title: Препоръка на Съвета от 15 юни 2020 година за оценка на напредъка, постигнат от участващите държави членки при изпълнението на ангажиментите, поети в рамките на постоянното структурирано сътрудничество (ПСС) 2020/С /

text:
               18.6.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 204/1

      ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
      от 15 юни 2020 година
      за оценка на напредъка, постигнат от участващите държави членки при изпълнението на ангажиментите, поети в рамките на постоянното структурирано сътрудничество (ПСС)
      (2020/С /)
      СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
      като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 46, параграф 6 от него,
      като взе предвид Протокол № 10 относно постоянното структурирано сътрудничество, установено с член 42 от Договора за Европейския съюз, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз,
      като взе предвид Решение (ОВППС) 2017/2315 на Съвета от 11 декември 2017 г. за установяване на постоянно структурирано сътрудничество (ПСС) и определяне на списъка на участващите държави членки (1),
      като взе предвид предложението на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  В член 4, параграф 2, буква г) от Решение (ОВППС) 2017/2315 се предвижда, че Съветът приема решения и препоръки, в които да оценява приноса на участващите държави членки за изпълнение на договорените ангажименти съгласно посочения в член 6 от същото решение механизъм.

                  (2)

                  В член 6, параграф 3 от Решение (ОВППС) 2017/2315 се предвижда въз основа на годишния доклад относно ПСС, представен от върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност (наричан по-долу „върховният представител“), веднъж годишно Съветът да прави преглед дали участващите държави членки продължават да изпълняват по-обвързващите ангажименти, посочени в член 3 от същото решение.

                  (3)

                  В точка 15 от Препоръката на Съвета от 6 март 2018 г. относно пътна карта за осъществяване на ПСС (2) се предвижда, че считано от 2020 г. върховният представител следва да представя годишния си доклад всяка година през март или април, като взема предвид преработените и актуализирани национални планове за изпълнение (НПИ), представени от участващите държави членки през януари същата година. В точка 16 от посочената препоръка се предвижда, че Военният комитет на Европейския съюз следва да представи на Комитета по политика и сигурност военно становище и препоръки, така че той да може да подготви до месец май всяка година прегледа на Съвета дали участващите държави членки продължават да изпълняват по-обвързващите ангажименти.

                  (4)

                  В точка 26 от Препоръката на Съвета от 15 октомври 2018 г. относно последователността за изпълнението на по-обвързващите ангажименти, поети в рамките на постоянното структурирано сътрудничество (ПСС), и набелязването на по-конкретни цели (3) се предвижда, че върховният представител следва да вземе предвид тази препоръка в годишния доклад относно ПСС, който ще съдейства за оценката на изпълнението на по-обвързващите ангажименти от всяка участваща държава членка.

                  (5)

                  В член 4, параграф 2, буква в) от Решение (ОВППС) 2017/2315 се предвижда, че Съветът приема решения и препоръки, в които да актуализира и засилва при необходимост по-обвързващите ангажименти, посочени в приложението към посоченото решение, в светлината на направените чрез ПСС постижения, така че да бъде отразена променящата се среда на сигурност в Съюза. Такива решения се вземат по-специално в края на фазите, посочени в член 4, параграф 2, буква б) от Решение (ОВППС) 2017/2315, въз основа на процес на стратегически преглед, при който се прави оценка на изпълнението на ангажиментите по ПСС.

                  (6)

                  В точка 14 от Препоръката на Съвета от 14 май 2019 г. за оценка на напредъка, постигнат от участващите държави членки при изпълнението на ангажиментите, поети в рамките на постоянното структурирано сътрудничество (ПСС) (4), се предвижда, че в допълнение към описанието на хода на осъществяването на ПСС, включително изпълнението от всяка участваща държава членка на нейните ангажименти, в съответствие с националния ѝ план за изпълнение, върховният представител се приканва да представи в годишния доклад за 2020 г. и първите предложения с оглед на процеса на стратегически преглед в края на първия етап на ПСС (2018—2020 г.), като се вземат предвид съответните други инициативи на ЕС, допринасящи за постигането на нивото на амбиция на Съюза в областта на сигурността и отбраната.

                  (7)

                  На 15 април 2020 г. върховният представител представи на Съвета годишния си доклад относно състоянието на осъществяването на ПСС, включително изпълнението от всяка участваща държава членка на поетите от нея ангажименти в съответствие с нейния преработен и актуализиран НПИ.

                  (8)

                  Въз основа на това Съветът следва да приеме препоръка за оценка на напредъка, постигнат от участващите държави членки при изпълнението на поетите в рамките на ПСС ангажименти,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
      I.   Цел и обхват

                  1.

                  Целта на настоящата препоръка е да се направи оценка на приноса на участващите държави членки за изпълнението на по-обвързващите ангажименти, поети в рамките на ПСС, въз основа на годишния доклад за състоянието на осъществяването на ПСС, представен от върховния представител на 15 април 2020 г. (годишен доклад), и в съответствие с НПИ, представени от участващите държави членки.

                  2.

                  Съгласно препоръката, приета от Съвета на 14 май 2019 г., в годишния доклад е включена и специална глава относно стратегическия преглед на ПСС в края на неговия първи етап (2018—2020 г.) и се дават препоръки и предложения относно ангажиментите, проектите и процесите, както и работните методи, които са разгледани в настоящата препоръка.

            II.   Констатации и оценка

                  3.

                  Годишният доклад предоставя солидна основа за оценка на състоянието на осъществяването на ПСС, включително изпълнението от всяка участваща държава членка на поетите от нея ангажименти в съответствие с нейния НПИ.

                  4.

                  С удовлетворяването на настоящите и бъдещите нужди на Европа по отношение на сигурността и отбраната, по-специално с настоящите и бъдещите си усилия по изпълнението на по-обвързващите си ангажименти участващите държави членки допринасят за подобряването на капацитета на Съюза да действа като гарант на сигурността и стратегическата му автономност и засилват способността му за сътрудничество с партньорите и за защита на неговите граждани.

                  5.

                  Като цяло Съветът подчертава, че участващите държави членки:

                              а)

                              са затвърдили положителната траектория по отношение на ангажиментите, свързани с бюджетите за отбрана и разходите за инвестиции в областта на отбраната. На този етап обаче цялостният напредък остава скромен и въпреки че участващите държави членки са изправени пред финансови предизвикателства вследствие на кризата, предизвикана от COVID-19, те се насърчават да отделят необходимите ресурси, за да допринесат допълнително към тази положителна тенденция през следващите години. Освен това участващите държави членки се насърчават да допринасят в още по-голяма степен към постигането на европейски подход на сътрудничество (например чрез възлагане на обществени поръчки за оборудване и научни и технологични изследвания в областта на отбраната);

                              б)

                              настоятелно се насърчават да вземат предвид в по-голяма степен и да използват по-пълноценно в своите процеси на планиране в областта на националната отбрана, като средство за ориентиране и вземане на решения, инструментите на ЕС за планиране в областта на отбраната, като например плана за развитие на способностите (ПРС), който включва и резултатите от процеса по приоритетната цел, стратегическите контекстуални казуси (СКК), координирания годишен преглед на отбраната (КГПО), както и други инициативи като Европейската програма за промишлено развитие в областта на отбраната или други приложими инструменти на ЕС. Във връзка с това Съветът подчертава, че е важно институциите, агенциите и органите на ЕС и държавите членки да засилят допълнително съгласуваността между тези инструменти и инициативи, като същевременно отчитат, че те са обособени и имат различни правни основания;

                              в)

