title: Věc T-143/11: Žaloba podaná dne 9. března 2011 — Consorzio vino Chianti Classico v. OHIM — Fédération française de rugby (Emblém s kresbou kohouta)

text:
               21.5.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 152/24

         Žaloba podaná dne 9. března 2011 — Consorzio vino Chianti Classico v. OHIM — Fédération française de rugby (Emblém s kresbou kohouta)
   (Věc T-143/11)
   2011/C 152/44
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Consorzio vino Chianti Classico (Radda in Chianti, Itálie) (zástupci: S. Corona a G. Ciccone, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fédération française de rugby (Paříž, Francie)

      Návrhová žádání

               —

               Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. ledna 2011 ve věci R 43/2010-4 a zabránit tomu, aby byla po dni podání námitek zapsána ochranná známka Společenství, přihlášená pod číslem 5713888;

               —

               podpůrně změnit výše uvedené rozhodnutí a zabránit tomu, aby bylo napadené označení zapsáno pro vína zařazená ve třídě 33; a

               —

               nařídit další účastnici řízení před odvolacím senátem, aby nesla vlastní náklady řízení a uhradila náklady řízení žalobkyně před námitkovým oddělením a odvolacím senátem.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „F.F.R“ s popisem „oranžově žlutá: číslo PMS 1235C; zlatá: číslo PMS 145C; červená: číslo PMS 1795C”, pro výrobky zařazené do třídy 33 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5713888

      Majitelka ochranných známek nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně

      Namítané ochranné známky nebo označení: Přihláška italské ochranné známky č. FI2007C00984 pro obrazovou (kolektivní) ochrannou známku „CONSORZIO VINO CHIANTI CLASSICO — CHIANTI CLASSICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Italská kolektivní ochranná známka zapsaná pod číslem 856049 pro obrazovou ochrannou známku „CHIANTI CLASSICO — CONSORZIO DEL MARCHIO STORICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Italská kolektivní ochranná známka zapsaná pod číslem 856219 pro obrazovou ochrannou známku „CHIANTI CLASSICO — CHIANTI CLASSICO — CONSORZIO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Italská kolektivní ochranná známka zapsaná pod číslem 1006311 pro obrazovou ochrannou známku „CHIANTI CLASSICO — SINCE 1716“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Italská kolektivní ochranná známka zapsaná pod číslem 856048 pro obrazovou ochrannou známku „CHIANTI CLASSICO — CONSORZIO DEL MARCHIO STORICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Ochranná známka Spojeného království zapsaná pod číslem 1215633 pro obrazovou ochrannou známku „CONSORTIO VINO CHIANTI CLASSICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; Německá a francouzská velmi známá ochranná známka „CHIANTI CLASSICO — CONSORZIO VINO CHIANTI CLASSICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33; a nezapsaná ochranná známka používaná v obchodním styku v Německu a ve Francii „CHIANTI CLASSICO — CONSORZIO VINO CHIANTI CLASSICO“, pro výrobky zařazené do třídy 33.

      Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek v plném rozsahu

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát: i) došel k nesprávnému závěru, že mezi napadeným označením a ochrannými známkami žalobkyně neexistuje nebezpečí záměny a dostatečně nezohlednil větší rozlišitelnost ochranných známek žalobkyně; ii) nezohlednil poškození ochranných známek žalobkyně a neoprávněný prospěch, jež by napadené označení získalo v případě, že by byl jeho zápis povolen; a iii) nezohlednil specifičnost případu spočívající v kolektivní povaze ochranné známky žalobkyně a v její institucionální funkcí, která ji činí jednou z nejdůležitějších značek státu.


title: Věc T-890/16: Žaloba podaná dne 12. prosince 2016 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland v. Komise

text:
               27.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/31

         Žaloba podaná dne 12. prosince 2016 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland v. Komise
   (Věc T-890/16)
   (2017/C 063/42)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Scandlines Danmark ApS (Kodaň, Dánsko), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburk, Německo) (zástupkyně: L. Sandberg Mørch, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. září 2016 (napadené rozhodnutí) týkající se jistých podpor poskytnutých některým třetím osobám v souvislosti s financováním koncepce, výstavby a provozu pevného spojení přes Fehmarnskou úžinu;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že potenciální nadměrná kompenzace zahrnutá v železničních poplatcích představuje existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi výstavby.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že bezúplatné užívání státního majetku představuje existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi výstavby.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že státní záruky pro dotyčnou třetí osobu představují existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi koncepce.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že kapitálové vklady představují existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi koncepce.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že státní půjčky představují existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi koncepce.

               6.

               Šestý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že státní podpora převyšující částku povolenou rozhodnutím o fázi koncepce představuje existující podporu.

               7.

               Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že daňové zvýhodnění představuje existující podporu povolenou rozhodnutím o fázi koncepce.

               8.

               Osmý žalobní důvod vychází z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že napadená opatření podpory pro fázi koncepce byla povolena rozhodnutím o fázi výstavby.

               9.

               Devátý žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila svou povinnost zahájit formální vyšetřovací řízení.

               10.

               Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění.


title: Věc C-523/07: Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájeno A ( Soudní spolupráce v občanských věcech — Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti — Nařízení (ES) č. 2201/2003 — Věcná působnost — Pojem občanskoprávní věci — Rozhodnutí o převzetí péče o děti a o jejich umístění mimo rodinu — Obvyklé bydliště dítěte — Zajišťovací opatření — Příslušnost )

text:
               20.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 141/14

         Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájeno A
   (Věc C-523/07) (1)

   („Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Věcná působnost - Pojem ‚občanskoprávní věci‘ - Rozhodnutí o převzetí péče o děti a o jejich umístění mimo rodinu - Obvyklé bydliště dítěte - Zajišťovací opatření - Příslušnost“)
   2009/C 141/22
   Jednací jazyk: finština

      Předkládající soud

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: A

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. d), čl. 8 odst. 1, čl. 13 odst. 1 a čl. 20 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti, uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243) — Výkon rozhodnutí ve formě jediného usnesení o okamžitém převzetí do péče a o umístění dítěte mimo vlastní rodinu v rámci opatření veřejného práva na ochranu dětí — Situace dítěte s trvalým bydlištěm v členském státě, které ovšem pobývá v jiném členském státě, aniž by tam mělo trvalé ubytování

      Výrok

               1)

               Článek 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán tak, že rozhodnutí, které nařizuje okamžité převzetí péče o dítě a jeho umístění mimo vlastní rodinu, spadá pod pojem „občanskoprávní věci“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud toto rozhodnutí bylo přijato v rámci pravidel veřejného práva na ochranu dítěte.

               2)

               Pojem „obvyklé bydliště“ podle čl. 8 odst. 1 nařízení č. 2201/2003 musí být vykládán v tom smyslu, že toto bydliště odpovídá místu, které vykazuje určitou integraci dítěte v rámci sociálního a rodinného prostředí. Za tímto účelem musí být přihlédnuto zejména k trvání, pravidelnosti, podmínkám a důvodům pobytu na území členského státu a přestěhování rodiny do tohoto státu, ke státní příslušnosti dítěte, k místu a podmínkám školní docházky, k jazykovým znalostem, jakož i k rodinným a sociálním vazbám dítěte v uvedeném státě. Vnitrostátnímu soudu přísluší určit místo obvyklého bydliště dítěte s přihlédnutím ke všem konkrétním skutkovým okolnostem v každém jednotlivém případě.

               3)

               O takovém zajišťovacím opatření, jakým je převzetí dětí do péče, může rozhodnout vnitrostátní soud podle článku 20 nařízení č. 2201/2003, jestliže jsou splněny následující podmínky:

                           —

                           dotčená opatření musí být naléhavá;

                           —

                           musí se týkat osob nacházejících se v dotyčném členském státě a

                           —

                           musí mít dočasnou povahu.

                     Přijetí uvedeného opatření i jeho závaznost jsou stanoveny v souladu s vnitrostátním právem. Po přijetí zajišťovacího opatření není vnitrostátní soud povinen postoupit věc soudu jiného členského státu, který je příslušný ve věci samé. Pokud to však vyžaduje nejlepší zájem dítěte, musí vnitrostátní soud, který předběžná či zajišťovací opatření přijal, informovat o jejich přijetí, přímo nebo prostřednictvím ústředního orgánu určeného podle článku 53 nařízení č. 2201/2003, příslušný soud jiného členského státu.

               4)

               Pokud soud jednoho členského státu není příslušný, prohlásí tento soud bez návrhu svou nepříslušnost, aniž by byl povinen postoupit věc jinému soudu. Pokud to však vyžaduje ochrana nejlepšího zájmu dítěte, je vnitrostátní soud, který bez návrhu prohlásil svou nepříslušnost, povinen informovat o tom, přímo nebo prostřednictvím ústředního orgánu určeného podle článku 53 nařízení č. 2201/2003, příslušný soud jiného členského státu.

      (1)  Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


title: Věc T-68/09: Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2014 – Soliver v. Komise „Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Evropský trh s automobilovým sklem — Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES — Dohody o rozdělení trhů a výměny citlivých obchodních informací — Nařízení (ES) č. 1/2003 — Jediné a trvající protiprávní jednání — Účast na protiprávním jednání“

text:
               24.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 421/27

         Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2014 – Soliver v. Komise
   (Věc T-68/09) (1)

   („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s automobilovým sklem - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Dohody o rozdělení trhů a výměny citlivých obchodních informací - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Jediné a trvající protiprávní jednání - Účast na protiprávním jednání“)
   2014/C 421/36
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Soliver NV (Roulers, Belgie) (zástupci: H. Gilliams, J. Bocken a T. Baumé, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, M. Kellerbauer a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. listopadu 2008 C (2008) 6815 v řízení podle článku článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.125 – automobilové sklo) ve znění rozhodnutí Komise C (2009) 863 final, rozsahu, v němž se týká žalobkyně a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni tímto rozhodnutím.

