochranná známka Společenství: třírozměrná ochranná známka ve tvaru mexického taco pro výrobky zařazené do třídy 30 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 7 48  051

      Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky

      Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


title: Věc T-367/09: Usnesení Tribunálu ze dne 30. června 2011 — Tecnoprocess v. Komise ( „Žaloba pro nečinnost — Výzva konat — Zjevná nepřípustnost — Žaloba na náhradu škody — Příčinná souvislost — Žaloba zjevně postrádající jakýkoliv právní základ“ )

text:
               24.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/18

         Usnesení Tribunálu ze dne 30. června 2011 — Tecnoprocess v. Komise
   (Věc T-367/09) (1)

   (Žaloba pro nečinnost - Výzva konat - Zjevná nepřípustnost - Žaloba na náhradu škody - Příčinná souvislost - Žaloba zjevně postrádající jakýkoliv právní základ)
   2011/C 282/33
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Tecnoprocess Srl (Řím, Itálie) (zástupce: A. Majoli, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Prete a A. Bordes, zmocněnci)

      Předmět

   Žaloba směřující jednak k určení nečinnosti Evropské komise a delegace Evropské unie v Maroku, jednak k přiznání náhrady škody údajně utrpěné v důsledku této nečinnosti

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako z části nepřípustná a z části zjevně postrádající jakýkoliv právní základ.

               2)

               Tecnoprocess Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


title: Věc C-533/06: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 28. prosince 2006 – 02 Holdings Limited & 02 (UK) Limited v. Hutchinson 3G UK Limited

text:
               10.3.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 56/20

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 28. prosince 2006 – 02 Holdings Limited & 02 (UK) Limited v. Hutchinson 3G UK Limited
   (Věc C-533/06)
   (2007/C 56/37)
   Jednací jazyk: angličtina
   Předkládající soud
   Court of Appeal
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: 02 Holdings Limited & 02 (UK) Limited

      Žalovaná: Hutchinson 3G UK Limited.
   Předběžné otázky

               1)

               Užívá-li obchodník v reklamě na vlastní zboží nebo služby zapsanou ochrannou známku, jejímž majitelem je soutěžitel, pro účely srovnání vlastností (a zvláště ceny) zboží nebo služeb, které uvádí na trh, s vlastnostmi (a zvláště cenou) zboží nebo služeb uváděných na trh soutěžitelem pod touto ochrannou známkou, způsobem, který nevede k záměně nebo jinak neohrožuje základní funkci ochranné známky jakožto údaje o původu, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo b) směrnice 89/104 (1)?

               2)

               Užívá-li obchodník ve srovnávací reklamě zapsanou ochrannou známku soutěžitele, musí být takové použití „nezbytné“, aby bylo v souladu s článkem 3a směrnice 84/450 (2), ve znění pozdějších změn, a pokud ano, jaká jsou kritéria, podle nichž má být tato nezbytnost posuzována?

               3)

               Přesněji, pokud by existoval požadavek nezbytnosti, vylučoval by jakékoli použití označení, které není totožné se zapsanou ochrannou známkou, ale je jí velmi podobné?

      (1)  Úř. věst. L 40, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 250, s. 17.


title: Věc C-27/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 19. ledna 2012 — TBG Limited, další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën

text:
               31.3.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 98/16

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 19. ledna 2012 — TBG Limited, další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
   (Věc C-27/12)
   2012/C 98/25
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci původního řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: TBG Limited

      Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën

      Předběžné otázky

               1)

               Lze pro účely článku 56 ES (nyní článek 63 SFEU) považovat vlastní ZZÚ za třetí stát, takže je možné odvolávat se v rámci pohybu kapitálu mezi členským státem a jeho vlastním ZZÚ na článek 56 ES?

