title: Věc C-659/11: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 27. prosince 2011 — TVI Televisão Independente SA v. Fazenda Pública

text:
               18.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 49/21

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 27. prosince 2011 — TVI Televisão Independente SA v. Fazenda Pública
   (Věc C-659/11)
   2012/C 49/35
   Jednací jazyk: portugalština

      Předkládající soud

   Supremo Tribunal Administrativo

      Účastníci původního řízení

      Odvolatelka: TVI Televisão Independente SA

      Odpůrce: Fazenda Pública

      Předběžné otázky

               1)

               Je čl. 16 odst. 1 ZDPH, jak je vyložen v napadeném rozsudku (v tom smyslu, že poplatek za vysílání komerční reklamy je inherentní poskytování služeb spočívajících ve vysílání reklamy, a proto musí být pro účely DPH zahrnut do základu daně u poskytování služeb), slučitelný s čl. 11 části A odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/ES (1) (nyní článek 73 směrnice Rady 2006/112/ES (2) ze dne 28. listopadu 2006) a zvláště se slovním spojením „protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat […] za takové dodání zboží nebo poskytnutí služby“?

               2)

               Je čl. 16 odst. 6 písm. c) ZDPH, jak je vyložen v napadeném rozsudku (v tom smyslu, že poplatek za vysílání komerční reklamy nepředstavuje částku zaplacenou jménem a na účet příjemce služeb, přestože je zanesen do průběžných položek a je určen veřejnoprávním organizacím, jelikož není vyloučen ze základu daně pro výpočet DPH), slučitelný s čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/ES (nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006) a zvláště se slovním spojením „částky, které osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky“?

      (1)  Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)

      (2)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1)


20150731015616672015/C 270/022262013CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL201506112211Spojené věci C-226/13, C-245/13, C-247/13 a C-578/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel – Německo) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13) v. Řecká republika „Řízení o předběžné otázce – Soudní spolupráce v občanských věcech – Doručování soudních a mimosoudních písemností – Nařízení (ES) č. 1393/2007 – Článek 1 odstavec 1 – Pojem ‚občanská nebo obchodní věc‘ – Odpovědnost státu za ‚acta iure imperii‘“
 ---documentbreak--- C2702015CS210120150611CS00022121Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel – Německo) – Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13) v. Řecká republika
   (Spojené věci C-226/13, C-245/13, C-247/13 a C-578/13) (
         1
      )
   „„Řízení o předběžné otázce — Soudní spolupráce v občanských věcech — Doručování soudních a mimosoudních písemností — Nařízení (ES) č. 1393/2007 — Článek 1 odstavec 1 — Pojem ‚občanská nebo obchodní věc‘ — Odpovědnost státu za ‚acta iure imperii‘““2015/C 270/02Jednací jazyk: němčina
      Předkládající soudy

   Landgericht Wiesbaden, Landgericht Kiel

      Účastníci původních řízení

      Žalobci: Stefan Fahnenbrock (C-226/13), Holger Priestoph (C-245/13), Matteo Antonio Priestoph (C-245/13), Pia Antonia Priestoph (C-245/13), Rudolf Reznicek (C-247/13), Hans-Jürgen Kickler (C-578/13), Walther Wöhlk (C-578/13), Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk (C-578/13)

      Žalovaná: Řecká republika

      Výrok

   Článek 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že soudní žaloby na náhradu škody z důvodu rušení práva držby a práva vlastnického, jako jsou žaloby, o které se jedná v projednávané věci, podané soukromými osobami, jež jsou držiteli státních dluhopisů, proti vydávajícímu státu, spadají do oblasti působnosti zmíněného nařízení, jelikož se nejeví, že by se zjevně netýkaly občanských a obchodních věcí.
   (
         1
      ) – Úř. věst. C 215, 27.7.2013.

      Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


title: Věc T-354/15: Žaloba podaná dne 2. července 2015 – Allegropharma v. Komise

text:
               5.10.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 328/11

         Žaloba podaná dne 2. července 2015 – Allegropharma v. Komise
   (Věc T-354/15)
   (2015/C 328/10)
   Jednací jazyk: němčina

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Allegropharma GmbH & Co. KG (Reinbek, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte T. Müller-Ibold a F.-C. Laprévote)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Komise ze dne 27. března 2015 o režimu podpory německým farmaceutickým společnostem ve finančních obtížích formou osvobození od povinných slev SA.34881 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2012/CP);

               —

               uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.

               1.

               První žalobní důvod: Nesprávné právní posouzení a porušení Smlouvy, zákazu diskriminace a zásady legitimního očekávání nedodržením pokynů pro podporu na záchranu a restrukturalizaci (1)

                           —

                           Prvním žalobním důvodem je vytýkáno, že rozhodnutí porušuje základní právní zásady rovného zacházení a legitimního očekávání a Komise se v něm dopustila nesprávného právního posouzení, neboť toto rozhodnutí se nepřípustným způsobem odchýlilo od závazných pokynů pro podporu na záchranu a restrukturalizaci, ačkoli takové odchýlení není v pokynech stanoveno. Odůvodnění, že cílem osvobození není uměle udržovat na trhu neefektivní podniky, je nesprávné, neboť (i) rozlišuje mezi efektivními a neefektivními podniky, ačkoli tak pokyny nečiní, a (ii) koncept „efektivity“, ze kterého vychází Komise, je neslučitelný se základními zásadami pravidel státní podpory.

               2.

               Druhý žalobní důvod: Nesprávné právní posouzení, nesprávná skutková zjištění a zjevně nesprávné posouzení při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU

                           —

                           Druhým žalobním důvodem je vytýkáno, že rozhodnutí je i za předpokladu, že Komise může při osvobození vycházet přímo z čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, stiženo celou řadou nesprávných právních posouzení a skutkových zjištění, neboť nejasně definuje cíl podpor a dále nevysvětluje, proč jsou podpory nezbytné k dosažení cíle. Podle názoru žalobkyně Komise zejména nezohlednila, že schválené provozní podpory pro podniky v obtížích nejsou podle judikatury v zásadě vhodné k dosažení cílů společného zájmu a že osvobození nemají motivační účinek.

               3.

               Třetí žalobní důvod: Porušení základních procesních záruk, jakož i práva být slyšen

                           —

                           Třetím žalobním důvodem je vytýkáno, že napadené rozhodnutí značnou měrou přesahuje rámec objasnění otázek vznesených v rozhodnutí o zahájení řízení a porušuje tak právo být slyšen a procesní záruky podle čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (2). Na jedné straně dospělo napadené rozhodnutí k závěru, že u podpor není vhodné vycházet z pokynů pro podporu na záchranu a restrukturalizaci, kdežto rozhodnutí o zahájení řízení zdůrazňuje, že se jedná o „jediný právní základ pro slučitelnost s vnitřním trhem“. Na druhé straně dospělo napadené rozhodnutí k závěru, že pro účely slučitelnosti podpor je výjimečně vhodné vycházet z čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, třebaže rozhodnutí o zahájení řízení tuto možnost nenaznačuje. Tato skutečnost připravila žalobkyni o možnost vyjádřit se k těmto otázkám, které byly pro Komisi v konečném důsledku rozhodující.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod: Porušení povinnosti uvést odůvodnění

                           —

                           Čtvrtým žalobním důvodem je vytýkáno, že napadené rozhodnutí je stiženo závažnými vadami týkajícími se odůvodnění, neboť Komise v mnoha bodech neuvedla srozumitelné vysvětlení. V rozhodnutí chybí zejména srozumitelné odůvodnění (i) k použití výjimky v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU a (ii) k mimořádným okolnostem, které by odůvodnily schválení takových provozních podpor, jako je podpora v projednávaném případě.

      (1)  Pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (Úř. věst. 2004, C 244, s. 2).

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 83, s. 1).


title: Věc C-55/06: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Köln – Německo) – Arcor AG & Co. KG v. Spolková republika Německo (Telekomunikace — Nařízení (ES) č. 2887/2000 — Zpřístupnění účastnického vedení — Zásada nákladové orientace sazeb — Náklady — Úroky z investovaného kapitálu — Odpisy fixních aktiv — Posouzení místních telekomunikačních infrastruktur — Stávající náklady a historické náklady — Základ pro výpočet — Skutečné náklady — Již zaplacené náklady a odhadované náklady — Prokázání nákladů — Analytický model zdola nahoru a shora dolů — Podrobná vnitrostátní právní úprava — Prostor pro uvážení vnitrostátních regulačních orgánů — Soudní přezkum — Procesní autonomie členských států — Zásady rovnocennosti a efektivity — Zpochybnění rozhodnutí o schválení sazeb oznámeného operátora oprávněnými operátory před soudem — Důkazní břemeno — Řízení o dohledu a soudní řízení)

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 142/3

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Köln – Německo) – Arcor AG & Co. KG v. Spolková republika Německo
   (Věc C-55/06) (1)

   (Telekomunikace - Nařízení (ES) č. 2887/2000 - Zpřístupnění účastnického vedení - Zásada nákladové orientace sazeb - Náklady - Úroky z investovaného kapitálu - Odpisy fixních aktiv - Posouzení místních telekomunikačních infrastruktur - Stávající náklady a historické náklady - Základ pro výpočet - Skutečné náklady - Již zaplacené náklady a odhadované náklady - Prokázání nákladů - Analytický model zdola nahoru a shora dolů - Podrobná vnitrostátní právní úprava - Prostor pro uvážení vnitrostátních regulačních orgánů - Soudní přezkum - Procesní autonomie členských států - Zásady rovnocennosti a efektivity - Zpochybnění rozhodnutí o schválení sazeb oznámeného operátora oprávněnými operátory před soudem - Důkazní břemeno - Řízení o dohledu a soudní řízení)
   (2008/C 142/03)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Verwaltungsgericht Köln
   Účastnice původního řízení

      Žalobkyně: Arcor AG & Co. KG

      Žalovaná: Spolková republika Německo

      Za přítomnosti: Deutsche Telekom AG
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Köln – Výklad čl. 1 odst. 4, čl. 3 odst. 3 a čl. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení (Úř. věst. L 336, s. 4; Zvl. vyd. 13/26, s. 83)
   Výrok

               1)

               Úroky z investovaného kapitálu a odpisy fixních aktiv použitých pro zavedení účastnického vedení představují náklady, které je třeba zohlednit v souladu se zásadou stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace zakotvenou v čl. 3 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2887/2000 ze dne 18. prosince 2000 o zpřístupnění účastnického vedení.