                              се насърчават да постигнат по-нататъшен напредък в изпълнението на ангажиментите, свързани с привеждането на техните системи за отбрана в съответствие една с друга, и редовно да правят преглед на плановете и целите, по които трябва да се постигне напредък, по-специално за да играят съществена роля в развитието на способностите в Съюза, включително в рамките на КГПО, като същевременно отчитат, че това изисква устойчиви усилия в дългосрочен план. Съветът припомня, че в своята препоръка от 14 май 2019 г. той е посочил, че е осигурена и ще продължи да се осигурява съгласуваност между резултатите на КГПО и ПРС, от една страна, и съответните процеси на НАТО, например процеса на планиране в областта на отбраната на НАТО, от друга страна, когато изискванията се припокриват, като същевременно се отчита различното естество на двете организации и съответните им отговорности и членуващи държави. Съветът насърчава по-нататъшните обсъждания между държавите членки за постигането на такава съгласуваност между тези процеси по целесъобразност;

                              г)

                              за да повишат оперативните резултати в спешен порядък, следва да увеличат усилията си във връзка с ангажиментите, свързани с укрепването на наличността, способността за развръщане и оперативната съвместимост на силите, включително чрез запълване на графика на бойните групи на ЕС, базата данни за бързо реагиране и декларациите за изискванията за мисиите и операциите по линия на общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО). По-конкретно, важно е техният принос в подкрепа на мисиите и операциите по линия на ОПСО да бъде подобрен в качествено и количествено отношение и с оглед на най-отговорните мисии. Що се отнася до по-обвързващите ангажименти относно амбициозния подход на участващите държави членки във връзка с общото финансиране на военните мисии и операции по линия на ОПСО, прилагането е свързано с прегледа на механизма Athena и със създаването от Съвета на предложения Европейски механизъм за подкрепа на мира, които са в процес на обсъждане от държавите членки;

                              д)

                              са показали ограничен напредък спрямо актуализираните НПИ, предоставени през 2019 г., при предприемането на мерки за преодоляване на недостатъците в способностите, установени в контекста на ПРС и КГПО, включително оценка на изпълнението на целите по отношение на способностите с висока степен на въздействие, и поради това следва обмислят полагането на повече усилия за по-широко използване на европейския подход на сътрудничество като приоритет в националното планиране. Участващите държави членки следва също да посочат как техните проекти за развитие на способностите подсилват европейската отбранителна технологична и индустриална база;

                              е)

                              все още трябва да увеличат усилията за изпълнение на ангажиментите, свързани с участието, когато е целесъобразно, в мащабни съвместни или европейски програми за въоръжаване в рамките на Европейската агенция по отбрана;

                  6.

                  В светлината на констатациите и препоръките, съдържащи се в годишния доклад по отношение на отделните НПИ, всяка участваща държава членка се насърчава да продължи усилията си и да преразгледа подобаващо своя принос за изпълнението на по-обвързващите ангажименти.

                  7.

                  Като се има предвид, че ПСС има за цел да допринесе за постигането на нивото на амбиция на Съюза в областта на сигурността и отбраната, включително с оглед на най-отговорните мисии, е необходима допълнителна работа за определянето на „съгласуван набор от пълноспектърни сили“ в съответствие с параметрите, посочени в общата нотификация относно ПСС.

                  8.

                  Тъй като държавите членки разполагат само с „единен комплект въоръжени сили“, който могат да използват в различни рамки, развитието на способностите на държавите членки в рамките на ЕС ще допринесе и за укрепването на отбранителните способности, които потенциално са на разположение и на други рамки, между които ООН и НАТО.

            III.   Национални планове за изпълнение

                  9.

                  При все че качеството на информацията, предоставена в НПИ, като цяло се е подобрило, участващите държави членки се приканват да го подобрят още и да осигурят подходяща степен на подробност на предоставената информация, като обърнат особено внимание на разработването на специални планове за бъдещето относно начина, по който те възнамеряват да допринесат за изпълнението на по-обвързващите ангажименти и по-точните цели на ПСС. Тъй като НИП следва да осигурят важна основа за политически надзор, запазване на набраната скорост и гарантиране на прозрачност сред участващите държави членки, Съветът изтъква необходимостта от подобряване на тяхното политическо измерение, за да се улеснят обсъжданията на политическо равнище относно напредъка, постигнат по отношение на по-обвързващите ангажименти.

                  10.

                  Участващите държави членки се насърчават да продължат да инициират двустранни диалози със секретариата на ПСС относно прегледа и актуализирането на бъдещите си НПИ, както и с оглед на гарантирането на прозрачност помежду си и по-нататъшното повишаване на съгласуваността и последователността по отношение на информацията, изисквана и предоставяна в контекста на ПСС.

            IV.   Проекти по линия на ПСС

                  11.

                  Счита се, че по-голямата част от 47-те проекта, които са в процес на изготвяне в рамките на ПСС, допринасят за изпълнението на приоритетите за развитие на способностите на ЕС, като 24 от тях са пряко, а 12 непряко свързани с постигане на целите по отношение на способностите с висока степен на въздействие. Три проекта вече са достигнали начална оперативна способност, а 23 са планирани да я достигнат в периода 2020—2023 г. Същевременно повече от две-трети (по-точно 30) от проектите, включително някои, които са били вече утвърдени през март и ноември 2018 г., остават на идеен етап.

                  12.

                  В контекста на доклади до Съвета относно напредъка на проектите по линия на ПСС от 28 февруари 2020 г. участващите държави членки се насърчават да се съсредоточат върху бързото и ефективно изпълнение на своите проекти, за да осигурят очакваните резултати и продукти с оглед на изпълнението на по-обвързващите ангажименти. Участващите държави членки се насърчават също така да засилят и ускорят процесите, водещи до приемането на реда и условията на проектите, като положат усилия за постигане на по-голяма яснота и сигурност по отношение на възникващи с по-бързи темпове проекти. Съветът припомня още, че е необходимо да се засили процесът на преглед на напредъка на проектите по линия на ПСС, като се използват ясни, целенасочени и прозрачни критерии, разработени в тясно сътрудничество с участващите държави членки. Съветът подчертава още, че когато членовете на проекта срещат трудности при постигането на резултати, тези проекти следва или да получат нов импулс, или да бъдат прекратени, за да се гарантира, че всички проекти по линия на ПСС са от реално значение и се ползват с доверие.

                  13.

                  Съветът счита, че за да може да се прецени по-добре напредъкът на проектите и да се набележат полезни взаимодействия, следва да се организират специални семинари по управление на проекти по линия на ПСС и мероприятия във връзка с напредъка на проектите, така че да се улесни по-нататъшното обсъждане между участващите държави членки. Съветът отчита и необходимостта от по-добро общо разбиране на термините и определенията, свързани с разработването и управлението на проектите. Освен това секретариатът на ПСС следва и в бъдеще да продължи да предоставя експертни познания и опит при поискване и да улеснява връзката с други участници от ЕС с оглед на възможни полезни взаимодействия с други инструменти и инициативи на ЕС, разработени в други съответни институционални рамки на ЕС, за да се гарантира прозрачност и приобщаване и да се избегне ненужно дублиране.

                  14.

                  Съветът подчертава, че обединяването в клъстери, сливането или групирането на проекти с цел увеличаване на полезните взаимодействия, тяхното въздействие и ефективност, икономиите на ресурси и предотвратяването на дублиране следва да се обмисли, когато това е целесъобразно и когато членовете на проекта се споразумеят, като отчитат подкрепяща роля за секретариата на ПСС.

                  15.

                  С цел да се набележат бъдещи предложения за проекти по линия на ПСС, Съветът препоръчва и в бъдеще да се използват като основа договорените приоритети на ЕС за развитие на способностите, които произтичат от ПРС и включват целите по отношение на способностите с висока степен на въздействие, а съответните СКК да се приемат като насоки за изпълнение. Освен това констатациите от обобщения анализ в рамките на КГПО и доклада за КГПО следва да се приемат като инструмент, който да помогне на участващите държави членки да набележат възможности за съвместни проекти, включително в оперативната сфера. Съветът подчертава, че подходящи проекти по линия на ПСС биха могли да се ползват от бъдещо финансиране от Европейския фонд за отбрана (ЕФО), ако отговарят на условията за това.