               2)

                           a)

                           Je-li odpověď na otázku 1 kladná, záleží u odpovědi na otázku, zda se pro účely čl. 57 odst. 1 ES (nyní čl. 64 odst. 1 SFEU) jedná o zvýšení v projednávané věci, kdy byla srážková daň z dividend z podílových listů vyplácených dceřinou společností usazenou v Nizozemsku její holdingové společnosti usazené na Nizozemských Antilách zvýšena k 1. lednu 2002 oproti roku 1993 ze 7,5 %, popř. z 5 % na 8,3 %, výlučně na zvýšení nizozemské srážkové daně, anebo je třeba zohlednit i skutečnost, že orgány Nizozemských Antil — v souvislosti se zvýšením nizozemské srážkové daně — osvobozují počínaje dnem 1. ledna 2002 od daně dividendy z podílových listů, které jsou vypláceny dceřinou společností se sídlem v Nizozemsku, přičemž tyty dividendy se dříve započítávaly do zisku zdanitelného sazbou 2,4 % až 3 %, popř. 5 %?

                           b)

                           Je třeba, pokud záleží i na snížení daně z dividend na Nizozemských Antilách v důsledku zavedení osvobození od daně zmíněného výše v otázce 2 a), zohlednit krom toho i prováděcí předpisy Nizozemských Antil — v projednávané věci rozhodovací praxi Nizozemských Antil —, jež možná vedly k tomu, že skutečně splatná daň z dividend, kterou vyplácela dceřiná společnost se sídlem v Nizozemsku, činila před 1. lednem 2002 — a také již v roce 1993 — podstatně méně, než 8,3 %?


title: Věc F-79/12: Žaloba podaná dne 26. července 2012 — ZZ v. Komise

text:
               20.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/18

         Žaloba podaná dne 26. července 2012 — ZZ v. Komise
   (Věc F-79/12)
   2012/C 319/33
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupce: J. Duvekot, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí Komise o odvolání žalobce z funkce a snížení částky jeho důchodu v důsledku disciplinárního řízení zahájeného po zjištění porušení článku 11 služebního řádu

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí ze dne 29. září 2011,

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc C-415/07: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Nocera Inferiore — Itálie) — Lodato Gennaro & C. SpA v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), SCCI ( Státní podpory zaměstnanosti — Pokyny pro podpory zaměstnanosti — Pokyny k vnitrostátní regionální podpoře — Nařízení (ES) č. 2204/2002 — Pojem vytváření pracovních míst — Výpočet zvýšení počtu pracovních míst )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/10

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Nocera Inferiore — Itálie) — Lodato Gennaro & C. SpA v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), SCCI
   (Věc C-415/07) (1)

   („Státní podpory zaměstnanosti - Pokyny pro podpory zaměstnanosti - Pokyny k vnitrostátní regionální podpoře - Nařízení (ES) č. 2204/2002 - Pojem „vytváření pracovních míst‘ - Výpočet zvýšení počtu pracovních míst“)
   2009/C 141/15
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale ordinario di Nocera Inferiore

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Lodato Gennaro & C. SpA

      Žalovaný: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), SCCI

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale ordinario di Nocera Inferiore — Výklad nařízení Komise (ES) č. 2204/2002 ze dne 12. prosince 2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti (Úř. věst. L 337, s. 3) — Zjištění, zda byly dodrženy podmínky nezbytné pro získání podpory — Zjištění, zda došlo ke zvýšení počtu pracovních míst — Způsob výpočtu

      Výrok

   Pokyny pro podpory zaměstnanosti musí být, pokud jde o ověření, zda došlo ke zvýšení počtu pracovních míst, vykládány v tom smyslu, že je třeba provést srovnání mezi průměrným počtem ročních pracovních jednotek za rok předcházející přijetí a průměrným počtem ročních pracovních jednotek za rok následující po přijetí do zaměstnání.