               2)

               V rámci použití zásady stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace, zakotvené v čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2887/2000, musí vnitrostátní regulační orgány při určení základu pro výpočet nákladů oznámeného operátora vzít v úvahu skutečné náklady, tedy náklady již vynaložené oznámeným operátorem, jakož i odhadované náklady, přičemž tyto jsou případně založeny na odhadu výdajů na výměnu sítě nebo některých jejích součástí.

               3)

               Vnitrostátní regulační orgán může na základě čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení č. 2887/2000 požadovat od oznámeného operátora, aby mu poskytl příslušné informace o dokladech prokazujících náklady zohledněné v rámci použití zásady stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace. Jelikož právo Společenství neobsahuje ustanovení týkající se přezkoumání účetních dokladů, samotným vnitrostátním regulačním orgánům přísluší dle použitelného práva přezkoumat, zda předložené doklady jsou nejvhodnější pro potřeby účtování nákladů.

               4)

               Právo Společenství nevylučuje možnost, že v rámci použití zásady stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace stanoví vnitrostátní regulační orgány v případě neexistence úplných a srozumitelných účetních dokladů náklady na základě analytického modelu nákladů zdola nahoru nebo shora dolů.

               5)

               Možnost členských států přijmout podle čl. 1 odst. 4 nařízení č. 2887/2000 podrobná vnitrostátní opatření nemůže způsobit nepoužitelnost zásady stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení na základě nákladové orientace, zakotvené v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení.

               6)

               Z ustanovení čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 2887/2000 vyplývá, že vnitrostátní regulační orgány mají při přezkumu sazeb oznámených operátorů za zpřístupnění účastnického vedení s ohledem na zásadu stanovení sazeb, zakotvenou v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení, širokou pravomoc zahrnující posouzení jednotlivých aspektů těchto sazeb, a to až po možnost změnit ceny, tedy navrhované sazby. Tato široká pravomoc se rovněž vztahuje na náklady vynaložené oznámenými operátory, jako jsou úroky z investovaného kapitálu a odpisy fixních aktiv, na základ pro jejich výpočet, jakož i na modely účetního prokázání těchto nákladů.

               7)

               Jedině členským státům v rámci jejich procesní autonomie přísluší, aby v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity soudní ochrany určily příslušný soudní orgán, povahu sporu, a tudíž podmínky soudního přezkumu rozhodnutí vnitrostátních regulačních orgánů o schválení sazeb oznámených operátorů za zpřístupnění jejich účastnického vedení. Za těchto podmínek musí vnitrostátní soud zajistit, že povinnosti vyplývající z nařízení č. 2887/2000 ohledně zpřístupnění účastnického vedení podle podmínek v souladu se zásadou stanovení sazeb zakotvenou v čl. 3 odst. 3 zmíněného nařízení budou skutečně dodrženy, a to za průhledných, spravedlivých a nediskriminačních podmínek.

               8)

               Článek 4 odst. 1 nařízení č. 2887/2000 ve spojení s čl. 5a odst. 3 směrnice Rady 90/387/EHS ze dne 28. června 1990 o vytvoření vnitřního trhu telekomunikačních služeb zavedením otevřeného přístupu k telekomunikační síti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/51/ES ze dne 6. října 1997, vyžaduje, aby vnitrostátní soudy vykládaly a používaly vnitrostátní procesní normy upravující opravné prostředky tak, že proti rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu o schválení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení může podat žalobu nejen podnik, kterému je toto rozhodnutí určeno, ale rovněž oprávnění operátoři ve smyslu zmíněného nařízení, jejichž práva jsou tímto rozhodnutím potenciálně dotčena.

               9)

               Nařízení č. 2887/2000 je třeba vykládat tak, že v rámci řízení o dohledu týkajícího se stanovení sazeb za zpřístupnění účastnického vedení, vedeného vnitrostátním regulačním orgánem podle článku 4 uvedeného nařízení, musí oznámený operátor prokázat, že jeho sazby jsou v souladu se zásadou nákladové orientace sazeb. Naproti tomu členské státy musí upravit rozdělení důkazního břemene mezi vnitrostátní regulační orgán, který přijal rozhodnutí o schválení sazeb oznámeného operátora, a oprávněného operátora, který toto rozhodnutí napadá. Členské státy rovněž musí v souladu se svými procesními normami a se zásadami efektivity a rovnocennosti soudní ochrany zakotvenými v právu Společenství stanovit pravidla pro rozdělení tohoto důkazního břemene v případě zpochybnění rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu o schválení sazeb oznámeného operátora za zpřístupnění jeho účastnického vedení před soudem.

      (1)  Úř. věst. C 96, 22.4.2006.


title: Věc C-319/09 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 11. srpna 2009 ACEA SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 11. června 2009 ve věci T-297/02, ACEA S.p.A. v. Komise Evropských společenství

text:
               7.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 267/38

         Kasační opravný prostředek podaný dne 11. srpna 2009 ACEA SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 11. června 2009 ve věci T-297/02, ACEA S.p.A. v. Komise Evropských společenství
   (Věc C-319/09 P)
   2009/C 267/69
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ACEA SpA (zástupci: L. Radicati di Brozolo, A. Giardina a T. Ubaldi, advokáti)

      Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, ACSM Como SpA, AEM — Azienda Energetica Metropolitana Torino — SPA

      Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek

               —

               zrušit rozsudek vydaný ve věci T-297/02 v části, v níž nesankcionuje nepřezkoumání jednotlivých případů použití tříletého osvobození od korporační daně samostatně a potvrzuje obecnou a abstraktní kvalifikaci uvedeného tříletého osvobození jako státní podporu;

               —

               zrušit rozsudek v části, v níž neuznává kvalifikaci tříletého osvobození od korporační daně jako stávající podpora ve smyslu čl. 1 písm. b), v) nařízení (ES) č. 659/1999 (1);

               —

               zrušit rozsudek v části, v níž potvrzuje oprávněnost nařízení navrácení stanoveného v článku 3 rozhodnutí (2);

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených v obou stupních řízení.

      Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty

   Navrhovatelka se na podporu svých návrhových žádání dovolává čtyř důvodů kasačního opravného prostředku.
   První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení při použití článku 88 ES a nařízení (ES) č. 659/1999, jakož i neuvedení odůvodnění napadeného rozsudku co se týče nepřezkoumání jednotlivých případů použití tříletého osvobození od korporační daně samostatně stanoveného v čl. 3 odst. 70 zákona č. 549/1995 a čl. 66 odst. 14 vládního nařízení s mocí zákona č. 331/1993. Soud se totiž dopustil nesprávného právního posouzení a neuvedl odůvodnění v tom, že ve světle zvláštních okolností případu a poznatků, které měla Komise k dispozici, nesankcionoval abstraktní a neúplné šetření a závěry, ke kterým došla Komise ve sporném rozhodnutí co se týče jednotlivých případů, na něž se osvobození od daně použilo.
   Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného použití čl. 87 odst. 1 ES Soudem, jakož i neuvedení odůvodnění v rozsahu, v němž Soud potvrdil obecnou a abstraktní kvalifikaci tříletého osvobození od daně jako státní podporu. Konkrétně Soud správně nepřezkoumal okolnosti projednávaného případu a předpoklady, na základě kterých Komise kvalifikovala dotčené opatření jako podporu, jak to však měl učinit na základě pravomoci úplného přezkumu. Soud tedy potvrdil rozhodnutí Komise, přestože nebyla prokázána existence, alespoň co se týče některých sektorů dotčených osvobozením od daně, dvou podmínek stanovených v čl. 87 odst. 1 ES: možnost narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
   Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z neuvedení a rozpornosti odůvodnění, jakož i nesprávného právního posouzení při výkladu a použití čl. 88 odst. 1 ES a čl. 1 písm. b), v) nařízení (ES) č. 659/1999 z důvodu kvalifikace tříletého osvobození od korporační daně jako nové podpory. Soud totiž nesankcionoval skutečnost, že osvobození od daně nebylo kvalifikováno jako stávající podpora ve smyslu čl. 1 písm. b), v) nařízení (ES) č. 659/1999, přestože z kontextu a okolností projednávaného případu vyplývalo, že kvalifikace jako nová podpora, co se alespoň týče některých sektorů dotčených tříletým osvobozením od daně, nebyla odůvodněná.
   Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení a neuvedení odůvodnění co se týče oprávněnosti nařízení navrácení obsaženého v článku 3 sporného rozhodnutí. Vzhledem k okolnostem projednávaného případu totiž Soud pochybil, když měl za to, že nařízení navrácení stanoveného ve výroku rozhodnutí mohlo mít maximální rozsah a mohlo být zcela bezpodmínečné, přestože uvedené rozhodnutí obsahovalo pouze abstraktní, obecné a neúplné posouzení osvobození od daně.

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).