      Výrok rozsudku

               1)

               Ustanovení čl. 1 písm. d) a čl. 2 písm. d) rozhodnutí Komise C (2008) 6815 ze dne 12. listopadu 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.125 – Automobilové sklo), ve znění rozhodnutí Komise C (2009) 863 final ze dne 11. února 2009, se zrušují v rozsahu, v němž konstatují účast společnosti Soliver NV od 19. listopadu 2001 do 11. března 2003 na protiprávní kartelové dohodě na trhu s automobilovým sklem v Evropském hospodářské prostoru (EHP) a na základě toho uvedené společnosti ukládají pokutu ve výši 4 3 96  000 eur.

               2)

               Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc T-23/13: Žaloba podaná dne 16. ledna 2013 — Senz Technologies v. OHIM — Impliva (Deštníky)

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/19

         Žaloba podaná dne 16. ledna 2013 — Senz Technologies v. OHIM — Impliva (Deštníky)
   (Věc T-23/13)
   2013/C 101/42
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Senz Technologies BV (Delft, Nizozemí) (zástupci: W. Hoyng a C. Zeri, advokáti)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Impliva BV (Amsterodam, Nizozemí)

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. září 2012 ve věci R-2459/2010-3;

               —

               vyhověl argumentům žalobkyně předloženým před Tribunálem a prohlásit zápis zapsaného průmyslového vzoru Společenství č. 000579032-0002 za platný;

               —

               uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

      Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Průmyslový vzor „Deštníky“ — zapsaný průmyslový vzor č. 000579032-0002

      Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně

      Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Impliva BV

      Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na článcích 4 a 9 nařízení Rady č. 6/2002

      Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti

      Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání

      Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 a článku 6 ve spojení s čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 6/2002


title: Věc F-28/16: Žaloba podaná dne 2. června 2016 – ZZ v. Komise

text:
               16.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 296/45

         Žaloba podaná dne 2. června 2016 – ZZ v. Komise
   (Věc F-28/16)
   (2016/C 296/57)
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí žalované nepřijmout v přiměřené lhůtě opatření k provedení rozsudku ve věci F- 96/13 a zrušení rozhodnutí ze dne 22. prosince 2015, které tím, že jím byl žalobce se zpětnou účinností přeřazený z delegace pro západní břeh Jordánu a pásmo Gazy ve východním Jeruzalému na generální ředitelství pro mobilitu a dopravu, ředitelství Společné zdroje MOVE/ENER v Bruselu, představuje rozhodnutí potvrzující odmítnutí provedení výše uvedeného rozsudku

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušení rozhodnutí Komise nepřijmout opatření k provedení rozsudku ve věci F- 96/13 a zrušení rozhodnutí ze dne 22. prosince 2015 přidělit žalobce v zájmu služby se zpětnou účinností k 1. lednu 2013 z delegace Evropské unie pro západní břeh Jordánu a pásmo Gazy (východní Jeruzalém) na generální ředitelství pro mobilitu a dopravu (MOVE) v Bruselu, které je rozhodnutím čistě potvrzujícím a již téměř tři roky vykonaným;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-111/07: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2007 – Kerelov v. Komise (Veřejná služba — Zjevná nepřípustnost — Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně)

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/64

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 12. prosince 2007 – Kerelov v. Komise
   (Věc F-111/07)
   (Veřejná služba - Zjevná nepřípustnost - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně)
   (2008/C 64/106)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Georgi Kerelov (Pazardžik, Bulharsko) (zástupce: A. Kerelov, advokát)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět věci
   Jednak návrh na zrušení rozhodnutí EPSO ze dne 14.12.2006 nevyzvat žalobce k vyplnění přihlášky za účelem možné účasti ve výběrovém řízení, a jednak návrh na náhradu škody utrpěné žalobcem.
   Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.

               2)

               Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc T-89/09: Žaloba podaná dne 25. února 2009 — Pollmeier Massivholz v. Komise

text:
               6.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 129/14

         Žaloba podaná dne 25. února 2009 — Pollmeier Massivholz v. Komise
   (Věc T-89/09)
   2009/C 129/25
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Pollmeier Massivholz GmbH & Co. KG (Creuzburg, Německo) (zástupci: J. Heithecker a F. von Alemann, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 21. října 2008 v řízení „státní podpora N 512/2007 — Německo, Abalon Hardwood Hessen GmbH“;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 15. prosince 2008 v řízení „CP 195/2007 — Abalon Hardwood Hessen GmbH“;

               —

               uložit žalované náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobkyně podává žalobu proti rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2008 v řízení státní podpora N 512/2007 — Německo, Abalon Hardwood Hessen GmbH, jímž Komise nevznesla námitky ohledně několika podpůrných opatření ke zřízení nové pily ve prospěch Abalon Hardwood Hessen GmbH, bezprostřední konkurentky žalobkyně, jakož i proti rozhodnutí Komise ze dne 15. prosince 2008, jímž Komise zastavila řízení, které před ní dané souvislosti probíhalo o stížnosti CP 195/2007.
   Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně sedm žalobních důvodů.
   Zaprvé, napadená rozhodnutí porušují čl. 88 odst. 2 ES, čl. 3 ES a nařízení (ES) č. 659/1999 (1) tím, že žalovaná při svém posouzení oznámených podpůrných opatření nesprávně vycházela z právního stavu existujícího k okamžiku schválení těchto opatření a tím dospěla k výsledku, který je neslučitelný s objektivním právem.
   Zadruhé, žalobkyně pro případ, že by Soudní dvůr první žalobní důvod zamítl, podpůrně uvádí, že žalovaná porušila čl. 88 odst. 3 ES a nařízení č. 659/1999 tím, že provedla řízení pro přihlášené podpory podle čl. 4 nařízení č. 659/1999, třebaže dotčené podpory byly již udělené.
   Zatřetí, žalovaná porušila čl. 88 odst. 2 ES a čl. 3 ES tím, že navzdory vážným obtížím s posuzováním nezahájila formální vyšetřovací řízení.
   Začtvrté, žalovaná nesplnila svou povinnost řádného a nestranného přezkumu, neboť se očividně vůbec nezabývala řadou zásadních argumentů žalobkyně.
   Zapáté, nejsou napadená rozhodnutí dostatečně odůvodněna.
   Zašesté, porušila žalovaná právo žalobkyně na přiměřenou účast na řízení, tím, že ji neinformovala o druhu jí zvolených řízení.
   Zasedmé, žalovaná porušila čl. 87 odst. 1 a čl. 88 odst. 3 ES nesprávným výpočtem podpůrné hodnoty ručení.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES.


title: Věc T-429/15: Žaloba podaná dne 27. července 2015 – Monster Energy v. OHIM – Mad Catz Interactive (MAD CATZ)

text:
               28.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 320/37

         Žaloba podaná dne 27. července 2015 – Monster Energy v. OHIM – Mad Catz Interactive (MAD CATZ)
   (Věc T-429/15)
   (2015/C 320/54)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Monster Energy Company (Corona, Spojené státy) (zástupce: P. Brownlow, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Mad Catz Interactive, Inc. (San Diego, Spojené státy)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatel sporné ochranné známky: další účastnice řízení před odvolacím senátem

      Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „MAD CATZ“ – přihláška ochranné známky Společenství č. 11 390 846

      Řízení před OHIM: námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. května 2015 ve věci R 2176/2014-4

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil napadené rozhodnutí,

               —

               zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 23. června 2014 vydané v námitkovém řízení B 2 182 312,

               —

               zamítl přihlášku ochranné známky, která byla předmětem námitek, pokud jde o všechny výrobky zahrnuté do třídy 25,

               —

               uložil OHIM nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vzniklé žalobkyni.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,

               —

               porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009


title: Věc T-52/11: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2013 — Aecops v. Komise ( „ESF — Vzdělávací činnost — Snížení původně poskytnutého příspěvku — Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 — Promlčení — Právní jistota — Právo se v řízení účinně bránit — Přiměřená lhůta — Povinnost uvést odůvodnění“ )

text:
               1.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 156/39

         Rozsudek Tribunálu ze dne 19. dubna 2013 — Aecops v. Komise
   (Věc T-52/11) (1)

   (ESF - Vzdělávací činnost - Snížení původně poskytnutého příspěvku - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Promlčení - Právní jistota - Právo se v řízení účinně bránit - Přiměřená lhůta - Povinnost uvést odůvodnění)
   2013/C 156/70
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: původně J. da Cruz Vilaça a L. Pinto Monteiro, poté L. Pinto Monteiro, P. Farinha Alves a N. Morais Sarmento, avocats)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade a D. Recchia, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 27. října 2010, jímž se stanoví konečná částka výdajů, na které lze poskytnout pomoc z Evropského sociálního fondu (ESF) poskytnutou žalobkyni na vzdělávací činnosti rozhodnutím C(89) 570 ze dne 22. března 1989 za účelem financování vzdělávací činnosti (sp. zn. 89 0979 P3).

      Výrok rozsudku

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Sdružení Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 139, 7.5.2011.


title: Věc C-138/12: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad — Varna (Bulharsko) dne 15. března 2012 — Rusedespred OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

text:
               26.5.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 151/24

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad — Varna (Bulharsko) dne 15. března 2012 — Rusedespred OOD v. Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite
   (Věc C-138/12)
   2012/C 151/38
   Jednací jazyk: bulharština

      Předkládající soud

   Administrativen sad — Varna

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Rusedespred OOD

      Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto“ — Varna pri Tsentralno Upravlenie na Natsionalnata Agentsia za Prihodite

      Předběžné otázky

               1)

               Je osoba povinná k dani oprávněna na základě zásady daňové neutrality požadovat v rámci stanovené promlčecí lhůty vrácení chybně vyfakturované a nesplatné daně z přidané hodnoty, pokud je plnění, za které daň vyfakturovala, podle vnitrostátního práva osvobozeno od daně, ohrožení výběru daně je odstraněno a pravidlo upravující opravu faktur, které je stanoveno ve vnitrostátním zákoně, není použitelné?

               2)

               Brání společný systém daně z přidané hodnoty, jakož i zásady neutrality, efektivity a rovného zacházení odmítnutí — opírajícímu se o vnitrostátní ustanovení, kterým se provádí článek 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) — orgánu příslušného pro příjmy vrátit osobě povinné k dani daň z přidané hodnoty, kterou tato vyfakturovala na faktuře, pokud tato daň není splatná, protože se jedná o plnění osvobozené od daně, přesto však byla chybně vyfakturována, zaúčtována a zaplacena, jestliže pořizovateli nebo příjemci služby byl v souvislosti s tímto obratem již pravomocným výměrem daňové kontroly odmítnut nárok na odpočet daně s odůvodněním, že dodavatel nebo poskytovatel daň neoprávněně vyfakturoval?