                  16.

                  Въпреки че участващите държави членки се насърчават да продължат да представят предложения за проекти, обхващащи широк кръг от теми, Съветът приканва да бъдат представяни и предложения за проекти с по-оперативна насоченост и по-краткосрочно въздействие въз основа на вече съществуващи способности. За тази цел заедно с участващите държави членки могат да бъдат разработени по-прецизни или допълнителни критерии за подбор на по-зрели предложения за проекти, които пряко допринасят за намаляване на пропуските, установени в ПРС, включително в рамките на целите по отношение на способностите с висока степен на въздействие.

                  17.

                  В съответствие със Заключенията си относно сигурността и отбраната в рамките на Глобалната стратегия на ЕС от юни 2019 г. Съветът очаква приемането във възможно най-кратък срок на решение на Съвета относно общите условия, при които трети държави могат по изключение да бъдат поканени да участват в отделни проекти по линия на ПСС, в съответствие с член 4, параграф 2, буква ж) и член 9 от Решение (ОВППС) 2017/2315, насоките, предоставени в нотификацията относно ПСС, както и Решение (ОВППС) 2018/909 на Съвета (5) за установяване на общ набор от правила за управление на проекти по линия на ПСС.

            V.   Стратегически преглед на ПСС

                  18.

                  През декември 2019 г. беше поставено началото на ръководен от участващите държави членки процес на стратегически преглед на ПСС, в който се оценява изпълнението на по-обвързващите ангажименти по линия на ПСС, както е посочено в Решение (ОВППС) 2017/2315. Изложените по-долу предложения и препоръки в част V се основават на различните дискусии и данни, предоставени от участващите държави членки, включително препоръките, съдържащи се в годишния доклад.
                  Ангажименти

                  19.

                  Съветът подчертава, че настоящият набор от по-обвързващи ангажименти има доказана стойност на надеждно указание за гарантиране на последователно осъществяване на ПСС и поради това не следва да бъде променян на този етап. Същевременно Съветът подчертава, че е необходимо да се увеличат усилията за изпълнение на тези по-обвързващи ангажименти.

                  20.

                  Освен това Съветът подчертава, че е необходимо участващите държави членки да постигнат споразумение относно целите и конкретните резултати за следващия етап на ПСС (2021—2025 г.) като част от процеса на стратегическия преглед на ПСС през тази година, включително относно новите области на сътрудничество с оглед на променящата се обстановка по отношение на сигурността, по-специално, но не само, изменението на климата, борбата с хибридните заплахи, кибер заплахите, изкуствения интелект, свързаните с космическото пространство аспекти, енергийната сигурност и морската сигурност, а така също относно осезаемите резултати, които трябва да бъдат постигнати както от гледна точка на способностите, така и в оперативен план. Освен това следва да се вземат предвид установените средносрочни и дългосрочни последици и предизвикателства в отговор на сложни спешни ситуации, например пандемии, които биха могли да бъдат разгледани в рамките на ПСС. При преразглеждането и актуализирането на Препоръката на Съвета от 15 октомври 2018 г. относно по-точните цели следва да бъде взето предвид всичко, посочено по-горе. Като част от този процес Съветът изтъква необходимостта от използване на стратегическия преглед на ПСС, за да се определят проектите, които ще започнат да предоставят конкретни резултати до 2025 г.

                  21.

                  Съветът подчертава, че възможностите за подобряване на последващите действия във връзка с изпълнението на всички по-обвързващи ангажименти, включително на политическо равнище и чрез Комитета по политика и сигурност (КПС), следва да бъдат допълнително проучени, по-специално когато напредъкът е бил оценен от върховния представител и е бил изтъкнат от Съвета като недостатъчен, а именно във връзка с оперативните ангажименти, както и с ангажиментите, отнасящи се до европейския подход на сътрудничество. Насърчават се по-нататъшни дискусии относно показателите за напредъка, които биха могли да помогнат на участващите държави членки при планирането на изпълнението на по-обвързващите ангажименти и да улеснят оценката на напредъка, както е посочено в параграф 2 от препоръката на Съвета от 15 октомври 2018 г.

                  22.

                  Съветът подчертава, че могат да бъдат разгледани и допълнително проучени варианти за иновативни стимули за насърчаване изпълнението на оперативните ангажименти във връзка с ПСС, с особен акцент върху подобряване на наличността, способността за развръщане и оперативната съвместимост на силите за мисии и операции по линия на ОПСО. Той подчертава, че при това следва да се отчита и текущата работа и да се осигури информация за бъдещите усилия за общото финансиране на военните мисии и операции по линия на ОПСО.

                  23.

                  Съветът подчертава, че обсъжданията относно стратегическия курс и свързания с него анализ на заплахите на равнище ЕС, който трябва да бъде представен до края на 2020 г., следва да доведат до по-ясна насока за инициативите на ЕС, като ПСС например. Този необходим процес би могъл допълнително да допринесе за развитието на общата европейска култура на сигурност и отбрана, която се основава на нашите споделени ценности и цели и която зачита специфичния характер на политиките на държавите членки в областта на сигурността и отбраната.

                  24.

                  Съветът отчита необходимостта от продължаване на усилията, включително чрез стратегическия преглед на ПСС, за осигуряване на съгласуваност и координация между различните инициативи на ЕС в областта на отбраната (КГПО, ПСС и бъдещия ЕФО) в рамките на по-тясно политическо наблюдение и насоки от държавите членки, включително на равнище министри, като същевременно се отчита, че тези инициативи се отличават една от друга и имат различни правни основания.
                  Проекти

                  25.

                  Съветът набляга на факта, че цикълът на проектите по линия на ПСС следва да бъде приведен в съответствие с цикъла на КГПО, така че да се използват произтичащите от него констатации и препоръки като средство за набелязване на възможности за съвместни проекти и да се осигури на участващите държави членки усъвършенствана рамка за представяне на по-амбициозни предложения за проекти, включително в оперативната област. Освен това резултатите от процеса по приоритетната цел имат специално значение за мисиите и операциите по линия на ОПСО, което следва да бъде взето предвид при предлагането на нови проекти по линия на ПСС с оглед подобряване на изпълнението на оперативните ангажименти. Тези съображения следва да ръководят определянето на цикъла за подаване на предложения, като същевременно се отчита балансът между административната тежест и резултатите и качеството на проектите по линия на ПСС.
                  Процеси

                  26.

                  Що се отнася до цикъла на НПИ, Съветът приканва секретариата на ПСС да предостави подробни варианти за подобряване на съгласуваността между циклите на НПИ по линия на ПСС и КГПО, както и процеса по приоритетната цел. При това следва също така да се преследва целта за намаляване на административната тежест и подобряване качеството на НПИ, като в същото време се гарантира подходящо ниво на детайлност. Съветът изтъква, че едновременно с това е необходимо да се осигури нужният политически импулс, както и да се гарантира ролята на Съвета да предоставя ежегодно стратегическо ръководство и насоки за ПСС. Съветът следва също така да разгледа възможността за адаптиране на сроковете за участващите държави членки да предадат документите по ПСС, включително по отношение на представянето на НПИ и на предложенията за проекти.

            VI.   Перспективи

                  27.

                  Съветът приканва:

                              —

                              секретариата на ПСС да подготви и организира специализирани семинари с участващите държави членки през 2020 г. с цел по-нататъшно подобряване на свързаните процеси на ПСС (наред с другото бъдещите НПИ по линия на ПСС, циклите и процесите на проектите и съгласуваността между НПИ и КГПО, както и процеса по приоритетната цел) и да набележи ключовите политически цели и задачи на ПСС за периода 2021—2025 г. като подготовка за адаптирането на последователността/по-конкретните цели;

                              —

                              секретариата на ПСС да представи варианти за подобряване на последващите действия и да проучи възможността за стимули за изпълнение на някои ангажименти, които не са изпълнени в достатъчна степен от участващите държави членки;

                              —

                              секретариата на ПСС да представи преди края на 2020 г. документ за валидиране с цел финализиране на стратегическия преглед на ПСС; и

                              —

                              участващите държави членки да преразгледат своите НПИ с оглед на актуализирането им по целесъобразност.