      (2)  Rozhodnutí Komise 2003/193/ES o státní podpoře poskytované Itálií ve formě osvobození od daně a půjček za zvýhodněných podmínek podnikům poskytujícím veřejné služby s většinovou veřejnou kapitálovou účastí (Úř. věst. 2003, L 77, s. 21).


title: Věc C-280/05: Žaloba podaná dne 11. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice

text:
               17.9.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 229/8

         Žaloba podaná dne 11. července 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
   (Věc C-280/05)
   (2005/C 229/16)
   Jednací jazyk: italština
   Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 11. července 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou V. Di Buccim a E. Righini, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
   Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:

               1.

               určil, že Italská republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím Komise 2004/800/ES ze dne 30. března 2004 o režimu podpor poskytnutých Itálií, týkající se naléhavých opatření v oblasti zaměstnanosti [oznámeným pod číslem K(2004) 930; Úř. věst. L 352 ze dne 27. listopadu 2004, s. 10], a pro navrácení podpor poskytnutých na základě tohoto režimu příjemci, nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto opatřeních neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, jakož i ze Smlouvy o ES;

               2.

               uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty:
   Rozhodnutí Komise ukládá Itálii, aby zrušila režim podpor uvedený v článku 1, aby přijala „všechna nezbytná opatření pro navrácení podpor příjemci podpory poskytnuté na základě režimu uvedeného v článku 1, která jim byla již protiprávně vyplacena“, a aby „nevyplatila jakékoliv nevyplacené podpory počínaje od data tohoto rozhodnutí“. Itálie mimoto musí Komisi sdělit ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení rozhodnutí „opatření, která přijala k tomu, aby vyhověla tomuto rozhodnutí“.
   Vzhledem k tomu, že rozhodnutí bylo oznámeno dne 1. dubna 2004, lhůta pro splnění povinnosti uplynula dne 1. června 2004.
   Co se týče povinnosti požadovat navrácení protiprávně vyplacených podpor, je namístě konstatovat, že ve stanovené lhůtě Italská republika neuvědomila Komisi o opatřeních, která přijala k tomu, aby vyhověla této povinnosti, a že žádosti o informace Komise zůstaly bez odpovědi.
   Je zřejmé, že Italská republika tím, že nepřijala ve stanovených lhůtách nezbytná opatření pro zrušení režimu podpor, který byl prohlášen za protiprávní a neslučitelný se společným trhem rozhodnutím Komise, a pro navrácení podpor poskytnutých na základě tohoto režimu příjemci, nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto opatřeních neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce Smlouvy o ES a článků 2, 3 a 4 uvedeného rozhodnutí, a nadále je neplní.


title: Věc T-265/06: Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. února 2009 – Lee/DE v. OHIM – Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE) ( Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PIAZZA del SOLE — Starší národní a mezinárodní ochranné známky PIAZZA a PIAZZA D'ORO — Relativní důvod pro zamítnutí — Neexistence nebezpečí záměny — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 — Neexistence podobnosti označení )

text:
               4.4.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 82/23

         Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. února 2009 – Lee/DE v. OHIM – Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE)
   (Věc T-265/06) (1)

   („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PIAZZA del SOLE - Starší národní a mezinárodní ochranné známky PIAZZA a PIAZZA D'ORO - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Neexistence podobnosti označení“)
   (2009/C 82/40)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Sara Lee/DE NV (Utrecht, Nizozemsko) (zástupce: C. Hollier-Larousse, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl (Reggio d'Émilie, Itálie) (zástupce: D. Caneva, advokát)
   Předmět věci
   Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. července 2006 (věc R 235/2005-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Sara Lee/DE NV a společností Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl.
   Výrok

               1.

               Žaloba se zamítá.

               2.

               Společnosti Sara Lee/DE NV se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


title: Věc C-389/17: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismo (Litva) dne 29. června 2017 – UAB „EVP International“ v. Lietuvos bankas

text:
               18.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 309/28

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismo (Litva) dne 29. června 2017 – UAB „EVP International“ v. Lietuvos bankas
   (Věc C-389/17)
   (2017/C 309/36)
   Jednací jazyk: litevština

      Předkládající soud

   Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

      Účastnice původního řízení

      Navrhovatelka: UAB „EVP International“

      Odpůrkyně: Lietuvos bankas

      Předběžné otázky

   Musí být čl. 5 odst. 2 ve spojení s čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES (1) ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu a o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jaké jsou dány v projednávaném případě, je třeba považovat za platební služby, které jsou (nejsou) spojené s vydáváním elektronických peněz:

               a)

               platební transakci, kdy na žádost (pokyn) držitele elektronických peněz adresovanou instituci elektronických peněz (vydavateli) jsou elektronické peníze (zpětně vyměnitelné peněžní prostředky) zpětně vyměněné ve výši odpovídající jmenovité hodnotě převedeny na bankovní účet třetí osoby;

               b)

               platební transakce, kdy kupující (plátce) zboží nebo služeb na pokyn prodávajícího zaplatí za zboží nebo služby převodem/platbou peněžních prostředků instituci elektronických peněz (vydavateli elektronických peněz), která po obdržení peněžních prostředků vydá elektronické peníze – ve výši odpovídající jmenovité hodnotě obdržených prostředků – ve prospěch prodávajícího (držitele elektronických peněz)?

      (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES (Úř. věst. 2009, L 267, s. 7).


title: Věc C-518/06: Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 42/15

         Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-518/06)
   (2007/C 42/25)
   Jednací jazyk: italština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a N. Yerrell, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               1)

               Určit, že Italská republika

                           —

                           tím, že zavedla a zachovává právní předpis, podle kterého musí být pojistné na pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel vypočítáno na základě určitých parametrů;

                           —

                           tím, že podřídila pojistné na pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel zpětné kontrole,

                     porušila povinnosti týkající se svobodného uvádění pojistných produktů na trh, které pro ni vyplývají z ustanovení o svobodě určování cen stanovené v článcích 6, 29 a 39 směrnice Rady 92/49/EHS (1) ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) (dále jen „směrnice 92/49“);

                           —

                           tím, že kontroluje pravidla, podle kterých pojišťovací společnosti, které mají centrálu v jiném členském státě, avšak působí v Itálii v rámci svobody usazování nebo volného pohybu služeb, vypočítávají své pojistné;

                           —

                           tím, že ukládá sankce za porušení italských předpisů o pravidlech pro výpočet pojistného, a to dokonce i v případě pojišťovacích společností, které mají centrálu v jiném členském státě, avšak působí v Itálii v rámci svobody usazování nebo volného pohybu služeb,

                     porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 směrnice 92/49;

                           —

                           tím, že zachovává povinnost uzavírat smlouvy o pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel pro všechny pojišťovací společnosti, včetně těch, které mají svou centrálu v jiném členském státě, avšak působí v Itálii v rámci svobody usazování nebo volného pohybu služeb,

                     porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 a 49 Smlouvy o založení Evropského společenství;

               2)

               Uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Povinnost pojišťovacích společností stanovit čisté pojistné v souladu s „vlastními technickými údaji, které jsou dostatečně obsáhlé a které se vztahují na alespoň pět hospodářských let“ a zajistit, aby toto pojistné bylo v souladu s určitým tržním průměrem, jakož i skutečnost, že toto pojistné podléhá zpětným kontrolám s tím důsledkem, že jim mohou být italským kontrolním orgánem uloženy značné sankce v případě porušení uvedených povinností, představuje porušení zásady svobodného určování cen stanovené ve směrnici 92/49. Účinkem italského předpisu je totiž stanovit systém kontrolovaného pojistného, a tudíž zabránit pojišťovacím společnostem svobodně uvádět své služby na trh způsobem, který tyto společnosti považují za vhodný a svobodně stanovit vlastní sazebník pojistného, a tím narušení jednotného trhu v oblasti pojištění.
   Obecný zájem na přijetí vnitrostátních ustanovení nemůže být italským státem použit k legitimizaci odchylky od zásady svobodného určování cen podniky, jak je stanovena právními předpisy Společenství, jelikož nespadá mezi výjimky výslovně stanovené v čl. 29 druhém pododstavci a čl. 39 odst. 3 směrnice 92/49.
   Kontrola skutečně vykonávaná italským kontrolním orgánem, popřípadě kontrolním orgánem hostitelského členského státu, pravidel, podle kterých pojišťovací společnosti působící v Itálii v rámci svobody usazování nebo volného pohybu služeb vypočítávají své pojistné, jakož i ukládání sankcí tímto italským kontrolním orgánem v případě porušení italského právního předpisu, představuje porušení rozdělení pravomocí mezi domovským členským státem (to znamená členský stát, ve kterém má pojišťovací společnost sídlo) a hostitelským členským státem stanovené v článku 9 směrnice 92/49.
   Povinnost uzavřít smlouvu, uložená všem pojišťovacím společnostem, které vykonávají činnost v oblasti odpovědnosti za provoz motorových vozidel, nezávisle na umístění sídla a ve vztahu ke všem kategoriím pojištěnců a všem regionům v Itálii, jakož i možnost uložit italskými kontrolními orgány sankce v případě porušení uvedené povinnosti, znamená omezení základní svobody usazování zakázané článkem 43 ES a rovněž představuje omezení volného pohybu služeb neslučitelné s článkem 49 Smlouvy o ES. Povinnost poskytovat povinné pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel stanovená italským právním předpisem totiž představuje závažnou překážku ve výkonu činnosti pojišťovacích společností v Itálii v tom, že tato povinnost odrazuje pojišťovací společnosti usazené v jiných členských státech usadit se v Itálii nebo tam poskytovat služby, a tudíž je na újmu přístupu na italský trh.
   Povinnost uzavírat smlouvy představuje překážku, která není ani opodstatněná, ani přiměřená ve vztahu k sledovanému cíli. „Veřejného pořádku se lze dovolávat jen v případech skutečné a dostatečně závažné hrozby zásahu do jednoho ze základních zájmů společnosti“ a „výjimka veřejného pořádku, jako každá jiná odchylka ze základní zásady Smlouvy, musí být vykládána restriktivně“ (viz rozsudek C-348/96 ze dne 19. ledna 1999, trestní řízení proti Donatelle Calfa, Recueil, 1999, s. I-11, body 21 a 23).
   Mimoto toto omezení se jeví nepřiměřeným prostředkem k dosažení cíle, pro který bylo přijato, jelikož taková obecná povinnost uzavírat smlouvy brání vývoji a provozuschopnosti specializovaných služeb pojišťovacích společností, které by mohly adekvátněji a efektivněji uspokojit požadavky spotřebitelů právě z důvodu své specializace.
   Konečně toto omezení jde za hranici toho, co je nezbytné pro dosažení cíle zachování veřejného pořádku nebo ochrany spotřebitelů, jak z hlediska geografického, jelikož problémy vlastní veřejnému pořádku se podle samotných italských orgánů týkají pouze „specifických geografických oblastí“ vnitrostátního území, tak z hlediska obsahu, jelikož pojišťovací společnosti působící v Itálii mají povinnost pojistit jakéhokoliv vlastníka nebo řidiče motorového vozidla nehledě na riziko, které tento vlastník nebo řidič konkrétně představuje, co se týče občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené třetími osobami.