               3)

               Může se osoba povinná k dani odvolat přímo na zásady, jimiž se řídí společný systém daně z přidané hodnoty, a to konkrétně na zásady daňové neutrality a efektivity, aby tím napadla vnitrostátní právní úpravu nebo její uplatňování daňovými orgány nebo soudy, která porušuje uvedené zásady, resp., aby napadla neexistenci vnitrostátní právní úpravy, která uvedené zásady porušuje?

      (1)  Úř. věst. L 347, s. 1


title: Věc F-53/09: Žaloba podaná dne 20. května 2009 — J v. Komise

text:
               1.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 180/64

         Žaloba podaná dne 20. května 2009 — J v. Komise
   (Věc F-53/09)
   2009/C 180/119
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: J (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobkyně uznat jako nemoc z povolání nemoc, kterou je postižena, jakož i rozhodnutí, že má zaplatit odměnu a výdaje lékaře, kterého určila, jakož i polovinu odměny a vedlejších výdajů třetího lékaře lékařské komise.

      Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí Komise zamítající žádost žalobkyně uznat jako nemoc z povolání podle článku 73 služebního řádu nemoc, kterou je postižena a která jí brání plnit její služební povinnosti;

               —

               zrušit rozhodnutí Komise, že má zaplatit odměnu a výdaje lékaře, kterého určila, jakož i polovinu odměny a vedlejších výdajů třetího lékaře lékařské komise;

               —

               uložit Komisi zaplatit žalobkyni symbolické jedno euro jako odškodnění za utrpěnou nemajetkovou újmu;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-268/11 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 26. května 2011 Evropskou komisí proti rozsudku vydanému dne 15. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-120/07, Strack v. Komise

text:
               6.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 232/31

         Kasační opravný prostředek podaný dne 26. května 2011 Evropskou komisí proti rozsudku vydanému dne 15. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-120/07, Strack v. Komise
   (Věc T-268/11 P)
   2011/C 232/56
   Jednací jazyk: němčina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)

      Další účastník řízení: Guido Strack (Kolín nad Rýnem, Německo)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatel navrhuje, aby Soud:

               —

               zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 15. března 2011 ve věci F-120/07, Strack v. Komise;

               —

               uložil oběma účastníkům řízení, aby nesli vlastní náklady řízení v prvním stupni, jakož i řízení o tomto opravném prostředku.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody kasačního opravného prostředku.

               1)

               První důvod kasačního opravného prostředku: porušení práva Unie při výkladu článku 4 přílohy V Služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“)
               Zaprvé Soud pro veřejnou službu (dále jen „SVS“) vyložil v rozporu s právem Unie a ustálenou judikaturou čl. 4 odst. 1 přílohy V služebního řádu tak, jako by neupravoval převod nároků na dovolenou v případě dlouhodobého onemocnění.

               2)

               Druhý důvod kasačního opravného prostředku: porušení práva Unie nesprávným právním posouzením působnosti a právních účinků čl. 1 písm. e) odst. 2 služebního řádu
               Zadruhé SVS vyložil nesprávně rovněž v rozporu s právem Unie a bez odůvodnění působnost čl. 1 písm. e) odst. 2 služebního řádu tak, že pokud jde o pracovní podmínky týkající se ochrany zdraví, mají orgány všeobecnou povinnost zajistit zaměstnancům alespoň standardy upravené směrnicemi přijatými na základě článku 153 SFEU. Cílem čl. 1 písm. e) odst. 2, který byl do služebního řádu vložen v rámci reformy služebního řádu v roce 2004, je však pouze odstranění mezery ve služebním řádu, spočívající v chybějících technických ustanoveních na ochranu zdraví a bezpečnosti zaměstnanců v sídle institucí (např. protipožární ochrana, škodlivé látky, odvětrávání, ergonomie atd.). Služební řád tak nyní umožňuje, aby se uplatnily minimální technické standardy ve směrnicích, resp. při jejich provedení do vnitrostátního práva. Ustanovení se však nemůže a nemá týkat pracovních podmínek vyčerpávajícím způsobem upravených zákonodárcem služebního řádu, jež se týkají převodu dovolené a náhrady za nevyčerpanou dovolenou. SVS tím, že dospěl k tomuto výsledku, porušil nejen příslušná ustanovení služebního řádu a judikaturu Soudu, ale také zásadu právní jistoty.

               3)

               Třetí důvod kasačního opravného prostředku: porušení procesních pravidel
               Zatřetí SVS porušil procesní pravidla tím, že jako první žalobní důvod přezkoumal bez návrhu porušení čl. 1 písm. e) odst. 2 služebního řádu a de facto zrušil platnost ustanovení služebního řádu, aniž byla vznesena námitka protiprávnosti a Rada a Parlament Evropské unie měly možnost vstoupit do řízení.


title: Věc T-80/09 P: Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2011 — Komise v. Q ( „Kasační opravný prostředek — Veřejná služba — Úředníci — Vzájemný kasační opravný prostředek — Psychické obtěžování — Článek 12 služebního řádu — Sdělení o politice v oblasti psychického obtěžování — Povinnosti orgánů poskytnout pomoc — Článek 24 služebního řádu — Rozsah — Žádost o pomoc — Předběžné opatření o přeložení — Povinnost řádné péče — Odpovědnost — Žaloba na náhradu škody — Soudní přezkum v plné jurisdikci — Podmínky provedení — Zpráva o vývoji služebního postupu — Žaloba na neplatnost — Právní zájem na podání žaloby“ )

text:
               27.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 252/32

         Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2011 — Komise v. Q
   (Věc T-80/09 P) (1)

   (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Vzájemný kasační opravný prostředek - Psychické obtěžování - Článek 12 služebního řádu - Sdělení o politice v oblasti psychického obtěžování - Povinnosti orgánů poskytnout pomoc - Článek 24 služebního řádu - Rozsah - Žádost o pomoc - Předběžné opatření o přeložení - Povinnost řádné péče - Odpovědnost - Žaloba na náhradu škody - Soudní přezkum v plné jurisdikci - Podmínky provedení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby)
   2011/C 252/75
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: V. Joris, D. Martin a B. Eggers, zmocněnci)

      Další účastník řízení: Q (Domsjö, Švédsko) (zástupci: S. Rodrigues a Y. Minatchy, advokáti)

      Předmět

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2008, Q v. Komise (F-52/09, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.

      Výrok

               1)

               Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2008, Q v. Komise (F-52/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) se zrušuje v rozsahu, v němž se v bodě 2 jeho výroku ukládá Komisi Evropských společenství zaplatit Q odškodnění ve výši 500 eur, jakož i částku 15 000 eur jakožto odškodnění nemajetkové újmu utrpěné Q v důsledku údajného opožděného zahájení správního šetření, a v rozsahu, v němž bylo v bodech 147 až 189 odůvodnění rozhodnuto o „výtce psychického obtěžování, kterou uplatňovala [Q]“ a v němž se v bodě 230 odůvodnění konstatuje, že již není třeba rozhodovat o návrhu na zrušení posudků o vývoji jejího služebního postupu pro období od 1. ledna do 31. října a od 1. listopadu do 31. prosince 2003, a proto se žaloba v bodě 3 výroku ve zbývající části zamítá.

               2)

               Kasační opravný prostředek a vzájemný kasační opravní prostředek se ve zbývající části zamítají.

               3)

               Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu, aby rozhodl o návrhových žádáních směřujících ke zrušení výše uvedených posudků o vývoji služebního postupu, jakož i o částce, kterou je Komise povinna zaplatit Q z důvodu jediné nemajetkové újmy utrpěné v důsledku odmítnutí Komise přijmout přechodné opatření o přeložení.

               4)

               O nákladech řízení bude rozhodnuto později.

      (1)  Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


title: Věc C-445/13 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 6. srpna 2013 společností Voss of Norway ASA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 28. května 2013 ve věci T-178/11, Voss of Norway ASA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

text:
               23.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 344/40

         Kasační opravný prostředek podaný dne 6. srpna 2013 společností Voss of Norway ASA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 28. května 2013 ve věci T-178/11, Voss of Norway ASA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
   (Věc C-445/13 P)
   2013/C 344/70
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Voss of Norway ASA (zástupci: F. Jacobacci, B. La Tella, advokáti)

      Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

   Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 (T-178/11);

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Svým kasačním opravným prostředkem se společnost Voss of Norway ASA (dále jen „Voss“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie (dále jen „Tribunál“) ze dne 28. května 2013 ve věci T-178/11 (dále jen „napadený rozsudek“), jímž Tribunál zamítl žalobu společnosti Voss na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 12. ledna 2011 ve věci R 785/2010-1 (dále jen „sporné rozhodnutí“), kterým bylo vyhověno návrhu společnosti Nordic Spirit na prohlášení ochranné známky Společenství přihlášené společností Voss dne 3. prosince 2004 za neplatnou.
   Kasační opravný prostředek se zakládá na třech důvodech:

                     První důvod kasačního opravného prostředku: v napadeném rozsudku není zohledněn druhý žalobní důvod společnosti Voss uplatněný před Tribunálem, totiž že před odvolacím senátem došlo k obrácení důkazného břemene

               Tribunál neposoudil, zda se odvolací senát dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s procesní otázkou důkazního břemene. Tento žalobní důvod má v právu ochranných známek Společenství sám o sobě všeobecný význam. Tento případ obráceného důkazního břemene — jenž porušuje obecné právní zásady — by se mohl stát součástí příslušné judikatury. Již z tohoto důvodu mělo být rozhodnutí odvolacího senátu zrušeno stejně jako napadený rozsudek.