         Съставено в Брюксел на 15 юни 2020 година.

               За Съвета

               Председател

            A. METELKO-ZGOMBIĆ

         (1)  ОВ L 331, 14.12.2017 г., стр. 57.

         (2)  ОВ C 88, 8.3.2018 г., стр. 1.

         (3)  ОВ C 374, 16.10.2018 г., стр. 1.

         (4)  ОВ C 166, 15.5.2019 г., стр. 1.

         (5)  Решение (ОВППС) 2018/909 на Съвета от 25 юни 2018 г. за установяване на общ набор от правила за управление на проекти по линия на ПСС (ОВ L 161, 26.6.2018 г., стр. 37).


title: Препоръка (ЕС) 2020/1052 на Съвета от 16 юли 2020 година за изменение на Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение

text:
                  17.7.2020

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  L 230/26

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2020/1052 НА СЪВЕТА
         от 16 юли 2020 година
         за изменение на Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение
         СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
         като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 77, параграф 2, букви б) и д) и член 292, първо и второ изречение от него,
         като има предвид, че:

                     (1)

                     На 30 юни 2020 г. Съветът прие препоръка относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение (1) („препоръката на Съвета“).

                     (2)

                     Препоръката на Съвета предвижда, че считано от 1 юли 2020 г., държавите членки следва по координиран начин постепенно да премахнат временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I към препоръката на Съвета. На всеки две седмици списъкът на третите държави, посочени в приложение I, следва да се преразглежда и при необходимост да се актуализира от Съвета след тесни консултации с Комисията и съответните агенции и служби на ЕС вследствие на цялостна оценка въз основа на методиката, критериите и информацията, посочени в препоръката на Съвета.

                     (3)

                     Впоследствие в рамките на Съвета се проведоха обсъждания, в тясна консултация с Комисията и съответните агенции и служби на ЕС, относно преразглеждането на списъка на третите държави, поместен в приложение I към препоръката на Съвета, и при прилагането на критериите и методиката, определени в препоръката на Съвета. В резултат от тези обсъждания списъкът на третите държави, поместен в приложение I, следва да бъде изменен. По-конкретно Сърбия и Черна гора следва да бъдат заличени от списъка.

                     (4)

                     Граничният контрол е от интерес не само за държавата членка, на чиято външна граница се извършва, но и за всички държави членки, премахнали вътрешния граничен контрол. Поради това държавите членки следва да гарантират, че мерките, които се предприемат по външните граници, са координирани, за да се осигури безпроблемното функциониране на Шенгенското пространство. За тази цел, считано от 16 юли 2020 г., държавите членки следва да продължат да премахват по координиран начин временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I към препоръката на Съвета, изменена с настоящата препоръка.

                     (5)

                     В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата препоръка и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане. Доколкото тази препоръка представлява развитие на достиженията на правото от Шенген, в срок от шест месеца след вземането на решение от Съвета относно настоящата препоръка Дания взема решение, в съответствие с член 4 от посочения протокол, дали да я приложи.

                     (6)

                     Настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в които Ирландия не участва, в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета (2); следователно Ирландия не участва в нейното приемане и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.

                     (7)

                     По отношение на Исландия и Норвегия настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за асоциирането на последните в процеса на изпълнение, прилагане и развитие на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (3).

                     (8)

                     По отношение на Швейцария настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (4), във връзка с член 3 от Решение 2008/146/ЕО на Съвета (5).

                     (9)

                     По отношение на Лихтенщайн настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (6), във връзка с член 3 от Решение 2011/350/ЕС на Съвета (7),

               ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
         Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение се изменя, както следва:

                     1)

                     Първа алинея на точка 1 от препоръката на Съвета се заменя със следното:

                                 „1.

                                 Считано от 16 юли 2020 г. държавите членки следва по координиран начин постепенно да премахнат временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I.“

                     2)

                     Приложение I към препоръката се заменя със следното:

                           „ПРИЛОЖЕНИЕ I
                           Трети държави, за които пребиваващите в тях лица следва да не са засегнати от временното ограничение по външните граници за неналожителни пътувания в ЕС

                                       1.

                                       АЛЖИР

                                       2.

                                       АВСТРАЛИЯ

                                       3.

                                       КАНАДА

                                       4.

                                       ГРУЗИЯ

                                       5.

                                       ЯПОНИЯ

                                       6.

                                       МАРОКО

                                       7.

                                       НОВА ЗЕЛАНДИЯ

                                       8.

                                       РУАНДА

                                       9.

                                       ЮЖНА КОРЕЯ

                                       10.

                                       ТАЙЛАНД

                                       11.

                                       ТУНИС

                                       12.

                                       УРУГВАЙ

                                       13.

                                       КИТАЙ (*1)

                        (*1)  При условие че има потвърждение за реципрочност."

            Съставено в Брюксел на 16 юли 2020 година.

                  За Съвета

                  Председател

               M. ROTH

            (1)  ОВ L 208 I, 1.7.2020 г., стр. 1

            (2)  Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои разпоредби от достиженията на правото от Шенген (ОВ L 64, 7.3.2002 г., стр. 20).

            (3)  ОВ L 176, 10.7.1999 г., стр. 36.

            (4)  ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 52.

            (5)  Решение 2008/146/ЕО на Съвета от 28 януари 2008 г. за сключване от името на Европейската общност на Споразумение между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария за асоцииране на Конфедерация Швейцария към въвеждането, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген (ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 1).

            (6)  ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 21.

            (7)  Решение 2011/350/ЕС на Съвета от 7 март 2011 г. за сключване от името на Европейския съюз на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, по отношение на премахването на проверките по вътрешните граници и движението на хора (ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 19).


title: Препоръка (ЕС) 2020/1743 на Комисията от 18 ноември 2020 година относно използването на бързи тестове за антигени за диагностициране на инфекция със SARS-CoV-2

text:
               23.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 392/63

      ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2020/1743 НА КОМИСИЯТА
      от 18 ноември 2020 година
      относно използването на бързи тестове за антигени за диагностициране на инфекция със SARS-CoV-2
      ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  В съответствие с член 168, параграф 7 от Договора за функционирането на Европейския съюз (1) определянето на здравната политика, както и организирането и предоставянето на здравни мерки са от национална компетентност. Поради това държавите — членки на ЕС, отговарят за вземането на решения относно разработването и изпълнението на стратегии за тестване за COVID-19, включително използването на бързи тестове за антигени, като вземат предвид епидемичната и социалната обстановка в държавите, както и целевата група от населението, подлежаща на тестване.

                  (2)

                  Броят на инфекциите със SARS-CoV-2 продължава да нараства и увеличава натиска върху здравните работници, участващи във вземането на проби, както и върху лабораториите, извършващи тестовете за COVID-19, което от своя страна води до забавяне на резултатите от тестовете. Освен това подобреният достъп до места и услуги за тестване за COVID-19 в сравнение с по-рано през 2020 г., когато през Европа премина първата вълна на пандемията, доведе до значително нарастване на търсенето на тази услуга, често пъти надхвърлящо наличния капацитет за тестване.

                  (3)

                  Налице е непрекъснат научно-технически напредък, който осигурява нови познания за характеристиките на вируса и възможностите за използване на различни методологии и подходи за диагностициране на COVID-19. Понастоящем „златният стандарт“ в диагностиката на COVID-19 е RT-PCR тестът, който се посочва както от Световната здравна организация (СЗО), така и от Европейския център за профилактика и контрол върху заболяванията (ECDC) като най-надеждната методология за тестване на заразени лица и на хората, с които са били в контакт (2).