      (1)  Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


title: Věc C-367/06: Žaloba podaná dne 7. září 2006 – Komisí Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska

text:
               28.10.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 261/15

         Žaloba podaná dne 7. září 2006 – Komisí Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   (Věc C-367/06)
   (2006/C 261/26)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: N. Yerrel, zmocněnec)

      Žalovaný: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               prohlásit, že Spojené království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 (1) o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi, anebo v každém případě tím, že neohlásilo tyto předpisy Komisi, nesplnilo své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;

               —

               uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Období, během kterého směrnice měla být provedena, uplynulo dne 23. září 2005.

      (1)  Úř. věst. L 235, 23.9.2003, s. 10-21; Zvl. vyd. 05/04, s. 350.


title: Věc C-610/15: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Stichting Brein v. Ziggo BV, XS4ALL Internet BV „Řízení o předběžné otázce — Duševní a průmyslové vlastnictví — Směrnice 2001/29/ES — Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících — Článek 3 odst. 1 — Sdělování veřejnosti — Pojem — Online platforma pro sdílení — Sdílení chráněných souborů bez svolení nositele práv“

text:
               21.8.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 277/8

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Stichting Brein v. Ziggo BV, XS4ALL Internet BV
   (Věc C-610/15) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Duševní a průmyslové vlastnictví - Směrnice 2001/29/ES - Harmonizace určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících - Článek 3 odst. 1 - Sdělování veřejnosti - Pojem - Online platforma pro sdílení - Sdílení chráněných souborů bez svolení nositele práv“)
   (2017/C 277/09)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Stichting Brein

      Žalované: Ziggo BV, XS4ALL Internet BV

      Výrok

   Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností jako ve věci v původním řízení zahrnuje zpřístupnění a správu platformy pro sdílení na internetu, která prostřednictvím indexace metadat týkajících se chráněných děl a poskytování vyhledávače umožňuje uživatelům této platformy tato díla nacházet a sdílet je v rámci sítě „peer-to-peer“.

      (1)  Úř. věst. C 48, 8.2.2016


title: Věc T-60/07: Žaloba podaná dne 23. února 2007 – Španělsko v. Komise

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/49

         Žaloba podaná dne 23. února 2007 – Španělsko v. Komise
   (Věc T-60/07)
   (2007/C 95/98)
   Jednací jazyk: španělština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2006/932/ES ze dne 14. prosince 2006 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, v části, která je předmětem projednávané žaloby;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Španělské království zpochybňuje napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž stanoví finanční opravu z důvodu nedodržení podmínek týkajících se životního prostředí v rámci stažení ovoce a zeleniny jakožto krmiv z trhu v autonomní oblasti Valencie v průběhu hospodářských roků 2001, 2002 a 2003, na částky 2 858 447,88 eur za rok 2001, 4 357 238,89 eur za rok 2002 a 3 679 878,76 eur za rok 2003.
   Na podporu svého návrhu se žalobce dovolává:

               —

               neexistence protiprávností uváděných Komisí, protože dotčená právní úprava autonomní oblasti Valencie nevedla k paralelnímu systému biologického rozkladu;

               —

               porušení zásady proporcionality z důvodu uložené finanční opravy v rozsahu, v němž Komise jednak nestanovila skutečnou částku finančního rizika, které vzniklo EZOZF kvůli zjištěným domnělým protiprávnostem, a jednak z důvodu, že kontroly provedené španělskými orgány v oblasti stažení produktů jakožto krmiv byly značně rozsáhlejší než kontroly vyžadované právní úpravou Společenství;

               —

               podpůrně, částečná neopodstatněnost uložené finanční opravy.


title: Věc C-2/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 2. ledna 2017 – Instituto Nacional de la Seguridad Social v. Tesorería General de la Seguridad Social a Jesús Crespo Rey

text:
               3.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 104/33

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španělsko) dne 2. ledna 2017 – Instituto Nacional de la Seguridad Social v. Tesorería General de la Seguridad Social a Jesús Crespo Rey
   (Věc C-2/17)
   (2017/C 104/47)
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Tribunal Superior de Justicia de Galicia