                     Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál rovněž chybně přesunul důkazní břemeno

               Tribunál rovněž přesunul důkazní břemeno, jež leželo výlučně na straně společnosti Nordic Spirit AB coby účastnice řízení o zrušení ochranné známky zpochybňující platnost zapsané ochranné známky Společenství, na společnost Voss, pokud šlo o předložení konkrétních důkazů, že trojrozměrná ochranná známka společnosti Voss má rozlišovací způsobilost. Tribunál za tím účelem citoval judikaturu týkající se přihlášek ochranných známek a nezapsaných ochranných známek, jimž na rozdíl od trojrozměrné ochranné známky Společenství, jejímž majitelem je společnost Voss, nesvědčí domněnka platnosti. To je zřetelným porušením pravidel zaručujících spravedlivý proces, článku 99 nařízení o ochranné známce Společenství (1) a pravidla 37 písm. b) bodu iv) prováděcího nařízení o ochranné známce Společenství (2), které samo o sobě stačí ke zrušení sporného rozhodnutí.

                     Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné vymezení pravidel a zvyklostí v daném odvětví, což je porušením čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství

               Tribunál v bodě 45 správně uvedl, že je nezbytné určit, zda se sporná ochranná známka Společenství podstatným způsobem odchyluje od pravidel a zvyklostí v příslušném odvětví. Při zjišťování, zda má trojrozměrná ochranná známka rozlišovací způsobilost, tedy musí být předně zkoumána „pravidla v daném odvětví“, aby pak bylo možné určit, zda je spotřebitel schopen odlišit konkrétní trojrozměrnou známku od jiných podniků.
               Toto zkoumání ze strany Tribunálu Určení však zdaleka nelze považovat za řádně odůvodněné vymezení „pravidel“ v odvětví nápojů. Indicie určené Tribunálem ohledně pravidel v daném odvětví, jsou zaprvé nesprávné (zmínka o neexistující „válcovité části“) a natolik vágní a obecné, že kdyby se měly uplatnit, žádná nápojová lahev by kritéria rozlišovací způsobilosti nikdy nesplnila (ani věhlasná láhev Coca-Cola, pokud by byla předmětem návrhu na zrušení). Zrušovací oddělení naproti tomu pravidla v daném odvětví definovalo správně.
               Odvolací senát dále v bodě 36 rozhodnutí R 2465/2011-2 ze dne 1. února 2012 (Freixenet/OHIM) určil, že „ani průzkumový referent ani senát předtím nepředložili dokumenty, jež by obsahovaly údaje o situaci na trhu ke dni přihlášky, a
                     nezjišťovali ani neuvedli konkrétní příklady totožných či podobných lahví obvykle používaných v daném odvětví před uvedeným datem. Toto opomenutí je dostatečným důvodem pro to, aby bylo odvolání vyhověno
                  “. Tribunál, který opomněl uvést konkrétní příklady norem v daném odvětví, tak jasně porušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.

                     Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nesprávné právní posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky společnosti Voss ve tvaru lahve — porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství

               Z použitelné judikatury týkající se rozlišovací způsobilosti vyplývá, že ochranná známka musí být chápána a posuzována jako celek a že posouzení jednotlivých prvků pouze přispívá k celkovému posouzení, ale nemůže je nahrazovat. V napadeném rozsudku Tribunál pouze vyhodnotil jednotlivé prvky zvlášť a neposoudil ochrannou známku jako celek.
               Tribunál se tak při zjišťování rozlišovací způsobilosti ochranné známky dopustil nesprávného právního posouzení, neboť nezvážil — jak se po něm požadovalo — celkový dojem, jaký ochranná známka budí, ale postupoval nesprávně, když ochrannou známku rozdělil na jednotlivé prvky a každý z nich shledal jaksi původním.

                     Pátý důvod kasačního opravného prostředku: závažné zkreslení důkazů při porovnávání trojrozměrné ochranné známky s dvojrozměrným prvkem a při určování pravidel a zvyklostí v daném odvětví

               Prohlášení, že „velká většina lahví na trhu má válcovitou část“ a že „lahve jsou k dispozici ve všech tvarech a velikostech“, jsou obě hrubě nesprávná a Tribunál je přesto výslovně či nepřímo zopakoval, na základě čehož pak žalobu na zrušení rozhodnutí odvolacího senátu zamítl, což představuje závažné zkreslení skutkového stavu či důkazů, a tudíž nesprávné právní posouzení.

                     Šestý důvod kasačního opravného prostředku: rozhodnutí Tribunálu v podstatné míře brání zápisu trojrozměrných ochranných známek Společenství, což je porušením čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství ve spojení s jeho článkem 4

               Výsledkem úvah Tribunálu je, že je v zásadě nemožné, aby měl obal výrobku rozlišovací způsobilost zároveň jako celek i jako soubor jednotlivých prvků. Praktickým výsledkem je, že žádný obal výrobku nemůže nikdy splnit kritéria rozlišovací způsobilosti stanovená napadeným rozsudkem, což je v rozporu s účelem nařízení o ochranné známce Společenství.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L11, s. 1, nahrazené nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)

      (2)  Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1)


title: Věc F-75/11: Žaloba podaná dne 28. července 2011 — ZZ v. Rada

text:
               15.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 305/11

         Žaloba podaná dne 28. července 2011 — ZZ v. Rada
   (Věc F-75/11)
   2011/C 305/13
   Jednací jazyk: francouzština

      Účastníci řízení

      Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal a S. Orlandi, advokáti)

      Žalovaná: Rada Evropské unie

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o nepovýšení žalobce do platové třídy AST 7 v povyšovacím řízení za rok 2007.

      Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 18. dubna 2011 o zamítnutí stížnosti žalobce směřující proti rozhodnutí o jeho nepovýšení do platové třídy AST 7 v povyšovacím řízení za rok 2007;

               —

               v případě potřeby zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o nepovýšení žalobce do platové třídy AST 7 v povyšovacím řízení za rok 2007;

               —

               uložit Radě náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-135/14: Žaloba podaná dne 25. listopadu 2014 – ZZ v. EMA

text:
               19.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 16/50

      Žaloba podaná dne 25. listopadu 2014 – ZZ v. EMA
      (Věc F-135/14)
      (2015/C 016/75)
      Jednací jazyk: angličtina

         Účastníci řízení

         Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot, advokáti)

         Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)

         Předmět a popis sporu

      Zrušení rozhodnutí přeložit žalobce do dočasné výslužby

         Návrhová žádání žalobce

                  —

                  zrušit rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky ze dne 31. ledna 2014 přeložit žalobce do dočasné výslužby od 1. února 2014 až do údajného uplynutí jeho smlouvy dne 15. března 2014, společně s dopisem ze dne 14. března 2014, jenž měl údajně „vysvětlit“ důvod pro jeho přeložení do dočasné výslužby;

                  —

                  v případě nutnosti zrušit rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky ze dne 15. srpna 2014, jímž se zamítá žalobcova stížnost ze dne 24. dubna 2014 proti výše uvedeným rozhodnutím;

                  —

                  nahradit žalobci nemajetkovou újmu, jejíž výše se odhaduje na 20 000 eur;

                  —

                  uložit Evropské agentuře pro léčivé přípravky náhradu všech nákladů řízení vynaložených žalobcem.


title: Věc C-71/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2009 Comitato Venezia vuole vivere proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 28. listopadu 2008 ve spojených věcech T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Hotel Cipriani SpA a další v. Komise

text:
               16.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/20

         Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2009 Comitato „Venezia vuole vivere“ proti rozsudku Soudu prvního stupně (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 28. listopadu 2008 ve spojených věcech T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Hotel Cipriani SpA a další v. Komise
   (Věc C-71/09 P)
   2009/C 113/41
   Jednací jazyk: italština

      Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Comitato „Venezia vuole vivere“ (zástupce: A. Vianello, advokát)

      Další účastníci řízení: Hotel Cipriani SpA, Società Italiana per il gas SpA (Italgas), Italská republika, Coopservice — Servizi di fiducia Soc. coop. rl, Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek

               —

               vyhovět projednávanému kasačnímu opravnému prostředku;

               —

               a v důsledku toho zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství (šestého rozšířeného senátu) ze dne 28. září 2008 ve spojených věcech T-254/00, T-270/00 a T-277/00, Comitato „Venezia vuole vivere“ v. Komise Evropských Společenství, který byl doručen dne 3. prosince 2008, jakož i rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 (1), a podpůrně článek 5 tohoto rozhodnutí v rozsahu, v němž zakládá povinnost k navrácení sporných sociálních příspěvků a stanoví, že kromě této částky je třeba zaplatit úroky za dotčené období;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Comitato „Venezia vuole vivere“ opírá svůj kasační opravný prostředek o šest důvodů.
   V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení ve formě porušení čl. 87 odst. 1 ES a porušil povinnost uvést odůvodnění podle článku 253 ES. Obzvláště Soud v napadeném rozsudku nezkoumá přiměřeně argument týkající se vyrovnávací povahy podpor, které jsou předmětem rozhodnutí, stejně jako argument ohledně vlivu těchto podpor na trh; navíc porušuje zásady zákazu diskriminace a rovného zacházení při přezkumu postavení městských podniků s ohledem na žalující podniky.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení čl. 86 odst. 2 ES, a zejména z neprovedení přezkumu použitelnosti výjimky pro podniky, které jsou pověřeny službami obecného hospodářského zájmu, na projednávaný případ. Tento přezkum byl nicméně proveden ve vztahu k městským podnikům.
   Třetím důvodem kasačního opravného prostředku, kterým se uplatňuje porušení čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, je napadán závěr o neomezené posuzovací pravomoci Komise ohledně použitelnosti výjimky při regionálních obtížích, který je zastáván v napadeném rozsudku, a neprovedení přiměřeného přezkumu zvláštního skutkového stavu projednávaného případu.
   Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku napadá navrhovatel porušení čl. 87 odst. 3 písm. d) ES, a zejména skutečnost, že Consorzio Venezia Nuova byla přiznána kulturní výjimka a ve vztahu k dalším podnikům nebyl proveden žádný přezkum.
   Pátým důvodem kasačního opravného prostředku vytýká navrhovatel, že za porušení článků 1 a 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (2) ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] Smlouvy o ES, nebyla zohledněna okolnost, že mezi vytýkanými úlevami (po červnu 1994) a předchozí právní úpravou (z roku 1973) existovala kontinuita.
   Šestým důvodem kasačního opravného prostředku se obrací proti automatizmu příkazu k navrácení, který porušuje článek 14 nařízení č. 659/1999.