                  (4)

                  На европейския пазар все по-активно се предлагат по-бързи и по-евтини тестове от ново поколение — така наречените бързи тестове за антигени, които откриват наличието на вирусни протеини (антигени) и могат да се използват за откриването на текуща инфекция. В базата данни на Европейската комисия за инвитро диагностични изделия и методи за тестване във връзка с COVID-19 са включени 72 бързи теста за антигени с маркировка „СЕ“ (3).

                  (5)

                  Приложимата понастоящем правна уредба относно пускането на пазара на бързи тестове за антигени се съдържа в Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4). Съгласно посочената директива производителят на бързи тестове за антигени на SARS-CoV-2 трябва да изготви техническо досие, което изрично показва, че тестът е безопасен и работи, както е предвидено, като докаже съответствие с изискванията в приложение I към директивата. След това производителят може да издаде декларация за съответствие с изискванията на ЕС и да постави маркировка „СЕ“ върху своето изделие. Считано от 26 май 2022 г. директивата ще бъде заменена с Регламент (ЕС) 2017/746 на Европейския парламент и на Съвета (5) за медицинските изделия за инвитро диагностика. Съгласно регламента бързите тестове за антигени ще подлежат на по-строги изисквания относно действието на изделието и на задълбочена оценка от нотифициран орган.

                  (6)

                  В съответствие с Насоките на Комисията относно диагностичните тестове за COVID-19 (6) в момента се извършва работа в рамките на Координационната група по медицинските изделия, в която участват компетентните органи на държавите членки, за да се спомогне за съгласуваното прилагане на правната уредба за пускане на тестовете на пазара, включително чрез насоки за производителите съгласно Директива 98/79/ЕО. Наред с това с участието на посочената координационна група Комисията възнамерява да разработи и приеме в съответствие с Регламент (ЕС) 2017/746 общи спецификации за тестовете за COVID-19, включително бързите тестове за антигени (7).

                  (7)

                  На 15 април 2020 г. Комисията прие Насоки относно диагностичните тестове за COVID-19 и техните характеристики (8), в които се съдържа преглед на тестването за COVID-19 и се представя информация за характеристиките на тестовете. Комисията подчертава, че съгласно Директива 98/79/ЕО производителят трябва да посочи предвиденото предназначение на изделието и то трябва да бъде проектирано и произведено така, че да е подходящо за това предназначение, включително за целевите потребители и клиничните аспекти, като например целевата група от населението. Производителят трябва също така да посочи нивата на аналитично функциониране на изделието, които трябва да съответстват на предназначението му. В информацията, придружаваща изделието, трябва да се отчитат подготовката и знанията на потенциалните потребители.

                  (8)

                  На 11 септември 2020 г. СЗО публикува временни насоки относно използването на бързи тестове за антигени за откриване на COVID-19 (9), като предложи на държавите съвети относно потенциалната роля на тези тестове и необходимостта те да бъдат внимателно подбрани. В тези насоки СЗО подчертава, че бързите тестове за антигени могат да бъдат полезни за диагностицирането на инфекция със SARS-CoV-2 в редица условия и сценарии, но клиничното им действие все още не е оптимално и следва да се проявява предпазливост.

                  (9)

                  Измежду съществуващите модели СЗО препоръчва използването на бързи тестове за антигени, които отговарят на минималните изисквания за ефективност (≥ 80 % чувствителност и ≥ 97 % специфичност) и следва по-специално да се използват, когато наличието на RT-PCR тестове временно е ограничено или когато продължителният период от тестването до получаването на резултата обезсмисля клиничната полза. Използването на бързи тестове за антигени предлага потенциал за бързо идентифициране на лицата, представляващи най-голям риск от разпространение на заразата, особено при високо ниво на предаване на инфекцията в общността.

                  (10)

                  ECDC предостави насоки за подходящи стратегии за тестване за SARS-CoV-2 за постигане на конкретни цели в областта на общественото здраве в различни епидемични ситуации (10). Настоящото ръководство предоставя рамката, в която тестването за SARS-CoV-2 има възлова роля за генерирането на надеждни данни от наблюдението, за постигането на контрол върху предаването на вируса в общността, за предотвратяване на предаването във високорискови ситуации и за ограничаване на повторното въвеждане на вируса в общности, които са постигнали траен контрол върху предаването на инфекцията.

                  (11)

                  Повечето от наличните в момента бързи тестове за антигени имат по-ниска чувствителност в сравнение с RT-PCR тестовете. В насоките на ECDC (11) относно използването на бързи тестове за антигени се определя пригодността на редица стратегии за тестване при различен епидемиологичен контекст, среда и очаквано клинично действие въз основа на наличните към момента доказателства. Досега клиничните проучвания за оценка на бързите тестове за антигени показват чувствителност на тестовете между 29 % и 93,9 % и специфичност от 80,2 % до 100 % в сравнение със златния стандарт — тестът RT-PCR. Чувствителността на бързите тестове за антигени нараства, ако тестването се извършва в срок до 5 дни от появата на симптомите и се изследват проби с високо вирусно натоварване.

                  (12)

                  Бързите тестове за антигени обаче могат да предложат значително предимство пред RT-PCR — не изискват сложно оборудване и висококвалифициран персонал, цената им е достъпна, дават бързи резултатите, които здравните служби могат своевременно и лесно да използват, а това, от своя страна, ще помогне за облекчаване на натиска върху здравните системи. Така например, когато бързите тестове се използват при целеви подходи за тестване на цялото население, рискът да не бъдат открити всички случаи или рискът от погрешно отрицателни резултати се компенсира от навременността на резултатите и възможността за повторни тестове при лица с първоначални отрицателни тестове. Прогнозната стойност на положителния или отрицателния резултат от теста зависи от характеристиките на теста и разпространението на инфекцията в изследваната група от населението. Съответно тези елементи следва надлежно да се вземат предвид при тълкуването на резултатите от бързите тестове за антигени.

                  (13)

                  Що се отнася до възможността за използване на бързи тестове за антигени при асимптоматични лица, следва да се отбележи, че до момента разполагаме с много ограничени данни за ефективността им в този контекст. Освен това асимптоматичните лица не се споменават като целева група в инструкциите на производителите на наличните към момента тестове за антигени.

                  (14)

                  Възможността за използване на бързи тестове за антигени за тестване на пътници може да бъде допълнително разгледана, като се вземат предвид най-новите научно-технологични постижения в контекста на епидемичната обстановка. Така например, както беше обявено в Препоръката на Комисията от 28 октомври 2020 г. относно тестовете за COVID-19, ECDC и Агенцията за авиационна безопасност на Европейския съюз разработват съвместно протокол за по-безопасно пътуване с въздушен транспорт, включително общ протокол за тестване по летищата.

                  (15)

                  Ключов орган за координиране на кризите в областта на общественото здраве, които са от значение за Съюза, е Комитетът за здравна сигурност. Неговата роля е да подобри координацията и обмена на най-добри практики и информация относно подготвеността и планирането на реакциите на национално равнище. Използването на бързи тестове за антигени се обсъжда от началото на септември 2020 г. Няколко държави членки започнаха да използват такива тестове и ги включиха в своите национални стратегии за тестване за COVID-19. Освен това повечето държави членки понастоящем провеждат валидационни или пилотни проучвания за оценка на клиничните характеристики на бързите тестове за антигени при конкретни условия и за диагностицирането на инфекция със SARS-CoV-2 сред определени целеви групи от населението.

                  (16)

                  В Препоръката на Комисията относно тестовете за COVID-19, включително използването на бързи тестове за антигени (12), от 28 октомври 2020 г. се определят насоки за държавите по отношение на основните елементи, които трябва да бъдат взети предвид в националните, регионалните или местните стратегии за тестване. В нея се съдържат препоръки относно обхвата на стратегиите за тестване за COVID-19, приоритетните групи от населението и конкретните ситуации, които трябва да бъдат взети предвид, и се разглеждат основните елементи, свързани с капацитета и ресурсите за тестване.