      (1)  Úř. věst. L 228, s. 1 (Zvl. vyd. 06/01, s. 346).


title: Věc T-322/07: Žaloba podaná dne 27. srpna 2007 – Kenitex Química v. OHIM – Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)

text:
               10.11.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 269/51

         Žaloba podaná dne 27. srpna 2007 – Kenitex Química v. OHIM – Chemicals International (Kenitex TINTAS A qualidade da cor)
   (Věc T-322/07)
   (2007/C 269/92)
   Jednací jazyk: portugalština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kenitex Química, S.A. (Manique, Estoril, Portugalsko) (zástupce: M. Pardete Reis, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)

      Druhý účastník řízení před odvolacím senátem: Chemicals International Establishment
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. června 2007, oznámené žalobkyni faxem dne 25. června 2007, v řízení o prohlášení neplatnosti č. 879 C 001553742/1 (rejstřík ochranných známek č. 1553742), jemuž odpovídá číslo odvolání R 330/2006-4, a v důsledku toho prohlásit ochrannou známku Společenství č. 1553742 „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR“, o jejíž zápis bylo požádáno dne 13. března 2000 a jež byla zapsána dne 22. května 2001, za platnou;

               —

               uložit OHIM náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Dne 22. května 2001 byla na žádost žalobkyně zapsána obrazová ochranná známka Společenství „KENITEX TINTAS A QUALIDADE DA COR“ pro výrobky tříd 1, 2 a 19 niceského zařazení (chemické přípravky pro průmyslové účely, umělé pryskyřice, barvy, laky, ředidla, přírodní pryskyřice, kovové prášky pro malíře, nekovové tavební materiály, dlažba z asfaltu, obklady, svodidla, sklo pro stavby).
   Chemical International Establishment navrhl prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství na základě existence dříve zapsaných národních obrazových ochranných známek „Kenitex“ pro výrobky třídy 2 (barvy určené k dekoraci) v Portugalsku, „Kenitex“ pro výrobky třídy 2 a 19 (různobarevné obklady pro budovy) ve Francii a „Kenitex“ pro výrobky tříd 1, 2, 17 a 19 (nehořlavé a nepromokavé barvy a obklady) v zemích Beneluxu.
   Zrušovací oddělení vyhovělo návrhu na prohlášení neplatnosti a odvolací senát zamítl odvolání podané žalobkyní proti tomuto rozhodnutí z důvodu, že existuje nebezpečí záměny s ohledem na podobnost výrobků a označení.
   Žalobkyně uplatňuje porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (1) z důvodu, že neexistuje nebezpečí záměny mezi oběma označeními a že označení žalobkyně odpovídá její obchodní firmě a názvu provozovny zapsanému u Instituto Nacional de Propriedade Industrial (INPI).

      (1)  Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


title: Věc C-178/13: Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2013 – Evropská komise v. Finská republika

text:
               7.4.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 102/29

         Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. listopadu 2013 – Evropská komise v. Finská republika
   (Věc C-178/13) (1)

   2014/C 102/44
   Jednací jazyk: finština
   Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 156, 1. 6. 2013.


title: Věc C-191/07 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 3. dubna 2007 Jeanem Yvesem Sellierem proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 15. ledna 2007 ve věci T-276/06, Sellier v. Komise

text:
               8.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/15

         Kasační opravný prostředek podaný dne 3. dubna 2007 Jeanem Yvesem Sellierem proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 15. ledna 2007 ve věci T-276/06, Sellier v. Komise
   (Věc C-191/07 P)
   (2008/C 64/23)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jean Yves Sellier (zástupce: J. Y. Leeman, advokát)

      Další účastník řízení: Komise Evropských společenství
   Usnesením ze dne 18. září 2007 zamítl Soudní dvůr (šestý senát) kasační opravný prostředek a nařídil, že Jean Yves Sellier ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc C-346/09: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof 's-Gravenhage (Nizozemsko) dne 28. srpna 2009 — Staat der Nederlanden v. Denkavit Nederland b.v., Cehave Landbouwbelang Voeders b.v., Arie Blok b.v., Internationale Handelsmaatschappij Demeter b.v.

text:
               21.11.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 282/25

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof 's-Gravenhage (Nizozemsko) dne 28. srpna 2009 — Staat der Nederlanden v. Denkavit Nederland b.v., Cehave Landbouwbelang Voeders b.v., Arie Blok b.v., Internationale Handelsmaatschappij „Demeter“ b.v.
   (Věc C-346/09)
   2009/C 282/44
   Jednací jazyk: nizozemština

      Předkládající soud

   Gerechtshof 's-Gravenhage

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Staat der Nederlanden

      Žalované: Denkavit Nederland b.v., Cehave Landbouwbelang Voeders b.v., Arie Blok b.v., Internationale Handelsmaatschappij „Demeter“ b.v.

      Předběžné otázky

   Je nutné vykládat právo Společenství, zejména směrnici 90/425/EHS (1), rozhodnutí 94/381/ES (2) a rozhodnutí 2000/766/ES (3) v tom smyslu, že takový vnitrostátní zákaz, jako je zákaz článku 2 přechodného nařízení, který z důvodu ochrany proti BSE zakazuje výrobu a obchod se zpracovanými živočišnými bílkovinami za účelem zkrmování hospodářskými užitkovými zvířaty, je neslučitelný s právem Společenství, pokud takový vnitrostátní zákaz

               —

               vstoupil v platnost již dne 15. prosince 2000 (tedy dříve než rozhodnutí 2000/766/ES) a

               —

               přechodně (až do přijetí rozhodnutí 2000/766/ES (4) ze dne 29. prosince 2000) platil rovněž pro rybí moučku a fosforečnan vápenatý?

      (1)  Směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu (Úř. věst. L 224, s. 29; Zvl. vyd. 03/10, s. 138).

      (2)  Rozhodnutí Komise 94/381/ES ze dne 27. června 1994 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii a zkrmování bílkovin pocházejících ze savců (Úř. věst. L 172, s. 23). (neoficiální překlad)

      (3)  Rozhodnutí Rady 2000/766/ES ze dne 4. prosince 2000 o některých ochranných opatřeních proti přenosným spongiformním encefalopatiím a zkrmování živočišných bílkovin (Úř. věst. L 306, s. 32). (neoficiální překlad)

      (4)  Rozhodnutí Komise 2001/9 ze dne 29. prosince 2000 o kontrolních opatřeních k provedení rozhodnutí Rady 2000/766/ES o některých ochranných opatřeních proti přenosným spongiformním encefalopatiím a zkrmování živočišných bílkovin (Úř. věst. L 2, s. 32). (neoficiální překlad)


title: Věc T-516/17: Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Imasa, Ingeniería y Proyectos v. Komise a SRB

text:
               23.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 357/20

         Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Imasa, Ingeniería y Proyectos v. Komise a SRB
   (Věc T-516/17)
   (2017/C 357/26)
   Jednací jazyk: španělština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Imasa, Ingeniería y Proyectos, S.A. (Oviedo, Španělsko) (zástupci: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín a B. Fernández García, advokáti)

      Žalovaní: Evropská komise a Jednotný výbor pro řešení krizí

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál zrušil:

               —

               rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí přijaté výkonném zasedání dne ze 7. června 2017 (SRB/EES/2017/08), kterým se přijímá program řešení krize ve vztahu k Banco Popular Español, S.A.;

               —

               rozhodnutí Komise (EU) 2017/1246 ze dne 7. června 2017, kterým se schvaluje program řešení krize pro Banco Popular Español, S.A.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uvedeným ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía a Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17; Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno a SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17; Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí; T-483/17, García Suárez a další v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí; T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí; T-497/17, Sánchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


title: Věc C-214/13: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 23. dubna 2013 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria v. George Ciocoiu

text:
               29.6.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 189/8

         Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel București (Rumunsko) dne 23. dubna 2013 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria v. George Ciocoiu
   (Věc C-214/13)
   2013/C 189/16
   Jednací jazyk: rumunština

      Předkládající soud

   Curtea de Apel București

      Účastníci původního řízení

      Navrhovatel: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Alexandria

      Odpůrce: George Ciocoiu

      Předběžná otázka

   Brání článek 110 SFEU tomu, aby členský stát uvalil daň z emisí znečišťujících látek na první registraci v tomto členském státě ojetých motorových vozidel z jiných členských států Evropské unie, když výběr a placení téže daně, přestože je stanovena právním aktem v případě ojetých motorových vozidel na vnitřním trhu podobného stáří, technického stavu a počtu ujetých kilometrů a je splatná při prvním převodu vlastnictví, bylo následně pozastaveno právním aktem, který má sílu zákona?