      (1)  Rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích (Úř. věst. L 150, s. 50).

      (2)  Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.


title: Věc C-42/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 28. ledna 2013 — Cartiera dell’Adda SpA, Cartiera di Cologno SpA v. CEM Ambiente SpA

text:
               6.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 101/11

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 28. ledna 2013 — Cartiera dell’Adda SpA, Cartiera di Cologno SpA v. CEM Ambiente SpA
   (Věc C-42/13)
   2013/C 101/23
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Cartiera dell’Adda SpA, Cartiera di Cologno SpA

      Žalovaný: CEM Ambiente SpA

      Předběžné otázky

               1)

               Brání právo Společenství takovému výkladu, podle kterého v případě, že podnik účastnící se nabídkového řízení nepředložil při podání žádosti o účast prohlášení týkající se neexistence řízení a odsouzení ve vztahu k jeho technickému řediteli, stanovených v čl. 38 odst. 1 písm. b) a c) legislativního nařízení 163/2006, musí veřejný zadavatel nařídit vyloučení tohoto podniku z nabídkového řízení i tehdy, když daný podnik náležitým způsobem prokáže, že uvedení funkce technický ředitel je pouze důsledkem faktické chyby?

               2)

               Brání právo Společenství takovému výkladu, podle kterého v případě, že podnik účastnící se nabídkového řízení předložil platný a náležitý důkaz o tom, že subjekty, od kterých se vyžaduje prohlášení uvedené v čl. 38 odst. 1 písm. b) a c), nepodléhají řízením a odsouzením uvedeným v tomto článku, musí veřejný zadavatel nařídit vyloučení tohoto podniku z nabídkového řízení v důsledku nedodržení ustanovení lex specialis, na základě kterého se nabídkové řízení vyhlásilo?


title: Věc C-354/10: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. března 2012 — Evropská komise v. Řecká republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Státní podpory — Rezervní fond osvobozený od zdanění — Neslučitelnost se společným trhem — Navrácení — Nevyhovění rozhodnutí“ )

text:
               21.4.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 118/2

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. března 2012 — Evropská komise v. Řecká republika
   (Věc C-354/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpory - Rezervní fond osvobozený od zdanění - Neslučitelnost se společným trhem - Navrácení - Nevyhovění rozhodnutí)
   2012/C 118/03
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a B. Stromsky, zmocněnci)

      Žalovaná: Řecká republika (zástupci: P. Mylonopoulos a K. Boskovits, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí opatření nezbytných k navrácení podpor, o kterých bylo rozhodnuto, že jsou protiprávní a neslučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 1 odst. 1 (s výjimkou podpor uvedených v odstavci 2 a v článcích 2 a 3) rozhodnutí Komise (C(2007) 3251) ze dne 18. července 2007 o rezervním fondu osvobozeném od zdanění (státní podpora C 37/05), ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Řecká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala všechna nezbytná opatření k tomu, aby v souladu s čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise 2008/723/ES ze dne 18. července 2007 o státní podpoře C 37/05 (ex NN 11/04) poskytnuté Řecku — Rezervní fond osvobozený od zdanění byly navráceny podpory, o kterých bylo rozhodnuto, že jsou protiprávní a neslučitelné se společným trhem, s výjimkou podpor uvedených v čl. 1 odst. 2, jakož i v článcích 2 a 3 tohoto rozhodnutí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 až 6 uvedeného rozhodnutí.

               2)

               Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


title: Věc C-56/09: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma — Itálie) — Emiliano Zanotti v. Agenzia delle Entrate — Ufficio Roma 2 ( „Volný pohyb služeb — Občanství Unie — Články 18 ES a 49 ES — Vnitrostátní právní úprava daně z příjmů — Právo na odpočet celkových poplatků za vzdělání od hrubé daně ve výši pevné procentní sazby — Univerzitní kurz navštěvovaný v jiném členském státě — Uložení kvantitativního omezení — Odpočet nepřesahující maximální výši stanovenou pro daně a poplatky odváděné za podobné služby poskytované tuzemskými veřejnoprávními univerzitami — Uložení územního omezení — Odpočet nepřesahující maximální výši stanovenou pro daně a poplatky odváděné za podobné služby poskytované tuzemskou veřejnoprávní univerzitou, která se nachází nejblíže místa, kde je poplatník daňovým rezidentem“ )

text:
               3.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 179/9

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Roma — Itálie) — Emiliano Zanotti v. Agenzia delle Entrate — Ufficio Roma 2
   (Věc C-56/09) (1)

   („Volný pohyb služeb - Občanství Unie - Články 18 ES a 49 ES - Vnitrostátní právní úprava daně z příjmů - Právo na odpočet celkových poplatků za vzdělání od hrubé daně ve výši pevné procentní sazby - Univerzitní kurz navštěvovaný v jiném členském státě - Uložení kvantitativního omezení - Odpočet nepřesahující maximální výši stanovenou pro daně a poplatky odváděné za podobné služby poskytované tuzemskými veřejnoprávními univerzitami - Uložení územního omezení - Odpočet nepřesahující maximální výši stanovenou pro daně a poplatky odváděné za podobné služby poskytované tuzemskou veřejnoprávní univerzitou, která se nachází nejblíže místa, kde je poplatník daňovým rezidentem“)
   2010/C 179/14
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Commissione tributaria provinciale di Roma

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Emiliano Zanotti

      Žalovaná: Agenzia delle Entrate — Ufficio Roma 2

      Předmět věci

   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Commissione tributaria provinciale di Roma — Výklad článků 149 ES a 151 ES — Vnitrostátní právní předpisy v oblasti daně z příjmů — Odpočet výdajů na absolvování středoškolských a univerzitních vzdělávacích kurzů uskutečněných v zahraničí od hrubé daně ze zdanitelných příjmů — Omezení

      Výrok

               1)

               Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu:

                           —

                           že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví pro daňové poplatníky možnost odečíst od hrubé daně poplatky za univerzitní vzdělávací kurzy poskytované univerzitními zařízeními, jež se nacházejí na území tohoto členského státu, ale které tuto možnost obecně vylučují u poplatků za univerzitní vzdělávání, jež byly uhrazeny v soukromém univerzitním zařízení, které se nachází v jiném členském státě;

                           —

                           že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví pro daňové poplatníky možnost odečíst od hrubé daně poplatky za univerzitní vzdělávací kurzy, které byly zaplaceny v soukromém univerzitním zařízení, jež se nachází v jiném členském státě, v mezích maximální výše stanovené u odpovídajících poplatků upravených za navštěvování podobných kurzů organizovaných tuzemskou veřejnoprávní univerzitou, která se nachází nejblíže místa, kde je poplatník daňovým rezidentem.

               2)

               Článek 18 ES musí být vykládán v tom smyslu:

                           —

                           že brání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví pro daňové poplatníky možnost odečíst od hrubé daně poplatky za univerzitní vzdělávací kurzy poskytované zařízeními, jež se nacházejí na území tohoto členského státu, ale které tuto možnost obecně vylučují u poplatků za univerzitní vzdělávání, jež byly uhrazeny v univerzitním zařízení, které se nachází v jiném členském státě;

                           —

                           že nebrání vnitrostátním právním předpisům, které stanoví pro daňové poplatníky možnost odečíst od hrubé daně poplatky za univerzitní vzdělávací kurzy, které byly zaplaceny v univerzitním zařízení, které se nachází v jiném členském státě, v mezích maximální výše stanovené u odpovídajících poplatků upravených za navštěvování podobných kurzů organizovaných tuzemskou veřejnoprávní univerzitou, která se nachází nejblíže místa, kde je poplatník daňovým rezidentem.

      (1)  Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


title: Věc C-269/13 P: Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. dubna 2014 – Acino AG v. Komise „Kasační opravný prostředek — Humánní léčivé přípravky — Pozastavení uvádění některých šarží léčivých přípravků obsahujících účinnou látku klopidogrel na trh a jejich stažení — Změna registrací — Zákaz uvádění na trh — Nařízení (ES) č. 726/2004 a směrnice 2001/83/ES — Zásada předběžné opatrnosti — Proporcionalita — Povinnost uvést odůvodnění“

text:
               10.6.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 175/14

         Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. dubna 2014 – Acino AG v. Komise
   (Věc C-269/13 P) (1)

   („Kasační opravný prostředek - Humánní léčivé přípravky - Pozastavení uvádění některých šarží léčivých přípravků obsahujících účinnou látku klopidogrel na trh a jejich stažení - Změna registrací - Zákaz uvádění na trh - Nařízení (ES) č. 726/2004 a směrnice 2001/83/ES - Zásada předběžné opatrnosti - Proporcionalita - Povinnost uvést odůvodnění“)
   2014/C 175/16
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Acino AG (zástupci: R. Buchner a E. Burk, Rechtsanwälte)

      Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: M. Šimerdová a B.-R. Killmann, zmocněnci)

      Předmět věci

   Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 7. března 2013, Acino v. Komise (T-539/10) v rozsahu, ve kterém Tribunál zamítl návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 2203, C(2010) 2205, C(2010) 2210 a C(2010) 2218 ze dne 29. března 2010, jakož i rozhodnutí Komise C(2010) 6430, C(2010) 6432, C(2010) 6434 a C(2010) 6435 ze dne 16. září 2010 o pozastavení uvádění humánních léčivých přípravků obsahujících účinnou látku klopidogrel a vyráběných v určité provozovně na trh, o stažení některých šarží těchto léčivých přípravků z trhu, o změně registrací, jakož i zákazu uvádění uvedených léčivých přípravků na trh – Zásada předběžné opatrnosti – Proporcionalita – Povinnost uvést odůvodnění

      Výrok

               1)

               Kasační opravný prostředek se zamítá.

               2)

               Společnosti Acino AG se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 215, 27.7.2013.


               5.11.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 366/11

         Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur dne 13. dubna 2015 ve věci De Nederlandsche Bank N.V. v. the Depositors' and Investors' Guarantee Fund (TIF)
   (Věc E-9/15)
   (2015/C 366/08)
   Dopisem ze dne 13. dubna 2015, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 17. dubna 2015, požádal islandský soud Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci De Nederlandsche Bank NV v. the Depositors' and Investors' Guarantee Fund (TIF) ohledně následujících otázek:

               1.