                  (17)

                  Препоръчва се също така държавите членки да се споразумеят за критериите за подбор на бързи тестове за антигени, особено тези, свързани с клиничното действие (като чувствителност и специфичност), и да постигнат съгласие относно сценариите и ситуациите, в които е подходящо да се използват бързи тестове за антигени — например при високо равнище на предаване на заразата в общността.

                  (18)

                  В посочената по-горе препоръка Комисията също така поема ангажимент да работи съвместно с държавите членки за създаването на рамка за оценка, одобряване и взаимно признаване на бързите тестове, както и за взаимно признаване на резултатите от тестовете, за което допринася и самата препоръка.

                  (19)

                  Икономическите оператори трябва да спазват изискванията, определени в приложимото право на ЕС. Със спазването на тези изисквания и поставянето на маркировката „СЕ“ производителите декларират, че продуктът отговаря на всички законови изисквания за този вид маркировка и може да бъде продаван в цялото ЕИП. Държавите членки имат възможност да ограничат наличността на определени изделия, ако считат, че тази мярка би защитила здравето и безопасността или би била в интерес на общественото здраве (13). Изборът на тестове на национално равнище зависи от тяхната наличност и от националните стратегии за тестване — например за какви цели се предвижда да се използват тестовете и в какви комбинации, какви равнища на ефективност са приемливи предвид епидемичната и клиничната ситуация в съответната държава членка, регион, конкретното лечебно заведение или за групата пациенти. Сътрудничеството на равнището на ЕС при оценката на доказателствата, събрани от използването на тези тестове в клиничната практика, включително чрез съвместното действие EUnetHTA, може да бъде от съществена полза за изготвянето на националните стратегии.

                  (20)

                  Ефективното тестване играе ключова роля за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, тъй като позволява целенасочени мерки за изолация или поставяне под карантина. Взаимното признаване на бързите тестове за антигени ще даде възможност да се намалят ограниченията за свободното движение в съответствие с Препоръка (ЕС) 2020/1475 на Съвета (14) относно координиран подход за ограничаване на свободното движение в отговор на пандемията от COVID-19.

                  (21)

                  Здравните служби на държавите членки следва взаимно да признават резултатите от бързите тестове за антигени в съответствие с насоките, изложени в настоящата препоръка. За да се подкрепи взаимното признаване, следва да продължат съвместните обсъждания на националните стратегии за тестване в държавите членки, по-специално в рамките на Комитета за здравна сигурност, като се вземе предвид приносът на ECDC и другите усилия в сферата на това сътрудничество, например съвместното действие EUnetHTA.

                  (22)

                  Европейското сътрудничество в сферата на оценката на здравните технологии (ОЗТ) е полезно за националните органи за ОЗТ при предоставянето на насоки, свързани със SARS-CoV-2, включително относно използването на тестове за антигени. Комисията предложи да бъде допълнително укрепено сътрудничеството в областта на ОЗТ на равнището на ЕС (15). Въвеждането на рамка на ЕС в тази област ще предостави важен инструмент за съвместна работа, обединяване на ресурси, споделяне на експертен опит и предоставяне на необходимите доказателства за вземане на информирани решения, включително относно използването на тестове за антигени.

                  (23)

                  Освен това, с цел да се предостави допълнителна подкрепа на държавите членки, въвеждащи използването на бързи тестове за антигени, Комисията определи сума в размер на 100 млн. евро от Европейския инструмент за подкрепа, които да бъдат предоставени на държавите членки за закупуването и разпределянето на бързи тестове за антигени. Комисията също така стартира съвместно възлагане на обществени поръчки с държавите членки, за да се спомогне за честен и равнопоставен достъп до бързи тестове за антигени.

                  (24)

                  Настоящата препоръка се основава на най-новите насоки на ECDC и СЗО. Тя може да бъде актуализирана, за да се вземат предвид новите научни доказателства, най-актуалните технологични постижения и променящата се епидемична обстановка,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
      1.   ЦЕЛ НА ПРЕПОРЪКАТА

                  (1)

                  В настоящата препоръка се определят насоки за държавите членки относно използването на бързи тестове за антигени за откриване на инфекция със SARS-CoV-2 въз основа на препоръката от 28 октомври относно стратегиите за тестване за COVID-19.

                  (2)

                  В нея се препоръчва държавите членки да провеждат бързи тестове за антигени в допълнение към RT-PCR тестовете в ясно определени ситуации, в които е подходящо да се използват тестове за антигени, и с цел ограничаване на разпространението на коронавируса, откриване на инфекции със SARS-CoV-2 и ограничаване на изолацията и карантинните мерки.

                  (3)

                  Настоящата препоръка също така допринася за гарантиране на свободното движение на хора и безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, когато капацитетът за тестване е ограничен.

                  (4)

                  По-специално настоящата препоръка e съсредоточена върху критериите за подбор на бързи тестове за антигени, условията, при които е подходящо да се използват тези тестове, кой следва да ги извършва, валидирането и взаимното признаване на тестовете и резултатите от тях.

            2.   КРИТЕРИИ ЗА ПОДБОР НА БЪРЗИ ТЕСТОВЕ ЗА АНТИГЕНИ

                  (5)

                  Държавите членки следва да се стремят да използват бързи тестове за антигени с приемливи характеристики (≥ 80 % чувствителност и ≥ 97 % специфичност), за да се избегнат колкото е възможно по-голям брой погрешно отрицателни и погрешно положителни резултати от тестовете.

                  (6)

                  Бързите тестове за антигени следва да се извършват от обучени здравни работници или обучени оператори и в съответствие с инструкциите на производителя. Ключов момент, който обаче често се пренебрегва, е вземането на пробата. Също така следва да се изготвят протоколи за ефективно вземане на пробите и боравене с тях.

                  (7)

                  Бързите тестове за антигени следва да се използват в рамките на пет дни след появата на симптомите или на седем дни след експозицията на потвърден случай на COVID-19.

                  (8)

                  Преди да приемат за използване бързи тестове за антигени, държавите членки следва да се уверят, че те носят маркировка „СЕ“ (16), а преди да ги въведат в клиничната практика — че са валидирани, както е описано в настоящата препоръка, спрямо стандартните RT-PCR тестове и при условията и целевата група, за които са предназначени.

            3.   ПРЕПОРЪЧИТЕЛНИ УСЛОВИЯ ЗА ИЗПОЛЗВАНЕТО НА ТЕСТОВЕ ЗА АНТИГЕНИ

                  (9)

                  Когато наличието на RT-PCR тестове е временно ограничено, може да се обмисли използването на бързи тестове за антигени при лица със симптоми, съвместими с COVID-19, в райони, където делът на положителните тестове е висок или много висок — например ≥ 10 %.

                  (10)

                  Независимо от симптомите използването на бързи тестове за антигени може да бъде препоръчано в ситуации, в които се очаква делът на положителните тестове да бъде ≥ 10 % — например при проследяване на контакти и проучване на огнища на болестта.

                  (11)

                  С цел да се смекчи въздействието на COVID-19 върху здравеопазването и социалните грижи следва да се обмисли използването на бързи тестове за антигени при постъпване в здравни заведения, при триаж на симптоматични пациенти в болници или в заведения за дългосрочни грижи (до 5 дни от появата на симптомите), включително за насочване на пациенти към помещения за изолация.

                  (12)

                  Използването на бързи тестове за антигени следва да се има предвид и при прилагането на целенасочен подход за тестване на цялото население — например в местна общност, както и в други ситуации с висока степен на разпространение на вируса, а също и в контекста на ограничителни мерки с цел откриване на лица с висок потенциал за предаване на вируса в съответната общност, както и за да се намали натискът върху здравните заведения. В такива ситуации рискът да не бъдат открити всички случаи или получаване на погрешно отрицателни резултати се компенсира от навременността на резултатите и възможността за повторни тестове при лица с първоначални отрицателни тестове. Посредством потвърждаващ тест може да се потвърди диагнозата, както е посочено в настоящата препоръка.