title: Věc T-435/10: Usnesení Tribunálu ze dne 31. srpna 2011 — IEM v. Komise ( Žaloba na neplatnost — Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace — Žádost o navrácení záloh vyplacených v souvislosti s plněním smlouvy o financování výzkumu — Rozhodčí doložka — Dopis, kterým se oznamuje vydání oznámení o dluhu — Upomínka — Akty neoddělitelné od smlouvy — Nepřípustnost )

text:
               29.10.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 319/21

         Usnesení Tribunálu ze dne 31. srpna 2011 — IEM v. Komise
   (Věc T-435/10) (1)

   (Žaloba na neplatnost - Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace - Žádost o navrácení záloh vyplacených v souvislosti s plněním smlouvy o financování výzkumu - Rozhodčí doložka - Dopis, kterým se oznamuje vydání oznámení o dluhu - Upomínka - Akty neoddělitelné od smlouvy - Nepřípustnost)
   2011/C 319/45
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE (Athény, Řecko) (zástupce: N. Sofokleous, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a A. Sauka, zmocněnci)

      Předmět věci

   Návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 7. května 2010, který se oznamuje vydání oznámení o dluhu za účelem vrácení částky ve výši 105 416,47 eur, která odpovídá zálohám vyplaceným žalobkyni společnostmi Parthénon AE Oikodomikon — Technikon — Touristikon — Viomichanikon — Emporikon kai Exagogikon Ergasion, v souvislosti s plněním smlouvy FAIR-CT98-9544, uzavřené v rámci čtvrtého rámcového programu pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace a zrušení dopisu Komise ze dne 14. července 2010, který obsahuje upomínku týkající se původní nezaplacené částky požadované oznámením o dluhu č. 3241004968

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá jako nepřípustná.

               2)

               IEM — Erga — Erevnes — Meletes perivallontos kai chorotaxias AE se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


title: Věc C-73/06: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Köln – Německo) – Planzer Luxembourg Sàrl v. Bundeszentralamt für Steuern (Šestá směrnice o DPH — Článek 17 odst. 3 a 4 — Vracení DPH — Osmá směrnice o DPH — Vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku — Článek 3 písm. b) a článek 9 druhý pododstavec — Příloha B — Potvrzení o statusu osoby povinné k dani — Právní dosah — Třináctá směrnice o DPH — Vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství — Článek 1 bod 1 — Pojem sídlo hospodářské činnosti )

text:
               25.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 199/10

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Köln – Německo) – Planzer Luxembourg Sàrl v. Bundeszentralamt für Steuern
   (Věc C-73/06) (1)

   (Šestá směrnice o DPH - Článek 17 odst. 3 a 4 - Vracení DPH - Osmá směrnice o DPH - Vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku - Článek 3 písm. b) a článek 9 druhý pododstavec - Příloha B - Potvrzení o statusu osoby povinné k dani - Právní dosah - Třináctá směrnice o DPH - Vracení DPH osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství - Článek 1 bod 1 - Pojem „sídlo hospodářské činnosti“)
   (2007/C 199/16)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht Köln
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Planzer Luxembourg Sàrl

      Žalovaný: Bundeszentralamt für Steuern
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Köln – Výklad čl. 3 písm. b) a přílohy B, osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79), a článku 1 odst. 1 třinácté směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství (Úř. věst. L 326, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 129) – Vrácení DPH osobě povinné k dani usazené na území jiného členského státu, která je pobočkou společnosti usazené ve třetím státě – Kritéria týkající se provozovny určená k posouzení, zda jde o usazení v tuzemsku – Pojem „sídlo hospodářské činnosti“ a „stálá provozovna, z níž se uskutečňují obchodní operace“
   Výrok

               1)

               Článek 3 písm. b) a článek 9 druhý pododstavec osmé směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku musí být vykládány v tom smyslu, že potvrzení podle vzoru uvedeného v příloze B uvedené směrnice v zásadě umožňuje předpokládat nejen, že dotčená osoba je osobou povinnou k dani z přidané hodnoty v členském státě, jehož daňová správa jí vydala uvedené potvrzení, ale rovněž, že je v tomto členském státě usazena.
               Uvedená ustanovení nicméně nezakazují daňové správě členského státu vrácení, která má pochybnosti ohledně skutečné hospodářské existence provozovny, jejíž adresa je uvedena v tomto potvrzení, ujistit se o této skutečné existenci prostřednictvím správních opatření stanovených za tím účelem právní úpravou Společenství v oblasti daně z přidané hodnoty.

               2)

               Článek 1 odst. 1 třinácté směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že sídlo hospodářské činnosti společnosti je místo, kde jsou přijímána zásadní rozhodnutí týkající se obecného řízení této společnosti a kde jsou vykonávány funkce její ústřední správy.

      (1)  Úř. věst. C 201, 7.8.2004.


title: Věc C-342/05: Rozsudek Soudního dvora (druhéh senátu) ze dne 14. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Finská republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 92/43/EHS — Ochrana přírodních stanovišť — Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny — Lov vlka)

text:
               4.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/5

         Rozsudek Soudního dvora (druhéh senátu) ze dne 14. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-342/05) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny - Lov vlka)
   (2007/C 183/08)
   Jednací jazyk: finština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a I. Koskinen, zmocněnci)

      Žalovaná: Finská republika (zástupce: E. Bygglin, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 12 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) – Lov vlka
   Výrok

               1)

               Finská republika tím, že povoluje preventivní lov vlka, aniž by bylo prokázáno, že takový lov umožňuje prevenci závažných škod ve smyslu čl. 16 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 písm. b) této směrnice.

               2)

               Ve zbývající části se žaloba zamítá.

               3)

               Komise Evropských společenství a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.

      (1)  Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


title: Věc T-457/12: Usnesení Tribunálu ze dne 24. října 2013 — Stromberg Menswear v. OHIM — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG) ( „Ochranná známka Společenství — Slovní ochranná známka Společenství STORMBERG — Žaloba proti návrhu na převod ochranné známky Společenství na přihlášky národních ochranných známek — Nepřípustnost odvolání před odvolacím senátem — Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“ )

text:
               14.12.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 367/28

         Usnesení Tribunálu ze dne 24. října 2013 — Stromberg Menswear v. OHIM — Leketoy Stormberg Inter (STORMBERG)
   (Věc T-457/12) (1)

   (Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka Společenství STORMBERG - Žaloba proti návrhu na převod ochranné známky Společenství na přihlášky národních ochranných známek - Nepřípustnost odvolání před odvolacím senátem - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ)
   2013/C 367/51
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Stromberg Menswear Ltd (Leeds, Spojené království) (zástupci: A. Tsoutsanis, advokát, a C. Tulley, solicitor)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Leketoy Stormberg Inter AS (Kristiansand S, Norsko) (zástupci: původně T. Mølsgaard, poté J. Løje, advokáti)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. srpna 2012 (věc R 428/2012-4) týkajícímu se žádosti o převod ochranné známky Společenství na přihlášky národních ochranných známek, kterou podala společnost Leketoy Stormberg Inter AS.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Společnosti Stromberg Menswear Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 63, 2.3.2013


title: Věc T-188/15: Žaloba podaná dne 17. dubna 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise

text:
               15.6.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 198/42

         Žaloba podaná dne 17. dubna 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise
   (Věc T-188/15)
   (2015/C 198/57)
   Jednací jazyk: italština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Itálie); Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Itálie); Actv SpA (Benátky, Itálie); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Itálie); Asstra Associazione Trasporti (Řím, Itálie): a Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Řím) (zástupce: M. Malena, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhují, aby Tribunál zrušil ty kapitoly a části napadeného rozhodnutí, které jsou předmětem žaloby.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako ve věci T-187/15, Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise.


title: Věc T-450/12: Žaloba podaná dne 11. října 2012 — Anagnostakis v. Komise

text:
               22.12.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 399/24

         Žaloba podaná dne 11. října 2012 — Anagnostakis v. Komise
   (Věc T-450/12)
   2012/C 399/47
   Jednací jazyk: řečtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Alexios Anagnostakis (Atény, Řecko) (zástupce: A. Anagnostakis, advokát)

      Žalovaná: Evropská komise

      Návrhová žádání

   Žalobce navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 6. září 2012, kterým se zamítá žádost o registraci občanské iniciativy nazvané „MILION PODPISŮ PRO SOLIDÁRNÍ EVROPU“;

               —

               nařídil Komisi, aby zaregistrovala výše uvedenou iniciativu v souladu se zákonem a přijala další opatření stanovená zákonem, a

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.

               1)

               První žalobní důvod vychází z článku 122 SFEU.

                           —

                           Podle žalobce Evropská komise neodůvodněně tvrdí, že nemá pravomoc podat návrh na přijetí právního aktu týkajícího se navrhované iniciativy přijmout „zásadu stavu nouze“. Ve smyslu čl. 122 odst. 1 SFEU (bývalý článek 100 SEU) Komise navrhne (a Rada rozhodne) v duchu solidarity mezi členskými státy o opatřeních přiměřených hospodářské situaci. Zahrnutí zásady stavu nouze do Smluv o Evropské unii je takovým opatřením, stejně jako přijetí opatření a politik v tomto smyslu.

               2)

               Druhý žalobní důvod vychází z čl. 136 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že Komise nemůže odůvodněně ve svém rozhodnutí konstatovat, že čl. 136 odst. 1 SFEU může představovat právní základ pouze tehdy, pokud se opatření týkají posílení rozpočtové kázně a omezují se na ni. Podle odst. 1 písm. b) téhož článku se mohou navrhovaná opatření týkat i vypracování směrů hospodářské politiky pro dotčené státy. Zásada stavu nouze je takovým směrem při provádění této politiky.