      Účastníci původního řízení

      Odvolatel: Instituto Nacional de la Seguridad Social

      Odpůrci: Tesorería General de la Seguridad Social a Jesús Crespo Rey

      Předběžné otázky

               1)

               Musí být výraz „španělský příspěvkový základ, který je časově nejbližší referenčnímu období“, který je uveden v příloze XI [G.2] [Španělsko, odstavec 2] nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), vykládán tak, že nezahrnuje příspěvkové základy vycházející z použití španělského vnitrostátního právního ustanovení, podle něhož může migrující pracovník, jehož poslední skutečné příspěvky do španělského systému sociálního zabezpečení byly vyšší než minimální základy, po svém návratu podepsat dohodu o zachování příspěvků podle minimálních základů, zatímco kdyby nebyl migrujícím pracovníkem, bylo by mu umožněno ji podepsat podle vyšších základů?

               2)

               Bude-li odpověď na předchozí otázku kladná, je třeba v souladu s přílohou XI [G.2] [Španělsko, odstavec 2] nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 za vhodné prostředky k nápravě újmy způsobené migrujícímu pracovníkovi považovat zohlednění řádně aktualizovaných posledních skutečných příspěvků do španělského systému sociálního zabezpečení, jakož i to, že doba přispívání na základě dohody o zachování příspěvků se považuje za období, ke kterému se nepřihlíží, respektive za vyloučenou dobu?

      (1)  Úř. věst. 2004, L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72.


title: Věc F-29/10: Žaloba podaná dne 11. května 2010 — Lorenzo v. EHSV

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/59

         Žaloba podaná dne 11. května 2010 — Lorenzo v. EHSV
   (Věc F-29/10)
   2010/C 179/103
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Guillermo Lorenzo (Brusel, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)

      Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí o nezařazení žalobce mezi úředníky povýšené do platové třídy A 13 z titulu povyšování za rok 2009.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování EHVS, přijaté a zveřejněné dne 30. června 2009 o nezařazení jména žalobce na seznam úředníků povýšených do třídy A 13 z titulu povyšování za rok 2009;

               —

               případně zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování EHVS ze dne 5. února 2010, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem z titulu čl. 90 odst. 2 služebního řádu;

               —

               uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-491/09: Žaloba podaná dne 3. prosince 2009 — Španělsko v. Komise

text:
               13.2.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/44

         Žaloba podaná dne 3. prosince 2009 — Španělsko v. Komise
   (Věc T-491/09)
   2010/C 37/62
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise 2009/721/ES ze dne 24. září 2009, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), v rozsahu, ve kterém je předmětem této žaloby, a

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu své žaloby žalobce předkládá následující:

               1)

               Porušení, s ohledem na finanční opravu použitelnou na podporu produkce olivového oleje, čl. 7 odst. 4 nařízení 1258/1999 (1) a čl. 31 odst. 1 nařízení 1290/2005, (2) jelikož napadené rozhodnutí je uplatňuje nesprávně, vzhledem k tomu, že nesrovnalosti, o které se Komise opírá, aby odůvodnila finanční opravu, jsou nedostatečné.

               2)

               Neexistence nesrovnalostí uplatněných Komisí s ohledem na finanční opravu použitelnou na podporu a prémie pro bahnice a kozy, v důsledku čehož napadené rozhodnutí porušilo čl. 7 odst. 4 nařízení 1258/1999 a čl. 31 odst. 1 nařízení 1290/2005, jelikož tato ustanovení byla nesprávně použita. Španělsko uplatňuje, že kontroly namístě byly v průběhu retenčního období prováděny v souladu s čl. 24 odst. 2 nařízení č. 2419/2001 (3), a že problémy shledané Komisí s ohledem na registrační knihy zemědělců a nedostatek vyjádření inspektorů ohledně neprovedených registrací neovlivňují určení počtu zvířat, na které se vztahuje zemědělská podpora za celé retenční období.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. června 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. 1999, L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25, s. 414).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst., 2005, L 209, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 (Úř. věst. 2001,L 327, s. 11; Zvl. vyd. 03/34, s. 308).