               Je slučitelné s ustanoveními Dohody o EHP, a zejména s čl. 7 odst. 1 směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby byly v případě systémové krize povinnosti předfinancovaného systému pojištění vkladů omezeny na jeho aktiva v době, kdy se vklady stanou nedisponibilními ve smyslu čl. 1 odst. 3 směrnice a kdy aktiva nepostačují k uspokojení nároků každého vkladatele do výše 20 000 EUR?

               2.

               Je slučitelné s ustanoveními směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby v návaznosti na systémovou krizi členský stát vydal právní předpisy nebo regulatorní akty, kterými povolí předfinancovanému systému pojištění vkladů zavést nové oddělení nebo účet pro výběr pojistného a rozhodnout o tom, že dané pojistné bude plynout do tohoto nového oddělení nebo na tento nový účet za účelem vytvoření fondu, jehož výhradním smyslem bude zvládnutí potenciálních výkyvů v budoucnu a jenž nebude k dispozici pro platby v rámci dřívějších povinností?

               3.

               Je slučitelné s článkem 11 směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby vnitrostátní systém pojištění vkladů (tj. TIF) provádějící platby z pojištění nabyl práv nad rámec svého práva převzít nároky vkladatelů v likvidačním řízení ve výši, která se rovná jeho platbám z fondu?


title: Věc C-318/07: Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. ledna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hein Persche v. Finanzamt Lüdenscheid ( Volný pohyb kapitálu — Daň z příjmů — Odpočitatelnost darů zařízením sledujícím obecně prospěšné cíle — Omezení odpočitatelnosti na dary poskytnuté vnitrostátním zařízením — Věcné dary — Směrnice 77/799/EHS — Vzájemná pomoc mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní )

text:
               21.3.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/8

         Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. ledna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Hein Persche v. Finanzamt Lüdenscheid
   (Věc C-318/07) (1)

   („Volný pohyb kapitálu - Daň z příjmů - Odpočitatelnost darů zařízením sledujícím obecně prospěšné cíle - Omezení odpočitatelnosti na dary poskytnuté vnitrostátním zařízením - Věcné dary - Směrnice 77/799/EHS - Vzájemná pomoc mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní“)
   (2009/C 69/11)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Bundesfinanzhof
   Účastníci původního řízení

      Žalobce: Hein Persche

      Žalovaný: Finanzamt Lüdenscheid
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad čl. 5 odst. 3 ES, článku 56 ES a směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (Úř. věst. L 336, s. 15) – Vnitrostátní právní úprava podmiňující přiznání daňové výhody stanovené pro dary subjektům sledujícím obecně prospěšné cíle tím, že příjemce daru musí být usazen na vnitrostátním území – Uplatnění pravidel Smlouvy o ES týkajících se volného pohybu kapitálu na věcné dary ve formě předmětů každodenní potřeby, které daroval státní příslušník členského státu subjektům sledujícím obecně prospěšné cíle, které mají své sídlo v jiném členském státě.
   Výrok

               1)

               V případě, kdy daňový poplatník požaduje v členském státě daňovou odpočitatelnost darů, které poskytl zařízením, jež mají své sídlo v jiném členském státě a jež jsou v tomto jiném státě uznána za obecně prospěšná, spadají takové dary pod ustanovení Smlouvy o ES týkající se volného pohybu kapitálu, i když jsou poskytovány jako věcné dary ve formě předmětů každodenní potřeby.

               2)

               Článek 56 ES brání právním předpisům členského státu, podle kterých je daňový odpočet, co se týče darů poskytnutých zařízením, která byla uznána za obecně prospěšná, přiznán pouze u darů poskytnutých zařízením, která mají sídlo v tuzemsku, bez jakékoli možnosti, aby daňový poplatník prokázal, že dar poskytnutý zařízení se sídlem v jiném členském státě splňuje podmínky pro přiznání takové výhody uložené uvedenými vnitrostátními právními předpisy.

      (1)  Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


title: Věc C-431/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 17. července 2017 – Monachos Eirinaios (bratr Ireneos), občanským jménem Antonios Iakumakis v. Advokátní komora v Aténách

text:
               18.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 309/30

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 17. července 2017 – Monachos Eirinaios (bratr Ireneos), občanským jménem Antonios Iakumakis v. Advokátní komora v Aténách
   (Věc C-431/17)
   (2017/C 309/40)
   Jednací jazyk: řečtina

      Předkládající soud

   Symvoulio tis Epikrateias

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Monachos Eirinaios (bratr Ireneos), občanským jménem Antonios Iakumakis

      Žalovaná: Advokátní komora v Aténách

      Předběžná otázka

   Musí být článek 3 směrnice 98/5/ES (1) vykládán v tom smyslu, že zápis řeholníka Církve Řecka jako advokáta do seznamu příslušného orgánu jiného členského státu, než ve kterém získal profesní titul, za účelem výkonu jeho povolání s jeho původním profesním označením, může být zakázán vnitrostátním zákonodárcem z důvodu toho, že řeholníci Církve Řecka nemohou být na základě vnitrostátního práva zapsáni do seznamů advokátních komor, protože z důvodu jejich postavení nejsou dány záruky považované za nezbytné pro výkon advokacie?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu A Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace (Úř. věst. 1998, L 77, s. 36).


title: Věc C-91/10: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Breda (Nizozemsko) dne 17. února 2010 — VAV Autovermietung GmbH v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid, kantoor Roosendaal

text:
               1.5.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 113/26

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Breda (Nizozemsko) dne 17. února 2010 — VAV Autovermietung GmbH v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid, kantoor Roosendaal
   (Věc C-91/10)
   2010/C 113/41
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Rechtbank Breda

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: VAV Autovermietung GmbH

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid, kantoor Roosendaal

      Předběžné otázky

               1)

               Je s právem Společenství, zejména se zásadou volného pohybu služeb ve smyslu článků 49 ES až 55 ES (nyní článků 56 až 62 Smlouvy o fungování Evropské unie), v rozporu vnitrostátní právní úprava, podle níž je osoba, která má bydliště nebo je usazena v Nizozemsku, jež v Nizozemsku užívá vozidlo registrované a pronajaté v jiném členském státě, povinna při zahájení užívání nizozemských silnic tímto vozidlem odvést daň, přičemž daň se nejprve vybírá v plné výši a později po ukončení užívání nizozemských silnic se vrátí přeplatek daně bez úroků, čímž dlužná a odvedená částka per Saldo odpovídá době užívání v Nizozemsku?

               2)

               Je uvedená právní úprava, v případě, že musí být považována za omezení zásady volného pohybu služeb ve smyslu článků 49 ES až 55 ES (nyní článků 56 až 62 Smlouvy o fungování Evropské unie), odůvodněna rovným zacházením se všemi v Nizozemsku se nacházejícími vozidly jakož i (s tím souvisejícím a z toho plynoucím) předcházením zneužití či obrácenou diskriminací jak tuzemských pronajímatelů, tak také jejich zákazníků, vzhledem k tomu, že i při tuzemském pronájmu musí být daň zaplacena v plné výši předem?


title: Věc C-333/14: Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland) – Spojené království) – Scotch Whisky Association a další v. The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland „Řízení o předběžné otázce — Společná organizace trhů se zemědělskými produkty — Nařízení (EU) č. 1308/2013 — Volný pohyb zboží — Článek 34 SFEU — Množstevní omezení — Opatření s rovnocenným účinkem — Minimální cena alkoholických nápojů stanovená na základě množství alkoholu ve výrobku — Odůvodnění — Článek 36 SFEU — Ochrana zdraví a života lidí — Posouzení vnitrostátním soudem“

text:
               22.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 68/11

         Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Session (Scotland) – Spojené království) – Scotch Whisky Association a další v. The Lord Advocate, The Advocate General for Scotland
   (Věc C-333/14) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společná organizace trhů se zemědělskými produkty - Nařízení (EU) č. 1308/2013 - Volný pohyb zboží - Článek 34 SFEU - Množstevní omezení - Opatření s rovnocenným účinkem - Minimální cena alkoholických nápojů stanovená na základě množství alkoholu ve výrobku - Odůvodnění - Článek 36 SFEU - Ochrana zdraví a života lidí - Posouzení vnitrostátním soudem“)
   (2016/C 068/14)
   Jednací jazyk: angličtina

      Předkládající soud

   Court of Session (Scotland)

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Scotch Whisky Association, spiritsEUROPE a Comité de la Communauté économique européenne des Industries et du Commerce des Vins, Vins aromatisés, Vins mousseux, Vins de liqueur et autres Produits de la Vigne (CEEV)

      Žalovaní: The Lord Advocate a The Advocate General for Scotland

      Výrok

               1)

               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007, nebrání takovému vnitrostátnímu opatření, jaké je dotčeno ve věci v původním řízení a které pro maloobchodní prodej vína zavádí minimální cenu za jednotku alkoholu, pokud toto opatření je skutečně způsobilé k dosažení cíle ochrany zdraví a života lidí a pokud při zohlednění cílů společné zemědělské politiky, jakož i řádného fungování společné organizace zemědělských trhů nepřekračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle ochrany zdraví a života lidí.

               2)

               Články 34 SFEU a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát při plnění cíle ochrany zdraví a života lidí prostřednictvím zvýšení ceny konzumace alkoholu přijal takovou právní úpravu, jaká je dotčena ve věci v původním řízení a která zavádí minimální cenu za jednotku alkoholu pro maloobchodní prodej alkoholických nápojů, namísto opatření méně omezujícího obchod a hospodářskou soutěž uvnitř Evropské unie, například zvýšení spotřebních daní. Předkládajícímu soudu přísluší, aby na základě podrobné analýzy veškerých relevantních poznatků ve věci, o níž rozhoduje, ověřil, zda je tomu skutečně tak. Pouhá okolnost, že posledně uvedené opatření může přinést dodatečné výhody a více přispět k dosažení cíle boje proti nadměrné konzumaci alkoholu, nemůže představovat důvod pro jeho odmítnutí.