               3)

               Třetí žalobní důvod vychází z čl. 136 odst. 1 SFEU.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že Komise nemůže odůvodněně ve svém rozhodnutí konstatovat, že čl. 136 odst. 1 SFEU neopravňuje Evropskou unii, aby nahrazovala členské státy ve výkonu jejich svrchovanosti v oblasti rozpočtu a funkcí souvisejících s příjmy a výdaji státu. Rada může v souladu s postupem stanoveným v článcích 121 SFEU až 126 SFEU přijmout opatření týkající se členských států, jejichž měnou je euro, což jasně vyplývá z čl. 136 odst. 1. Tento článek nestanoví žádné omezení při uplatňování opatření z důvodu svrchovanosti členských států v oblasti rozpočtu.

               4)

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z článku 222 SFEU.

                           —

                           Žalobce tvrdí, že rozhodnutí Komise je v přímém rozporu s doložkou solidarity uvedenou v článku 222 SFEU.


title: Věc T-647/15: Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Boros v. Parlament

text:
               8.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 48/61

         Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Boros v. Parlament
   (Věc T-647/15)
   (2016/C 048/69)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Crina Boros (Londýn, Spojené království) (zástupkyně: N. Pirc Musar, advokátka)

      Žalovaný: Evropský parlament

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8554 C ze dne 16. září 2015, kterým se zamítá potvrzující žádost žalobkyně o zpřístupnění určitých dokumentů s informacemi o cestovních výdajích, denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdaje na personální politiku členů Evropského parlamentu;

               —

               uložil Parlamentu náhradu nákladů vynaložených žalobkyní podle článků 134 a 100 jednacího řádu Tribunálu včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.

               1.

               První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 (1) ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001 (2), neboť požadované osobní údaje nejsou chráněny právními předpisy Společenství.

               2.

               Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001, neboť přístup k požadovaným informacím byl odmítnut, ačkoli byly podmínky pro zpřístupnění splněny.

               3.

               Třetí žalobní důvod vychází z porušení obecné povinnosti zkoumat každý jednotlivý dokument stanovené v článcích 2 a 4 nařízení 1049/2001 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení 1049/2001.

               4.

               Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6) nařízení 1049/2001, neboť odepření přístupu k části požadovaných dokumentů bylo neodůvodněné.

               5.

               Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení 1049/2001, neboť se Parlament nevyjádřil ke všem argumentům žalobkyně.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


title: Věc T-257/09: Žaloba podaná dne 2. července 2009 — AECOPS v. Komise

text:
               12.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 220/34

         Žaloba podaná dne 2. července 2009 — AECOPS v. Komise
   (Věc T-257/09)
   2009/C 220/72
   Jednací jazyk: portugalština

      Účastníci řízení

      Žalobce: Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Aecops) (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: J. L. da Cruz Vilaça a L. Pinto Monteiro, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství

      Návrhová žádání žalobce

               —

               zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství týkající se spisu 89 0979 P3 ze dne 22. června 2005, kterým byla o 426 070 portugalských eskudů (PTE) snížena podpora poskytnutá rozhodnutím K(89)0570 ze dne 22. března 1989 a rozhodnuto o navrácení částky 1 591 128 PTE;

               —

               uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Porušení práva být předem vyslechnut: žalobci nebylo umožněno, aby předložil své vyjádření před přijetím konečného rozhodnutí o snížení finanční podpory, což představuje porušení formální náležitosti, jejíž nedodržení vede ke zrušení uvedeného rozhodnutí.
   Porušení zásady právní jistoty z důvodu promlčení lhůty pro zahájení řízení a příliš dlouhé lhůty ke přijetí rozhodnutí.
   Porušení povinnosti uvést odůvodnění: napadené rozhodnutí neuvádí, ani souhrnně, důvody, pro které byla podpora snížena.


title: Věc C-276/10: Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Česká republika ( „Nesplnění povinnosti státem — Životní prostředí — Směrnice 2006/118/ES — Ochrana podzemních vod před znečištěním a zhoršováním stavu — Neprovedení ve stanovené lhůtě“ )

text:
               26.2.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 63/12

         Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Česká republika
   (Věc C-276/10) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2006/118/ES - Ochrana podzemních vod před znečištěním a zhoršováním stavu - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   2011/C 63/21
   Jednací jazyk: čeština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a L. Jelínek, zmocněnci)

      Žalovaná: Česká republika (zástupci: M. Smolek a J. Jirkalová, zmocněnci)

      Předmět věci

   Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/118/ES ze dne 12. prosince 2006 o ochraně podzemních vod před znečištěním a zhoršováním stavu (Úř. věst. L 372, s. 19) nebo jejich neoznámení ve stanovené lhůtě

      Výrok

               1)

               Česká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/118/ES ze dne 12. prosince 2006 o ochraně podzemních vod před znečištěním a zhoršováním stavu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 12 této směrnice.

               2)

               České republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


title: Věc T-769/15: Žaloba podaná dne 29. prosince 2015 – SeNaPro v. OHIM – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)

text:
               29.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 78/30

         Žaloba podaná dne 29. prosince 2015 – SeNaPro v. OHIM – Paltentaler Splitt & Marmorwerke (Dolokorn)
   (Věc T-769/15)
   (2016/C 078/41)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: SeNaPro GmbH (Pommelsbrunn, Německo) (zástupce: A. Schröder, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Paltentaler Splitt & Marmorwerke GmbH (Rottenmann, Rakousko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Dolokorn“ – Přihláška č. 11 877 181

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. října 2015, ve věci R 2643/2014-1

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vynaložených společností SeNaPro GmbH.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení článku 75 a čl. 76 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009.


title: Věc T-18/05: Žaloba podaná dne 19. ledna 2005 IMI plc, IMI Kynoch Ltd. a Yorkshire Copper Tube proti Komisi Evropských společenství

text:
               19.3.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 69/25

         Žaloba podaná dne 19. ledna 2005 IMI plc, IMI Kynoch Ltd. a Yorkshire Copper Tube proti Komisi Evropských společenství
   (Věc T-18/05)
   (2005/C 69/45)
   Jednací jazyk: angličtina
   Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 19. ledna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství IMI plc, se sídlem v Birminghamu (Velká Británie), IMI Kynoch Ltd., se sídlem v Birminghamu (Velká Británie) a Yorkshire Copper Tube, se sídlem v Liverpoolu (Velká Británie), zastoupenými M. Struysem a D. Artsem, advokáty.
   Žalobkyně navrhují, aby Soud:

               —

               zrušil článek 1 v rozsahu, v němž se vztahuje na společnosti uvedené v čl. 1 písm. h), i) a j) a zrušil čl. 2 písm. f) rozhodnutí Komise ze dne 3. září 2004, které bylo změněno v písemném řízení dne 20. října 2004 ve věci COMP/E-1/38.069 – měděné instalatérské trubky;

               —

               nebo snížil pokuty uložené žalobkyním;

               —

               uložil Komisi náhradu nákladů řízení

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   V napadeném rozhodnutí Komise shledala porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 EHP několika podniky v odvětví měděných instalatérských trubek. Porušení se sestávalo ze tří oddělených projevů: z dohod mezi takzvanými SANCO producenty, dohod mezi takzvanými WICU a Cuprotherm producenty a dohod mezi širší skupinou producentů měděných instalatérských trubek. Podle rozhodnutí žalobkyně nevěděly o dohodách SANCO a o dohodách WICU a Cuprotherm, nebo je nemohly rozumně předvídat.
   Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že došlo k porušení zásady zákazu diskriminace. Podle žalobkyň Komise tím, jak vedla vyšetřování, zvýhodnila některé podniky. Žalobkyně tvrdí, že žádost o informace obdržely jako poslední a proto také jako poslední požádaly o shovívavost, na základě čehož jim byla pokuta snížena jen o 10 %.
   Žalobkyně dále tvrdí, že Komise pochybila v konstatování, že dohody SANCO nebyly podstatněji pevnější než dohody v širší skupině. Také tvrdí, že nedostatek rozlišení na úrovni pokut mezi stranami dohod SANCO a stranami dohody v širší skupině producentů porušuje zásadu zákazu diskriminace a zásadu, podle které je odpovědnost za porušení hospodářské soutěže ze své povahy osobní.
   Žalobkyně dále napadají závěr uložit stejnou pokutu žalobkyním a producentům, kteří jsou stranami dohody v širší skupině a dohod WUICU a Cuprotherm. Žalobkyně tvrdí, že tento závěr porušuje zásadu zákazu diskriminace, zásadu, podle které je odpovědnost za porušení hospodářské soutěže ze své povahy osobní a že rozhodnutí není v tomto bodě dostatečně odůvodněno.
   Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila zásadu zákazu diskriminace a dopustila zjevně nesprávného posouzení, když konstatovala, že žalobkyně se bez přerušení účastnily dohod, zatímco ve vztahu k určitým jiným podnikům nemohla být nepřetržitost prokázána. Podle žalobkyň je jejich situace totožná se situací těchto jiných podniků. Žalobkyně dále tvrdí ve vztahu k porušení jejich práv obhajoby, že Komise se ve svém rozhodnutí opřela o skutečnosti, které nebyly zohledněny ve sdělení námitek.
   Konečně, žalobkyně tvrdí, že došlo k porušení zásady proporcionality při stanovení výše pokut.


title: Věc C-297/08: Žaloba podaná dne 3. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika

text:
               30.8.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 223/35

         Žaloba podaná dne 3. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
   (Věc C-297/08)
   (2008/C 223/55)
   Jednací jazyk: italština
   Účastníci řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Zadra, D. Recchia a J.-B. Laignelot, zmocněnci)

      Žalovaná: Italská republika
   Návrhová žádání žalobkyně

               —

               určit, že Italská republika tím, že nepřijala, pokud jde o region Campania, veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby odpady byly využívány nebo odstraňovány bez ohrožení lidského zdraví a bez poškození životního prostředí, a zejména tím, že nevybudovala jednotnou a přiměřenou síť zařízení na odstraňování odpadu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze článků 4 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (1);

               —

               uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.