title: Věc C-543/09: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Deutsche Telekom AG v. Spolková republika Německo ( „Elektronické komunikace — Směrnice 2002/22/ES — Článek 25 odst. 2 — Směrnice 2002/58/ES — Článek 12 — Poskytování informační služby o účastnických číslech a poskytování účastnických seznamů — Povinnost uložená podniku přidělujícímu telefonní čísla poskytnout jiným podnikům jeho údaje o účastnících třetích podniků, které má k dispozici“ )

text:
               2.7.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 194/5

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Deutsche Telekom AG v. Spolková republika Německo
   (Věc C-543/09) (1)

   (Elektronické komunikace - Směrnice 2002/22/ES - Článek 25 odst. 2 - Směrnice 2002/58/ES - Článek 12 - Poskytování informační služby o účastnických číslech a poskytování účastnických seznamů - Povinnost uložená podniku přidělujícímu telefonní čísla poskytnout jiným podnikům jeho údaje o účastnících třetích podniků, které má k dispozici)
   2011/C 194/05
   Jednací jazyk: němčina

      Předkládající soud

   Bundesverwaltungsgericht

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Deutsche Telekom AG

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Za přítomnosti: GoYellow GmbH, Telix AG

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht — Výklad čl. 25 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice „o univerzální službě“) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367) a článku 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice „o soukromí a elektronických komunikacích“) (Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) — Poskytování účastnických seznamů — Rozsah povinnosti uložené podniku přidělujícímu telefonní čísla účastníkům poskytnout jiným podnikům veškeré relevantní údaje pro vydání účastnického seznamu nebo pro informační službu o účastnických číslech — Údaje o účastnících třetích podniků

      Výrok

               1)

               Článek 25 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice „o univerzální službě“) musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy ukládaly podnikům, které přidělují telefonní čísla koncovým uživatelům, povinnost zpřístupnit podnikům, jejichž činnost spočívá v poskytování informační služby o veřejně přístupných účastnických číslech a poskytování účastnických seznamů, nejenom údaje o svých vlastních účastnících, ale i údaje o účastnících třetích podniků, které mají k dispozici.

               2)

               Článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice „o soukromí a elektronických komunikacích“) musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy ukládaly podniku, který zveřejňuje veřejně přístupné účastnické seznamy, povinnost poskytnout osobní údaje účastníků jiných poskytovatelů telefonických služeb, které má k dispozici, třetímu podniku, jehož činnost spočívá ve zveřejňování veřejně přístupných tištěných a elektronických účastnických seznamů či ve zpřístupňování takových seznamů prostřednictvím informačních služeb, bez toho, aby takové poskytnutí údajů záviselo na opětovném souhlasu účastníků, pokud byli posledně jmenovaní před prvním uvedením svých údajů ve veřejně přístupném účastnickém seznamu informováni o jeho účelu a o skutečnosti, že tyto údaje mohou být sděleny dalšímu poskytovateli telefonních služeb, a pokud je zaručeno, že uvedené údaje nebudou po jejich poskytnutí použity k jiným účelům, než pro které byly shromážděny za účelem jejich prvního zveřejnění.