               3)

               Článek 36 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že při posuzování vnitrostátní právní úpravy z pohledu jejího odůvodnění týkajícího se ochrany zdraví a života lidí ve smyslu uvedeného článku musí vnitrostátní soud provést objektivní posouzení, zda důkazy předložené dotyčným členským státem umožňují se rozumně domnívat, že zvolené prostředky jsou způsobilé dosáhnout sledovaných cílů, a zda by bylo možné uvedených cílů dosáhnout pomocí opatření méně omezujících volný pohyb zboží a společnou organizaci zemědělských trhů.

               4)

               Článek 36 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že přezkum proporcionality takového vnitrostátního opatření, jakým je opatření dotčené ve věci v původním řízení, není omezen pouze na informace, důkazy a jiné písemnosti, které měl vnitrostátní zákonodárce k dispozici při přijetí daného opatření. Za okolností, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, musí k přezkumu slučitelnosti uvedeného opatření s unijním právem dojít na základě informací, důkazů nebo jiných relevantních písemností, jež má vnitrostátní soud k dispozici v okamžiku, k němuž rozhoduje, a to za podmínek stanovených jeho vnitrostátním právem.

      (1)  Úř. věst. C 339, 29.9.2014.


title: Věc C-66/05: Žaloba podaná dne 14. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království

text:
               16.4.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 93/14

         Žaloba podaná dne 14. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království
   (Věc C-66/05)
   (2005/C 93/25)
   Jednací jazyk: nizozemština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. února 2005 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Denisem Martinem a Pieterem van Nuffelem.
   Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Nizozemské království tím, že při výpočtu příspěvků na zdravotní pojištění zohledňovalo důchody vyplacené na základě právních předpisů jiného členského státu než Nizozemska, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 33 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1408/71 (1);

               2.

               uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Algemene Wet Bijzondere Ziektekosten (AWBS) (Všeobecný zákon o zvláštních léčebných nákladech) upravuje převzetí nákladů na ošetření, péči a zaopatření při závažných dlouhodobých onemocněních nebo vadách. Všichni rezidenti, tj. všechny osoby, které mají bydliště v Nizozemsku, jsou pojištěny. Jedná se tedy o jedno z „národních pojištění“. Na základě Wet Financiering Volksverzekering jsou všichni pojištěnci povinni platit příspěvky. Tento příspěvek je vypočten na základě jejich celkového příjmu.
   Tato právní úprava má za následek, že osoba, která bydlí v Nizozemsku a pobírá tam na základě právních předpisů jiného členského státu mimo nizozemského důchodu i jiný důchod, je podle AWBZ pojištěna pro případ zvláštních léčebných nákladů, avšak je také povinna platit příspěvky. Při výpočtu tohoto příspěvku se zohledňuje jak její nizozemský, tak ale také jiný důchod.
   Podle názoru Komise čl. 33 odst. 1 nařízení pouze umožňuje, aby při výpočtu tohoto příspěvku byl zohledněn nizozemský důchod; podle názoru Nizozemska lze zohlednit celkový příjem, včetně důchodu, který dotčená osoba pobírá na základě právních předpisů jiného členského státu.

      (1)  Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2. Pozměněné a aktualizované nařízením (ES) č. 118/97 (Úř. věst. L 28, 30.1.1997, s. 1) a naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 631/2004 (Úř. věst. L 100, 6.4.2004, s. 1).


title: Věc C-197/16: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 8. dubna 2016 – Comune di Loro Piceno a další v. Provincia di Macerata, Provincia di Macerata Settore 10 – Ambiente

text:
               11.7.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 251/5

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 8. dubna 2016 – Comune di Loro Piceno a další v. Provincia di Macerata, Provincia di Macerata Settore 10 – Ambiente
   (Věc C-197/16)
   (2016/C 251/07)
   Jednací jazyk: italština

      Předkládající soud

   Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

      Účastníci původního řízení

      Žalobci: Comune di Loro Piceno, Marcello Bartolini, Filippo Bruè, Sergio Forti, Stefano Piatti, Gaetano Silvetti, Gianfranco Silvetti, Rocco Tirabasso, Sante Vagni, Albergo Ristorante Le Grazie Sas di Forti Sergio & Co., Suolificio Elefante Srl, Suolificio Roxy Srl, Aldo Alessandrini

      Žalované: Provincia di Macerata, Provincia di Macerata Settore 10 – Ambiente

      Předběžná otázka

   Je s ohledem na ustanovení článku 191 SFEU a článku 2 směrnice 2011/92/EU (1) slučitelné s právem Společenství, aby se po výstavbě zařízení provedlo ověření povinnosti provést posouzení vlivu na životní prostředí (a případně posouzení vlivu na životní prostředí), pokud vnitrostátní soud zrušil povolení z důvodu, že záměr nebyl předmětem ověření povinnosti provést posouzení vlivu na životní prostředí, neboť toto ověření bylo vyloučeno na základě vnitrostátní právní úpravy, která byla v rozporu s právem Společenství?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. 2012, L 26, s. 1).


title: Věc T-326/10: Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM — (károvaný vzor v barvách světle šedé, tmavě šedé, béžové, tmavě červené a hnědé) ( „Ochranná známka Společenství — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách světle šedé, tmavě šedé, béžové, tmavě červené a hnědé — Absolutní důvod pro zamítnutí — Nedostatek rozlišovací způsobilosti — Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009“ )

text:
               27.10.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 331/19

      Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM — (károvaný vzor v barvách světle šedé, tmavě šedé, béžové, tmavě červené a hnědé)
      (Věc T-326/10) (1)

      (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách světle šedé, tmavě šedé, béžové, tmavě červené a hnědé - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
      (2012/C 331/30)
      Jednací jazyk: němčina

         Účastníci řízení

         Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)

         Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně B. Schmidt, poté D. Walicka, zmocněnci)

         Předmět věci

      Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2010 (věc R 188/2010-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího károvaný vzor v barvách světle šedé, tmavě šedé, béžové, tmavě červené a hnědé k zápisu jako ochranné známky Společenství.

         Výrok

                  1)

                  Žaloba se zamítá.

                  2)

                  Společnosti V. Fraas GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.

         (1)  Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


title: Věc C-318/14: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 3. července 2014 – Slovenská autobusová doprava Trnava, a.s. v. Krajský úřad Olomouckého kraje

text:
               6.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 351/2

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 3. července 2014 – Slovenská autobusová doprava Trnava, a.s. v. Krajský úřad Olomouckého kraje
   (Věc C-318/14)
   2014/C 351/02
   Jednací jazyk: čeština

      Předkládající soud

   Nejvyšší správní soud

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Slovenská autobusová doprava Trnava, a.s.

      Žalovaný: Krajský úřad Olomouckého kraje

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat čl. 49 ve spojení s čl. 52 Smlouvy o fungování Evropské unie tak, že brání uplatňování takové vnitrostátní úpravy, která vyžaduje od dopravce se sídlem v jiném členském státu usazeného v České republice prostřednictvím organizační složky, aby získal nad rámec licencí a koncesí opravňujících dopravce se sídlem v České republice k provozování vnitrostátní linkové dopravy (městské hromadné dopravy) pro výkon stejné činnosti ještě zvláštní povolení, jehož vydání závisí na uvážení správního orgánu?

               2)

               Je pro posouzení první otázky relevantní to, že se jedná o městskou hromadnou dopravu provozovanou v režimu závazku veřejné služby na základě smlouvy o veřejných službách za kompenzaci vyplácenou z veřejných prostředků ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (1) o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70?

               3)

               Lze vykládat čl. 3 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 12/98 (2), kterým se stanoví podmínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat vnitrostátní silniční přepravu cestujících uvnitř členského státu, ve spojení s čl. 91 Smlouvy o fungování Evropské unie tak, že dovoluje členskému státu omezit provozování MHD dopravci se sídlem v jiném členském státu způsobem uvedeným v prvé otázce?

      (1)  Úř. věst. L 315, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 4, s. 10; Zvl. vyd. 07/003, s. 501.


title: Věc T-496/17: Žaloba podaná dne 28. července 2017 – Sedes Holding v. EUIPO (gratis)

text:
               25.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 318/24

         Žaloba podaná dne 28. července 2017 – Sedes Holding v. EUIPO (gratis)
   (Věc T-496/17)
   (2017/C 318/31)
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sedes Holding AŞ (Istanbul, Turecko) (zástupci: K. Ongena a C. Du Jardin, advokáti)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)

      Údaje týkající se řízení před EUIPO

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „gratis“ – Přihláška č. 15 950 603

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. května 2017, ve věci R 506/2017-2

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               spojil pro účely ústní části řízení podle článku 68 jednacího řádu Tribunálu projednávanou věc se žalobou směřující proti rozhodnutí EUIPO ve věci R 507/2017-2, a to z důvodu vzájemné souvislosti;

               —

               prohlásil za přípustné a opodstatněné návrhové žádání uvedené v žalobě, a tudíž:

                           —

                           zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 603 pro všechny požadované výrobky;

                           —

                           podpůrně, aby zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 603 pro „voňavkářské a kosmetické přípravky a deodoranty pro osobní použití“;

               —

               uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.

      Dovolávané žalobní důvody

               —

               Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;

               —

               Porušení obecných zásad unijního práva.


title: Věc T-30/03: Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2007 – SID v. Komise ( Státní podpora — Rozhodnutí nevznést výhrady — Žaloba na neplatnost — Přípustnost — Pojem zúčastněné osoby — Odbory pracovníků )

text:
               23.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 140/22

         Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 23. dubna 2007 – SID v. Komise
   (Věc T-30/03) (1)

   („Státní podpora - Rozhodnutí nevznést výhrady - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Pojem ‚zúčastněné osoby‘ - Odbory pracovníků“)
   (2007/C 140/38)
   Jednací jazyk: angličtina
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Specialarbejderforbundet i Danmark (SID) (Kodaň, Dánsko) (zástupci: P. Bentley, QC, A. Worsøe a F. Ragolle, avocats)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně H. van Vliet, dále N. Khan, zmocněnci)

      Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupce: J. Molde, zmocněnec) a Norské království (zástupce: I. Høyland, zmocněnec)
   Předmět věci
   Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2002) 4370 ze dne 13. listopadu 2002 nevznést výhrady ohledně dánských daňových opatření použitelných na námořníky zaměstnané na lodích zapsaných v mezinárodním dánském rejstříku
   Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.