         Žalobní důvody a hlavní argumenty
   Komise se touto žalobou domáhá, aby bylo rozhodnuto v neprospěch Italské republiky za to, že v regionu Campania nevybudovala jednotnou a přiměřenou síť zařízení na odstraňování odpadu, která umožňuje soběstačnost při odstraňování odpadů založenou na kritériu blízkosti. Vytýkané nesplnění povinnosti, jak v úředních sděleních uznaly samy italské orgány, ohrožuje lidské zdraví a představuje tedy porušení článků 4 a 5 směrnice 2006/12/ES.

      (1)  Úř. věst. L 114, s. 9.


title: Věc C-586/13: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Pesti Központi Kerületi Bíróság – Maďarsko) – Martin Meat kft v. Géza Simonfay, Ulrich Salburg „Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Volný pohyb služeb — Směrnice 96/71/ES — Článek 1 odst. 3 písm. a) a c) — Vysílání pracovníků — Poskytování pracovní síly — Akt o přistoupení z roku 2003 — Kapitola 1 odst. 2 a 13 přílohy X — Přechodná opatření — Přístup maďarských státních příslušníků na pracovní trh států, které již byly v době přistoupení Maďarské republiky členskými státy Evropské unie — Požadavek pracovního povolení pro poskytování pracovní síly — Jiná než citlivá odvětví“

text:
               24.8.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/7

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Pesti Központi Kerületi Bíróság – Maďarsko) – Martin Meat kft v. Géza Simonfay, Ulrich Salburg
   (Věc C-586/13) (1)

   („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Směrnice 96/71/ES - Článek 1 odst. 3 písm. a) a c) - Vysílání pracovníků - Poskytování pracovní síly - Akt o přistoupení z roku 2003 - Kapitola 1 odst. 2 a 13 přílohy X - Přechodná opatření - Přístup maďarských státních příslušníků na pracovní trh států, které již byly v době přistoupení Maďarské republiky členskými státy Evropské unie - Požadavek pracovního povolení pro poskytování pracovní síly - Jiná než citlivá odvětví“)
   (2015/C 279/08)
   Jednací jazyk: maďarština

      Předkládající soud

   Pesti Központi Kerületi Bíróság

      Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Martin Meat kft

      Žalovaní: Géza Simonfay, Ulrich Salburg

      Výrok

               1)

               Kapitola 1 odst. 2 a 13 přílohy X aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládána v tom smyslu, že Rakouská republika má právo omezit poskytování pracovní síly na svém území v souladu s kapitolou 1 odst. 2 uvedené přílohy, ačkoli se uvedené poskytování netýká citlivého odvětví ve smyslu kapitoly 1 odst. 13 uvedené přílohy.

               2)

               V případě existence takového smluvního vztahu, jako je vztah ve věci v původním řízení, je pro určení toho, zda musí být tento smluvní vztah kvalifikován jako poskytování pracovní síly ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb, třeba zohlednit veškeré skutečnosti, které nasvědčují tomu, že vyslání pracovníků do hostitelského členského státu je či není samotným předmětem poskytování služeb, kterého se týká uvedený smluvní vztah. Indiciemi, že takové vyslání není samotným předmětem dotčeného poskytování služeb, jsou v zásadě zejména skutečnost, že poskytovatel služeb nenese důsledky poskytování plnění, které neodpovídá smlouvě, jakož i okolnost, že uvedený poskytovatel může volně určit, kolik pracovníků považuje za užitečné vyslat do hostitelského členského státu. Naopak okolnost, že podnik-příjemce tohoto plnění kontroluje jeho soulad s uvedenou smlouvou nebo že může vydávat obecné pokyny pracovníkům zaměstnaným uvedeným poskytovatelem, sama o sobě neumožňuje učinit závěr, že jde o poskytování pracovní síly.

      (1)  Úř. věst. C 71, 8. 3. 2014.


title: Věc T-697/15: Usnesení Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Bergbräu v. EUIPO – Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)

text:
               1.8.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 279/41

         Usnesení Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Bergbräu v. EUIPO – Vilser Privatbrauerei (VILSER BERGBRÄU)
   (Věc T-697/15) (1)

   (2016/C 279/57)
   Jednací jazyk: němčina
   Předseda druhého senátu nařídil vyškrtnutí věci.

      (1)  Úř. věst. C 78, 29.2.2016.


title: Věc C-44/06: Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Landes Brandenburg – Německo) – Gerlach und Co. mbH v. Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Celní unie — Tranzitní režim Společenství — Důkaz o řádném provedení tranzitní operace nebo místě porušení předpisů — Tříměsíční lhůta — Poskytnutí lhůty po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla)

text:
               28.4.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 95/11

         Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht des Landes Brandenburg – Německo) – Gerlach und Co. mbH v. Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   (Věc C-44/06) (1)

   (Celní unie - Tranzitní režim Společenství - Důkaz o řádném provedení tranzitní operace nebo místě porušení předpisů - Tříměsíční lhůta - Poskytnutí lhůty po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla)
   (2007/C 95/18)
   Jednací jazyk: němčina
   Předkládající soud
   Finanzgericht des Landes Brandenburg
   Účastníci původního řízení

      Žalobkyně: Gerlach und Co. mbH

      Žalovaná: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
   Předmět věci
   Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Výklad článku 11a odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1062/87 ze dne 27. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství (Úř. věst. L 107, s. 1), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1429/90 ze dne 29. května 1990 (Úř. věst. L 137, s. 21) – Porušení předpisů nebo nesrovnalost v průběhu operace vnějšího tranzitu Společenství (T1) – Oznámení lhůty pro předložení důkazu o místě porušení předpisů nebo nesrovnalostí až po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla v rámci řízení o stížnosti
   Výrok
   Článek 11a odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1062/87 ze dne 27. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1429/90 ze dne 29. května 1990, musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, nemůže poskytnout hlavnímu povinnému tříměsíční lhůtu pro předložení důkazu o řádném provedení tranzitní operace nebo skutečném místě porušení předpisů nebo nesrovnalostí až po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla v průběhu řízení o stížnosti podané proti tomuto rozhodnutí.

      (1)  Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


title: Věc C-154/06: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika (Nesplnění povinnosti státem — Směrnice 2003/108/ES — Odpadní elektrická a elektronická zařízení — Neprovedení ve stanovené lhůtě)

text:
               30.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 326/21

         Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
   (Věc C-154/06) (1)

   (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/108/ES - Odpadní elektrická a elektronická zařízení - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
   (2006/C 326/41)
   Jednací jazyk: švédština
   Účastnice řízení

      Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a K. Nyberg, zmocněnci)

      Žalovaná: Finská republika (zástupce: E. Bygglin, zmocněnec)
   Předmět věci
   Nesplnění povinnosti státem – Nezajištění provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/108/ES ze dne 8. prosince 2003, kterou se mění směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ) (Úř. věst. L 345, s. 106), pokud jde o autonomní provincii Alandy, ve stanovené lhůtě
   Výrok

               1)

               Finská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/108/ES ze dne 8. prosince 2003, kterou se mění směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ), pokud jde o Alandské ostrovy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.

               2)

               Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

      (1)  Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


title: Věc F-36/09: Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Armitage-Wilson v. Europol

text:
               18.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 167/26

         Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Armitage-Wilson v. Europol
   (Věc F-36/09)
   2009/C 167/50
   Jednací jazyk: nizozemština

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Kate Armitage-Wilson (Haag, Nizozemsko) (zástupce: W. J. Dammingh)

      Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)

      Předmět a popis sporu

   Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byla žalobkyně informována o nemožnosti nabídnout jí trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna, kterým byla zamítnuta její stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí

      Návrhové žádání žalobkyně

               —

               zrušit rozhodnutí, kterým žalovaný oznámil žalobkyni, že jí nemůže nabídnout trvalý pracovní poměr, jakož i rozhodnutí o stížnosti vydané dne 7. ledna 2009, kterým byly námitky, jež žalobkyně uplatnila proti rozhodnutí ze dne 12. června 2008, označeny za neopodstatněné;

               —

               uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


title: Věc F-122/11: Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 23. listopadu 2012 — Vacarescu v. Komise ( „Veřejná služba — Opožděnost — Zjevná nepřípustnost“ )

text:
               16.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 46/31

         Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 23. listopadu 2012 — Vacarescu v. Komise
   (Věc F-122/11)
   (Veřejná služba - Opožděnost - Zjevná nepřípustnost)
   2013/C 46/62
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobce: Dragos-Lucian Vacarescu (Brusel, Belgie) (zástupkyně: R.-C. Radu, advokátka)

      Žalovaná: Evropská komise

      Předmět věci

   Veřejná služba — Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o neudělit žalobci denní příspěvky, na které měl nárok podle čl. 10 odst. 2 druhého pododstavce přílohy VII služebního řádu.