      (1)  Úř. věst. C 80, 27.3.2010.


title: Věc C-190/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Barcelona (Španělsko) dne 15. dubna 2013 — Antonio Márquez Samohano v. Universitat Pompeu Fabra

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/4

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Barcelona (Španělsko) dne 15. dubna 2013 — Antonio Márquez Samohano v. Universitat Pompeu Fabra
   (Věc C-190/13)
   2013/C 189/08
   Jednací jazyk: španělština

      Předkládající soud

   Juzgado de lo Social de Barcelona

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Antonio Márquez Samohano

      Žalovaná: Universitat Pompeu Fabra

      Předběžné otázkys

               1)

               Je třeba ustanovení 5 rámcové dohody připojené ke směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o pracovních poměrech na dobu určitou vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako jsou články 48 a 53 Ley Orgánica 6/2001, de 21 de diciembre, de Universidades (zákon č. 6/2001 ze dne 21. prosince 2001 o univerzitách), která nestanoví časové omezení po sobě jdoucích pracovních smluv, když ve vnitrostátním právu neexistuje žádné opatření, které předchází zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou u vysokoškolských učitelů?

               2)

               Je třeba pojem „zaměstnanec v pracovním poměru na dobu neurčitou“ definovaný v ustanovení 3 rámcové dohody připojené ke směrnici 1999/70/ES vykládat v tom smyslu, že tato definice brání pravidlu, jako je druhý pododstavec odstavce 1 patnáctého dodatkového ustanovení Estatuto de los Trabajadores (zákoník práce), které stanoví, že jejich pracovní poměr může být ukončen, když zaměstnávající správní orgán přistoupí k obsazení zastávaného pracovního místa?

               3)

               Pakliže je ve vnitrostátním právu vhodným opatřením za účelem předcházení a sankcionování zneužití dočasných pracovních smluv v soukromém sektoru nárok zaměstnanců, kteří byli uznáni za zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou, na vyplacení odstupného, když je pracovní poměr ukončen z důvodů nespojených s jejich osobou, a ve veřejném sektoru přitom neexistuje žádné rovnocenné opatření, představuje vhodné opatření ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody připojené ke směrnici 1999/70/ES, aby byl tentýž nárok na vyplacení odstupného stanoveného zákonem pro zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou v soukromém sektoru přiznán zaměstnancům veřejné správy v pracovním poměru na dobu neurčitou?


title: Věc C-100/15 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. dubna 2016 – Netherlands Maritime Technology Association v. Evropská komise, Španělské království „Kasační opravný prostředek – Státní podpora – Systém předčasného odpisu nákladů některých aktiv pořízených prostřednictvím finančního leasingu – Rozhodnutí, kterým se konstatuje neexistence státní podpory – Nezahájení formálního vyšetřovacího řízení – Nedostatečnost a neúplnost přezkumu – Povinnost uvést odůvodnění – Selektivnost“

text:
               13.6.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 211/19

      Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 14. dubna 2016 – Netherlands Maritime Technology Association v. Evropská komise, Španělské království
      (Věc C-100/15 P) (1)

      („Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Systém předčasného odpisu nákladů některých aktiv pořízených prostřednictvím finančního leasingu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje neexistence státní podpory - Nezahájení formálního vyšetřovacího řízení - Nedostatečnost a neúplnost přezkumu - Povinnost uvést odůvodnění - Selektivnost“)
      (2016/C 211/23)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Netherlands Maritime Technology Association (zástupci: K. Struckmann, Rechtsanwalt, G. Forwood, Barrister)

         Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a P. Němečková, zmocněnci), Španělské království (zástupce: M. A. Sampol Pucurull, zmocněnec)

         Výrok

                  1)

                  Kasační opravný prostředek se zamítá.

                  2)

                  Společnost Netherlands Maritime Technology Association ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.

                  3)

                  Španělské království ponese vlastní náklady řízení.