                  (13)

                  В ситуации с висока степен на разпространение и/или с ограничен капацитет за извършване на RT-PCR тестове за откриване на лица с висок потенциал за предаване на вируса, следва да се обмисли използването на бързи тестове за антигени (напр. на всеки 2—3 дни) на персонала в областта на здравеопазването, домашните и социалните грижи, други заведения за дългосрочни грижи, затворени общности (напр. затвори, места за задържане и други приемни структури за търсещи убежище лица и мигранти), други работници на първа линия в съответните сектори (месопреработвателни предприятия, кланици и др.) и в други подобни условия.

                  (14)

                  При слабо разпространение на вируса използването на бързи тестове за антигени следва да се съсредоточи върху условия и ситуации, при които бързото идентифициране на заразените лица подпомага управлението на огнищата на вируса и редовното наблюдение на (високо)рискови групи като персонал в здравни заведения или други заведения за дългосрочни грижи. В такива ситуации трябва да бъдат оценени както рисковете, свързани с недиагностицираните положителни случаи, така и рисковете от налагане на мерки за изолация и карантина поради погрешно положителни резултати. Тези проблеми могат да бъдат решени с помощта на потвърждаващ тест.

                  (15)

                  Ако се използват бързи тестове за антигени при група от населението с голямо разпространение на инфекцията, отрицателните резултати трябва да бъдат потвърдени или с RT-PCR тест, или с повторен бърз тест за антигени. При условие че се използват бързи тестове за антигени при групи от населението с ограничено разпространение на инфекцията, положителните резултати следва да бъдат потвърдени или с RT-PCR тест, или с повторен бърз тест за антигени. И в двата случая решението дали ще се използва потвърждаващ тест и какъв ще е той зависи от приемливостта на риска, свързан с недиагностицираните положителни случаи или с откриването на погрешно положителни случаи.

            4.   КАПАЦИТЕТ И РЕСУРСИ ЗА ТЕСТВАНЕ

                  (16)

                  В допълнение към горепосочените съображения изборът на даден диагностичен тест зависи и от съществуващия капацитет за тестване. Ако има недостиг на RT-PCR тестове или времето за получаване на резултатите е над 24 часа, изборът на бързи тестове за антигени може да бъде обоснован в зависимост от предвидената употреба и приемливостта на риска, свързан с ограниченията на експлоатационните характеристики на тестовете.

                  (17)

                  Необходими са обучени здравни работници и лаборанти, които да вземат проби, да извършват тестване и анализ на тестовете и да докладват резултатите пред здравните служители и органите в областта на общественото здравеопазване на местно, регионално, национално и международно равнище. Трябва да се следват стриктно инструкциите на производителя по отношение на вземането на проби, безопасното боравене и обезвреждане, видовете проби от човешкото тяло и предвидената употреба. По отношение на вземането на проби от човешкото тяло, боравенето с тях и обработването им трябва да бъдат въведени подходящи мерки за биологична безопасност. Държавите членки трябва да осигурят достатъчен капацитет и ресурси за вземане на проби, тестване и докладване. За целта може да се наложи да бъде обучен допълнителен персонал за извършване на тестове, различен от здравния персонал.

                  (18)

                  Медицинските лаборатории — по-специално тези, които са част от мрежата на ЕС и са акредитирани от националните органи на държавите членки въз основа на хармонизиран стандарт EN ISO 15189 „Медицински лаборатории. Специфични изисквания относно качеството и компетентността“ и евентуално допълнителни стандарти и изисквания, отговарят на изисквания за високо качество и биха могли да играят активна роля в изследването с бързи тестове за антигени. Акредитацията на тези лаборатории също така гарантира, че те подлежат на редовен контрол и отговарят на необходимите изисквания за качество и компетентност.

                  (19)

                  Когато се прилагат бързи тестове за антигени, трябва да е налице капацитет за извършването на потвърждаващи RT-PCR тестове.

            5.   ВАЛИДИРАНЕ И ВЗАИМНО ПРИЗНАВАНЕ

                  (20)

                  Когато държавите членки извършват независимо валидиране на бързи тестове за антигени, те следва да прилагат разработените от ECDC технически насоки (17) относно използването на бързи тестове за антигени за откриване на COVID-19, по-специално по отношение на клиничното валидиране на тези тестове, за да се гарантират надеждността и съпоставимостта на резултатите.

                  (21)

                  Съображенията относно валидирането на бързи тестове за антигени съгласно описанието в насоките на ECDC включват елементи относно валидирането на тестове при условия, подобни на предвидената им употреба, спазване на инструкциите на производителя, сравнение с настоящия златен стандарт — тестът RT-PCR, както и елементи относно ретроспективни подходи и категоризация на пробите.

                  (22)

                  Веднага щом бъдат на разположение резултатите от валидирането и съответните стратегии за тестване според тяхното предназначение, държавите членки следва да ги споделят с ECDC и Комисията с цел да се координират във възможно най-голяма степен с другите държави членки и да обменят всякаква друга информация относно резултатите от валидационните проучвания, проведени за бързи тестове за антигени, независимо от проучванията, извършени от разработчиците и производителите на тестовете. В стратегиите за тестване следва непрекъснато да се взема предвид новата информация, получена от тези валидационни проучвания, и те да бъдат съответно адаптирани, ако е необходимо.

                  (23)

                  Комисията ще разшири съществуващата база данни за диагностични тестове за COVID-19 („база данни за инвитро диагностични изделия и методи за тестване във връзка с COVID-19“), като включи информация за бързите тестове за антигени и резултатите от валидационните проучвания и актуализира базата данни с най-новата информация.

                  (24)

                  Валидирането на съществуващите и бъдещите видове бързи тестове (използващи различни техники за измерване или различни видове проби от човешкото тяло, например слюнка) ще бъде степенувано по важност и координирано от ECDC в сътрудничество със службите на Комисията и държавите членки, за да се улесни успешното въвеждане на нови тестове, които отговарят на критериите за ефективност, и за да се облекчи натискът върху тестването и здравните системи.

                  (25)

                  Комисията ще подпомогне съвместната работа и обмена на информация между държавите членки относно извършваните на национално равнище оценки на здравните технологии за бързи тестове за антигени.

                  (26)

                  От съществено значение за улесняване на трансграничното движение, трансграничното проследяване на контактите и лечението е взаимното признаване на резултатите от тестовете, както е предвидено в точка 18 от Препоръка (ЕС) 2020/1475. Резултатите, получени с тестове, които са валидирани на национално равнище от една държава членка и отговарят на критериите за чувствителност и специфичност, предвидени в настоящата препоръка, следва да бъдат признати от други държави членки.

         Съставено в Брюксел на 18 ноември 2020 година.

               За Комисията

            Stella KYRIAKIDES

               Член на Комисията

         (1)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/bg/TXT/PDF/?uri=CELEX:12012E/TXT&from=EN

         (2)  https://www.ecdc.europa.eu/sites/default/files/documents/TestingStrategy_Objective-Sept-2020.pdf

         (3)  Данни към 12.11.2020 г., https://covid-19-diagnostics.jrc.ec.europa.eu/devices?marking=Yes&principle=ImmunoAssay-Antigen&format=Rapid+diagnostic+test&manufacturer=&text_name=#form_content

         (4)  Директива 98/79/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 година относно диагностичните медицински изделия in vitro (ОВ L 331, 7.12.1998 г., стр. 1).