      Výrok usnesení

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               D.-L. Vacarescu ponese vlastní náklady řízení.


title: Věc F-49/08: Žaloba podaná dne 19. května 2008 – Giannini v. Komise

text:
               19.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 183/33

         Žaloba podaná dne 19. května 2008 – Giannini v. Komise
   (Věc F-49/08)
   (2008/C 183/67)
   Jednací jazyk: francouzština
   Účastníci řízení

      Žalobce: Massimo Giannini (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi a C. Ronzi, advokáti)

      Žalovaná: Komise Evropských společenství
   Předmět a popis sporu
   Jednak zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a uložení žalované zaplacení všech peněžitých nároků spojených s pokračováním smlouvy, jakož i zrušení několika rozhodnutí, které mu odmítají požívat peněžitých nároků. Dále návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která byla žalobci způsobena.
   Návrhová žádání žalobce

               —

               Zrušit rozhodnutí o propuštění žalobce oznámené dne 10. července 2007;

               —

               v potřebném rozsahu zrušit rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost, doručené dne 5. února 2008;

               —

               uložit Komisi zaplacení všech peněžitých nároků spojených s pokračováním smlouvy (zejména základního platu, po odečtení vyplacených přídavků v nezaměstnanosti, přídavky, příspěvky a náhrady vypočítané pro tříleté trvání smlouvy a cestovních výdajů z místa výkonu práce do místa původu) zvýšených o úroky z prodlení od okamžiku, kdy vzniká povinnost zaplacení každého z těchto nároků do úplného zaplacení, vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, použitelných během dotečeného období zvýšené o tři body;

               —

               v každém případě zrušit rozhodnutí ze dne 27. července 2007 a ze dne 20. září 2007 o provedení srážky 5 218,22 eur z odměny žalobce za srpen 2007, odpovídající části cestovních výdajů z místa výkonu práce do místa původu žalobce a v důsledku toho vrátit tuto částku 5 218,22 eur zvýšenou o úroky z prodlení od 15. srpna 2007 do úplného zaplacení, vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, použitelných během dotečeného období zvýšené o tři body;

               —

               v každém případě zrušit rozhodnutí ze dne 28. srpna 2007 o snížení příspěvku na zařízení na třetinu částky vyplacené v listopadu 2006 a navrácení dalších dvou třetin, tedy 4 278,50 eur z odměny za únor 2006 a v důsledku toho nařídit navrácení této částky 4 278,50 eur zvýšenou o úroky z prodlení od 15. února 2008 do úplného zaplacení, vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, použitelných během dotečeného období zvýšené o tři body;

               —

               poskytnout náhradu škody včetně úroků pro nahrazení utrpěné majetkové a nemajetkové újmy, která byla předběžně vyčíslena na 200 000 eur;

               —

               uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


title: Věc T-337/15: Rozsudek Tribunálu ze dne 29. září 2016 – Bach Flower Remedies v. EUIPO – Durapharma (RESCUE) „Ochranná známka Evropské unie — Řízení o prohlášení neplatnosti — Slovní ochranná známka Evropské unie RESCUE — Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu — Popisný charakter — Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním — Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 2009 — Článek 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009 2009“

text:
               14.11.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 419/39

         Rozsudek Tribunálu ze dne 29. září 2016 – Bach Flower Remedies v. EUIPO – Durapharma (RESCUE)
   (Věc T-337/15) (1)

   („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie RESCUE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 2009 - Článek 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009 2009“)
   (2016/C 419/50)
   Jednací jazyk: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: Bach Flower Remedies Ltd (Wimbledon, Spojené království) (zástupce: I. Fowler, solicitor)

      Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Simandlova a A. Schifko, zmocněnci)

      Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Durapharma ApS (Stenstrup, Dánsko)

      Předmět věci

   Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. března 2015 (věc R 2551/2013-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Durapharma a Bach Flower Remedies.

      Výrok

               1)

               Žaloba se zamítá.

               2)

               Bach Flower Remedies ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).

      (1)  Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


title: Věc T-144/15: Žaloba podaná dne 25. března 2015 – L'Oréal v. OHIM – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/34

         Žaloba podaná dne 25. března 2015 – L'Oréal v. OHIM – Theralab (VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA)
   (Věc T-144/15)
   (2015/C 171/40)
   Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina

      Účastníci řízení

      Žalobkyně: L'Oréal (Paříž, Francie) (zástupce: J. Sena Mioludo, advokát)

      Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)

      Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Theralab – Produtos Farmacêuticos e Nutracêuticos, Lda (Viseu, Portugalsko)

      Údaje týkající se řízení před OHIM

      Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně

      Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA“ – Přihláška č. 11 074 391

      Řízení před OHIM: Námitkové řízení

      Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. ledna 2015 ve věci R 1097/2014-4.

      Návrhová žádání

   Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:

               —

               napadené rozhodnutí zrušil;

               —

               zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 26. února 2014 v námitkovém řízení B 002139916;

               —

               zamítl námitku B 002139916;

               —

               vyhověl přihlášce ochranné známky Společenství č. 011074391 „VICHY LABORATOIRES V IDÉALIA (+obr.)“ v plném rozsahu;

               —

               uložil OHIM náhradu nákladů řízení.

      Dovolávaný žalobní důvod

               —

               Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


title: Věc C-499/13: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Marian Macikowski v. Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku „Řízení o předběžné otázce — Společný systém daně z přidané hodnoty — Zásady proporcionality a daňové neutrality — Zdanění dodání nemovitosti v dražbě v rámci řízení o nuceném prodeji — Vnitrostátní právní úprava ukládající soudnímu vykonavateli uskutečňujícímu takový prodej vypočíst a odvést DPH z této transakce — Zaplacení kupní ceny příslušnému soudu a povinnost tohoto soudu převést splatnou DPH soudnímu vykonavateli — Finanční a trestní odpovědnost soudního vykonavatele v případě nezaplacení DPH — Rozdíl mezi lhůtou stanovenou obecnými právními předpisy pro zaplacení DPH osobou povinnou k dani a lhůtou uloženou takovému soudnímu vykonavateli — Nemožnost odpočtu DPH zaplacené na vstupu“

text:
               26.5.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 171/3

         Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Marian Macikowski v. Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
   (Věc C-499/13) (1)

   („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Zásady proporcionality a daňové neutrality - Zdanění dodání nemovitosti v dražbě v rámci řízení o nuceném prodeji - Vnitrostátní právní úprava ukládající soudnímu vykonavateli uskutečňujícímu takový prodej vypočíst a odvést DPH z této transakce - Zaplacení kupní ceny příslušnému soudu a povinnost tohoto soudu převést splatnou DPH soudnímu vykonavateli - Finanční a trestní odpovědnost soudního vykonavatele v případě nezaplacení DPH - Rozdíl mezi lhůtou stanovenou obecnými právními předpisy pro zaplacení DPH osobou povinnou k dani a lhůtou uloženou takovému soudnímu vykonavateli - Nemožnost odpočtu DPH zaplacené na vstupu“)
   (2015/C 171/04)
   Jednací jazyk: polština

      Předkládající soud

   Naczelny Sąd Administracyjny

      Účastníci původního řízení

      Žalobce: Marian Macikowski

      Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku

      Výrok

               1)

               Články 9 a 193 a čl. 199 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, které při prodeji nemovitosti v rámci výkonu rozhodnutí ukládá subjektu, a sice soudnímu vykonavateli, který uskutečnil uvedený prodej, povinnosti výpočtu, výběru a odvedení daně z přidané hodnoty z výtěžku této transakce v požadovaných lhůtách.

               2)

               Zásada proporcionality musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, podle kterého soudní vykonavatel odpovídá celým svým majetkem za částku daně z přidané hodnoty z výtěžku prodeje nemovitosti uskutečněného v rámci výkonu rozhodnutí v případě, že nedostojí povinnosti vybrat a odvést tuto daň, pod podmínkou, že dotyčný soudní vykonavatel skutečně disponuje všemi právními prostředky ke splnění této povinnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

               3)

               Články 206, 250 a 252 směrnice 2006/112, jakož i zásada daňové neutrality, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení, podle něhož je plátce určený v tomto ustanovení povinen vypočíst, vybrat a odvést částku daně z přidané hodnoty splatné z prodeje zboží v rámci výkonu rozhodnutí, aniž by od této částky mohl odečíst částku daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu v době od začátku zdaňovacího období do data výběru daně od osoby povinné k dani.

      (1)  Úř. věst. C 367, 14.12.2013.


title: Věc C-433/13: Žaloba podaná dne 31. července 2013 — Evropská komise v. Slovenská republika

text:
               16.11.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 336/6

         Žaloba podaná dne 31. července 2013 — Evropská komise v. Slovenská republika
   (Věc C-433/13)
   2013/C 336/15
   Jednací jazyk: slovenština

      Účastnice řízení

      Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a F. Schatz, zmocněnci)

      Žalovaná: Slovenská republika

      Návrhová žádání žalobkyně

   Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:

               —

               určil, že Slovenská republika tím, že odmítá poskytovat peněžitý příspěvek na opatrování, peněžitý příspěvek na asistenci a peněžitý příspěvek na kompenzaci zvýšených výdajů podle zákona č. 447/2008 Z. z. oprávněným osobám, které mají bydliště v jiném členském státě, než ve Slovenské republice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 48 Smlouvy o fungování Evropské unie a z článků 7 a 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení,

               —

               uložil Slovenské republice náhradu nákladů řízení.

      Žalobní důvody a hlavní argumenty

   Komise tvrdí, že peněžitý příspěvek na opatrování, peněžitý příspěvek na asistenci a peněžitý příspěvek na kompenzaci zvýšených výdajů podle zákona č. 447/2008 Z. z. jsou nemocenskými dávkami ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení č. 883/2004, které musí být vypláceny také oprávněným osobám s bydlištěm mimo dotčený členský stát (v projednávané věci mimo Slovenskou republiku). Vnitrostátní právní úprava proto nemůže omezit nárok oprávněných osob s bydlištěm mimo Slovenskou republiku na uvedené příspěvky. Vnitrostátní právní úprava Slovenské republiky, která stanoví takové omezení, je proto v rozporu s článkem 48 SFEU a články 7 a 21 nařízení č. 883/2004.

      (1)  Úř. věst. EU L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/005, s. 72.