         (1)  Úř. věst. C 127, 20.4.2015.


title: Věc T-184/06: Žaloba podaná dne 14. července 2006 – Komise v. Internet Commerce Network a Dane-Elec Memory

text:
               2.9.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 212/36

         Žaloba podaná dne 14. července 2006 – Komise v. Internet Commerce Network a Dane-Elec Memory
   (Věc T-184/06)
   (2006/C 212/65)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Ström, zmocněnec, ve spolupráci s P. Elvingerem, advokátem)

      Žalovaní: Internet Commerce Network a Dane-Elec Memory
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               svolat účastníky řízení a dosáhnout jejich smíření, nebo

               —

               prohlásit tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou, a

               —

               uložit společnosti Dane-Elec Memory, aby zaplatila Komisi částku 55 878 eur zvýšenou o úroky z prodlení na základě uskutečnění ručení na první požádání;

               —

               podpůrně, uložit společnosti ICN zaplatit Komisí vyplacenou zálohu ve výši 55 878 eur zvýšenou o úroky z prodlení, z důvodu neprovedení jejích smluvních závazků v rámci projektu Crossemarc;

               —

               uložit účastníku řízení, který nebude mít úspěch, náhradu nákladů řízení a výloh na základě čl. 69 odst. 2 jednacího řádu;

               —

               uložit prozatímní výkon rozsudku, který bude vydán, bez ohledu na opravné prostředky a bez složení jistoty;

               —

               vyhradit žalobkyni uplatnění jakýchkoli ostatních práv, žalobních důvodů a žalob, zejména právo zvýšit částku, jejíž platbu požaduje.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Evropské společenství zastoupené Evropskou Komisí uzavřelo dne 28. února 2001, mimo jiné se společností Internet Commerce Network (ICN), smlouvu IST-2000-25366, jejímž cílem bylo zavedení/provedení projektu „Cross-lingual Multi Agent Retail Comparison – Crossemarc“ v rámci programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace v oblasti technologií informační společnosti (IST) 1998-2002 (1). Písemným prohlášením o ručení podepsaným dne 1. září 2000 se společnost Dane-Elec Memory, mateřská společnost ICN, zaručila za smluvní závazky, ke kterým se ICN zavázala vůči Komisi v rámci smlouvy IST- 2000-25366.
   Záloha na platbu byla vyplacena Komisí stranám účastnícím se projektu, mezi kterými byla společnost ICN, prostřednictvím koordinátora NCSR „Demokritos“. Následně požádal koordinátor ICN o její příspěvek v souladu s úkoly definovanými v projektu. Jelikož příspěvek nebyl zaplacen a zástupce ICN informoval koordinátora o finančních potížích ICN, kontaktoval koordinátor společnost Dane-Elec Memory, ručitele závazků ICN. Vedoucí společnosti Dane-Elec Memory sdělil, že ICN odstoupí od projektu a vrátí zálohy. Jelikož koordinátor neobdržel písemné potvrzení tohoto odstoupení a závazku vrácení zálohy, zaslal spolu s Komisí ICN žádost o vrácení vyplacených záloh. Jelikož tato žádost zůstala bez odpovědi, byla Dane-Elec Memory zaslána žádost o poskytnutí finančního ručení v souladu se závazky vyplývajícími z prohlášení o ručení. Uvedená společnost odmítla poskytnout uvedené ručení s odůvodněním, že Komise neprokázala nesplnění smlouvy. Toto odmítnutí bylo potvrzeno, i když Komise svůj požadavek odůvodnila.
   Na základě rozhodčích doložek obsažených ve smlouvě IST-2000-25366 zavazující ICN vůči Komisi a v písemném prohlášení o ručení vystaveném Dane-Elec Memory ve prospěch Komise podala Komise tuto žalobu, kterou se domáhá, aby bylo Dane-Elec Memory uloženo zaplatit Komisi částku záloh vyplacených ICN, zvýšených o úroky z prodlení, na základě uskutečnění ručení na první požádání. Podpůrně se žalobkyně domáhá, aby bylo společnosti ICN uloženo vrátit zálohy vyplacené Komisí, zvýšené o úroky z prodlení, z důvodu neprovedení jejích smluvních závazků v rámci „projektu Crossemarc“.

      (1)  Výzva k vyjádření zájmu zveřejněná v Úř. věst. 1999, C 12, s. 5.