               3)

               Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení související s vedlejším účastenstvím.

      (1)  Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


title: Věc T-225/05: Žaloba podaná dne 17. června 2005 Guidem Strackem proti Komisi Evropských společenství

text:
               20.8.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 205/28

         Žaloba podaná dne 17. června 2005 Guidem Strackem proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-225/05)
   (2005/C 205/50)
   Jednací jazyk: němčina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Guidem Strackem, s bydlištěm v Kolíně (Německo), zastoupeným advokátem J. Mosarem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobce navrhuje, aby Soud:

               —

               vzal na vědomí žalobu podanou žalobcem v souladu s článkem 91 Služebního řádu;

               —

               prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;

               —

               zrušil zamítavé rozhodnutí o stížnosti, které přijala žalovaná dne 22. března 2005;

               —

               zrušil zamítavé rozhodnutí žalované ze dne 19. listopadu 2003,

               —

               zrušil výběrové řízení COM/A/057/04;

               —

               uložil žalobkyni, aby zaplatila žalobci náhradu škody ve výši 5 000 EUR za morální újmu, kterou utrpěl v důsledku protiprávně vedeného výběrového řízení a v důsledku opožděného a teprve po mnoha dotazech vydaného rozhodnutí o zamítnutí;

               —

               uložil žalované náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Žalobce se zúčastnil výběrového řízení COM/A/057/04. Dopisem ze dne 19. listopadu 2004 žalovaná sdělila žalobci, že jeho kandidatura nebyla zohledněna. Stížnost, kterou žalobce vznesl proti tomuto rozhodnutí, byla zamítnuta rozhodnutím Evropské komise ze dne 18. března 2005. Tato žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí úřadu oprávněného ke jmenování ze dne 19. listopadu 2004, kterým se rozhodlo o stížnosti, jakož i ke zrušení výběrového řízení COM/A/057/04.
   Žalobce se v odůvodnění své žaloby opírá o pět žalobních důvodů. Zaprvé uplatňuje, že výběrové řízení porušuje usnesení Evropské komise ze dne 28. dubna 2004 o středním managementu (C(2004)15997, VM 73-2004), protože výběrová komise byla obsazena bez účasti jednoho člena jiného generálního ředitelství. Kromě toho mělo dojít k porušení článku 11 a čl. 22a odst. 3 Služebního řádu úředníků Evropských společenství ohledně účasti dvou členů výběrové komise při výběru kandidátů. Zatřetí se žalobce dovolává porušení článků 2, 4, 5, 7 a 29 Služebního řádu úředníků Evropských společenství, protože úřad oprávněný ke jmenování nevybral nejvhodnějšího kandidáta. Kromě toho má zamítavé rozhodnutí ze dne 19. listopadu 2004 porušovat článek 25 Služebního řádu úředníků Evropských společenství, protože v něm chybí odůvodnění. Nakonec žalobce uvádí, že došlo k porušení zásady řádné správy podle článku 41 Charty základních práv a zásady řádné péče, protože žalobce nebyl správně informován o obsazení místa jiným kandidátem.


title: Věc C-400/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 19. října 2009 — Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidaci, Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S v. Merck & Co Inc, Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 312/23

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 19. října 2009 — Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidaci, Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S v. Merck & Co Inc, Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme
   (Věc C-400/09)
   2009/C 312/38
   Jednací jazyk: dánština

      Předkládající soud

   Højesteret

      Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidaci, Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S

      Žalované: Merck & Co Inc, Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme

      Předběžné otázky

               1)

               Je třeba vykládat rozsudky ve věci C-232/94, MPA Pharma v. Rhône-Poulenc Pharma GmbH (1), a ve spojených věcech C-427/93, C-429/93 a C-436/93, Bristol-Myers Squibb a další v. Paranova A/S (2), v tom smyslu, že paralelní dovozce, který je držitelem registrace pro paralelně dovážený léčivý přípravek a má k dispozici informace o takovém přípravku, a který vydává pokyny samostatnému hospodářskému subjektu k nákupu a přebalení léčivého přípravku, o přesném vzhledu obalu výrobku a o dalších aspektech týkajících se tohoto přípravku, porušuje právo majitele ochranné známky, tím že uvádí sám sebe — a nikoli samostatný subjekt, který má povolení k přebalování, přípravek dováží a provádí jeho fyzické přebalení, včetně (opětovného) opatření přípravku ochrannou známkou majitele ochranné známky — jako osobu provádějící přebalení na vnějším obalu paralelně dováženého léčivého přípravku?

               2)

               Má při odpovědi na otázku 1) význam, že se lze domnívat, že uvádí-li držitel registrace sám sebe jako osobu provádějící přebalení namísto hospodářského subjektu, který fyzicky provádí přebalení na objednávku, neexistuje nebezpečí, že by spotřebitel či konečný uživatel mohl být uveden v omyl v tom směru, že za přebalení je odpovědný majitel ochranné známky?

               3)

               Má při odpovědi na otázku 1) význam, že se lze domnívat, že nebezpečí uvedení spotřebitele či konečného uživatele v omyl v tom směru, že za přebalení je odpovědný majitel ochranné známky, je vyloučeno, pokud je hospodářský subjekt, který fyzicky provádí přebalení, uveden jako osoba provádějící přebalení.

               4)

               Má při odpovědi na otázku 1) význam pouze nebezpečí, že by spotřebitel či konečný uživatel mohl být uveden v omyl v tom směru, že za přebalení je odpovědný majitel ochranné známky, nebo zda jsou rovněž relevantní další aspekty týkající se majitele ochranné známky, například a) že subjekt, který uskutečňuje dovoz a fyzické přebalování a (znovu) opatřuje vnější obal přípravku ochrannou známkou jejího majitele, může tímto jednáním sám porušovat práva k ochranné známce jejího majitele a b) že faktory, za něž je odpovědný subjekt fyzicky provádějící přebalení, mohou způsobit, že přebalením je ovlivněn původní stav přípravku nebo že vzhled přípravku je takový, že je nutné předpokládat poškození dobrého jména majitele ochranné známky (viz, mimo jiné, rozsudek, ve spojených věcech C-427/93, C-429/93 a C-436/93, Bristol-Myers Squibb a další v. Paranova A/S)?

               5)

               Má při odpovědi na otázku 1) význam, že držitel registrace, který uvedl sám sebe jako osobu provádějící přebalení, patří v okamžiku oznámení majiteli ochranné známky před zamýšleným prodejem paralelně dováženého léčivého přípravku, který již byl přebalen, do stejné skupiny společností jako osoba provádějící přebalení (sesterská společnost)?

      (1)  Recueil, s. I-3671

      (2)  Recueil, s. I-3457


title: Věc T-292/10: Žaloba podaná dne 1. července 2010 — Monty Program v. Komise

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 260/15

         Žaloba podaná dne 1. července 2010 — Monty Program v. Komise
   (Věc T-292/10)
   ()
   2010/C 260/21
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Monty Program AB (Tuusula, Finsko) (zástupci: H. Anttilainen Mochnacz, advokát a C. Pouncey, solicitor)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit článek 1 rozhodnutí Komise K(2010 142) v konečném znění ze dne 21. ledna 2010 ve věci COMP/M.5529 — Oracle/Sun Microsystems a

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Svou žalobou se žalobkyně podle článku 263 SFEU domáhá zrušení článku 1 rozhodnutí Komise K(2010 142) v konečném znění ze dne 21. ledna 2010 ve věci COMP/M.5529 — Oracle/Sun Microsystems prohlašujícího získání výhradní kontroly nad společností Sun Microsystems společností Oracle Corporation za slučitelné se společným trhem a fungováním Dohody o EHP v souladu s nařízením Rady (ES) č. 139/2004 (1).
   Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí tyto žalobní důvody:

               Zaprvé žalobkyně uvádí, že Komise nesprávně posoudila povahu závazků Oracle, čímž porušila článek 2 nařízení (ES) o spojování a oznámení Komise o opravných prostředcích (2). Podle názoru žalobkyně se Komise nesprávným vyhodnocením deseti závazků budoucího chování Oracle jako nových skutečností umožňujících odstranění veškerých obav z narušení hospodářské soutěže a přijetí bezpodmínečného schvalujícího rozhodnutí dopustila nesprávného právního posouzení.

               Zadruhé žalobkyně tvrdí, že neuplatněním oznámení Komise o opravných prostředcích, a v důsledku toho neprovedením tržního testu závazků porušila jak zásadní procesní pravidla, tak legitimní očekávání žalobkyně tím, že žalobkyni neposkytla příležitost, aby mohla formálně vyjádřit své názory na závazky Oracle. Komise dále tím, že vyhodnotila závazky Oracle jako nové skutečnosti, a nikoli povinnosti, zneužila svou pravomoc.

               Zatřetí Komise porušila článek 2 nařízení (ES) o spojování tím, že nesprávně posoudila účinky závazků na Oracle po spojení, a tudíž nedosáhla úrovně důkazů, kterou Komisi ukládá právo EU, a tím se dopustila zjevně nesprávného posouzení. Komise se tudíž dopustila nesprávného právního posouzení přijetím schvalujícího rozhodnutí podle článku 2 nařízení (ES) o spojování.

               Konečně žalobkyně uvádí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení svým vyhodnocením konkurenčního tlaku vyvolaného ostatními konkurenčními dodavateli [databází] s otevřeným zdrojovým kódem na Oracle po spojení. Komise dospěla k nesprávnému závěru, že i pokud by Oracle po spojení případně stáhl z trhu MySQL (hlavní databázový software Sun Microsystems), ostatní prodejci databází s otevřeným zdrojovým kódem by nahradili konkurenční tlak doposud vyvíjený databází MySQL.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Nařízení ES o spojování) (Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).

      (2)  Oznámení Komise o opravných prostředcích, které jsou přijatelné podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 a podle nařízení Komise (ES) č. 802/2004 (Úř. věst. C 267, 22.10.2008, s. 1).