         (5)  Регламент (ЕС) 2017/746 на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2017 година за медицинските изделия за инвитро диагностика и за отмяна на Директива 98/79/ЕО и Решение 2010/227/ЕС на Комисията (ОВ L 117, 5.5.2017 г., стр. 176). В регламента е предвиден преходен период, който започва от датата на влизането му в сила (м. май 2017 г.) и по време на който съответствието на медицинските изделия за инвитро диагностика може да се оценява както съгласно регламента, така и съгласно Директива 98/79/ЕО.

         (6)  Съобщение на Комисията, озаглавено „Насоки относно диагностичните тестове за COVID-19 и техните характеристики“ (2020/C 122 I/01) ( ОВ С 121 I, 15.4.2020 г., стр. 1).

         (7)  Тези общи спецификации може да се прилагат на доброволна основа преди датата на прилагане на Регламент (ЕС) 2017/746, която е 26 май 2022 г.

         (8)  Съобщение на Комисията, озаглавено „Насоки относно диагностичните тестове за COVID-19 и техните характеристики“ (2020/C 122 I/01) ( ОВ С 121 I, 15.4.2020 г., стр. 1).

         (9)  https://apps.who.int/iris/bitstream/handle/10665/334253/WHO-2019-nCoV-Antigen_Detection-2020,1-eng.pdf?sequence=1&isAllowed=y

         (10)  Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (ECDC), „Стратегии и цели за тестване за COVID-19“, публикуван на 17.9.2020 г. Вж. https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/covid-19-testing-strategies-and-objectives

         (11)  Насоки на ECDC относно общ протокол за валидиране на бързи тестове за антигени (предстои да бъде публикуван на 18.11.2020 г.).

         (12)  C(2020) 7502.

         (13)  Членове 8 и 13 от Директива 98/79/ЕО.

         (14)  Препоръка (ЕС) 2020/1475 на Съвета от 13 октомври 2020 година относно координиран подход за ограничаване на свободното движение в отговор на пандемията от COVID-19 (ОВ L 337, 14.10.2020 г., стр. 3).

         (15)  Предложение за Регламент на Европейския парламент и на Съвета относно оценката на здравните технологии и за изменение на Директива 2011/24/ЕС (COM/2018/51 final).

         (16)  Всички бързи тестове за антигени, използвани от държавите членки, следва да носят маркировката „СЕ“, с изключение на изделията, посочени в член 1, параграф 5 от Директива 98/79/ЕО.

         (17)  Технически насоки на ECDC — възможности за използване на бързи тестове за антигени за откриване на COVID-19 (публикувани на 18.11.2020 г.)


title: Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 24 септември 2020 година относно идентифициране на правни субекти (ECCP/2020/12) 2020/C 403/01

text:
               26.11.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 403/1

      ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК
      от 24 септември 2020 година
      относно идентифициране на правни субекти
      (ECCP/2020/12)
      (2020/C 403/01)
      ГЕНЕРАЛНИЯТ СЪВЕТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
      като взе предвид Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за пруденциалния надзор върху финансовата система на Европейския съюз на макроравнище и за създаване на Европейски съвет за системен риск (1), и по-специално член 3, параграф 2, букви а), б), г) и е) и членове 16—18 от него,
      като взе предвид Решение ЕССР/2011/1 на Европейския съвет за системен риск от 20 януари 2011 г. за приемане на процедурен правилник на Европейския съвет за системен риск (2), и по-специално член 15, параграф 3, буква д) и членове 18—20 от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  Световната икономика се основава на сложна, тясно свързана и изключително комплексна мрежа от финансови операции, които са създадени от огромен брой трансгранични договори с ефекти, разпростиращи се по целия свят. Тази мрежа включва не само финансови институции, но и всички субекти, които имат взаимоотношения помежду си и с финансовите пазари. Прекъсването на една ключова връзка в тази мрежа има потенциала да доведе до разпадане на големи части от цялата мрежа със значителни глобални последици. Ясното идентифициране на отделните субекти и връзките между тях е ключово изискване за изготвянето на надеждна карта на глобалния икономически и финансов пейзаж, което е необходимо, за да се намали верижната дестабилизация.

                  (2)

                  Финансовата верижна дестабилизация възниква, защото финансовите и нефинансовите субекти са свързани чрез финансови операции, както и чрез финансови активи и пасиви. Каналите за верижна дестабилизация се създават чрез пряка експозиция посредством връзки между финансовия и нефинансовия сектор, а също и чрез непряка експозиция, когато субектите съставляват част от една и съща група. Верижната дестабилизация между финансови и нефинансови субекти може да се разпростре в двете посоки и се проявява по-драстично по време на кризи. По този начин финансовата криза може да се разпространи от финансовия към нефинансовия сектор, както се вижда от несъстоятелността на инвестиционната банка Lehman Brothers през 2008 г . Икономическа криза може да се разпространи от нефинансовия във финансовия сектор, вследствие например на свръхзадлъжнялостта на нефинансовите субекти или на тежка криза на търсенето или предлагането. Икономическите и финансови ефекти от кризата, причинена от пандемията от коронавирус (COVID-19), дават пример за тесните взаимовръзки между нефинансовия и финансовия сектор. Следователно осигуряването на правилна идентификация на нефинансовите субекти е също толкова важно, колкото и правилната идентификация на финансовите субекти, за да се гарантира финансова стабилност.

                  (3)

                  Големите финансови групи, като тези на глобалните системно значими институции (Г-СЗИ), имат много сложни правни структури, които концентрират множество задължения, като болшинството от тях са големи. Г-СЗИ често имат значителен брой дъщерни дружества и/или международни клонове и си взаимодействат с множество големи контрагенти. Несъстоятелността на една или повече такива Г-СЗИ би имала отрицателно въздействие върху финансовата система в много страни и, в по-широк аспект, върху световната икономика. Създадени са политики за намаляване както на вероятността от несъстоятелност на Г-СЗИ, така и на въздействието от такава несъстоятелност. Последната цел може да бъде постигната чрез подобряване на мерките за глобално възстановяване и преструктуриране. Колкото по-сложна е груповата структура, толкова по-големи са разходите и времето, необходими за нейното възстановяване и преструктуриране. Следователно идентифицирането на такива групи, както и на техните правни субекти и цялостната структура, е от решаващо значение за осигуряване на финансова стабилност.

                  (4)

                  През 2012 г. Г-20 одобри препоръките на Съвета за финансова стабилност (СФС) относно рамката за разработване на глобална система за идентификационен код на правния субект (ИКПС) за страни по финансови операции и насърчи глобалното приемане на ИКПС в помощ на органите и участниците на пазара при идентифициране и управление на финансовия риск (3). След въвеждането си ИКПС е приет от повече от един милион субекти в повече от 200 държави. Използването на уникален, изключителен и универсален идентификационен код на правния субект е увеличило способностите на органите да оценяват системните и развиващите се рискове и да приемат коригиращи мерки. По-специално, ясното идентифициране на договорните страни в мрежа от глобални финансови договори, обработвани по електронен път с много висока скорост, позволява на органите да използват съществуващите технологии за анализ на взаимосвързаността, идентифициране на потенциални вериги на дестабилизация и проследяване на злоупотреби на пазара за целите на финансовата стабилност. ИКПС също така придоби решаващо значение за свързване на съществуващи набори от данни с подробна информация за субекти от множество източници.

                  (5)

                  През 2017 г. лидерите на Г-20 приветстваха препоръки за насърчаване на използването на общи идентификатори за субекти, по-специално ИКПС. (4). Въпреки това през 2019 г. в тематичен преглед на прилагането на ИКПС СФС изброи набор от предизвикателства, които все още стоят пред системата ИКПС (5). Те включват ниската степен на приемане на ИКПС от субекти извън пазарите на ценни книжа и извънборсови деривати; моментни изблици на издаване след приемането на регламенти на Съюза като Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (6) (обикновено наричан „EMIR“) и Регламент (ЕС) № 600/2014 на Европейския парламент и на Съвета (7) (обикновено наричан „MiFIR“) без устойчив растеж във времето; недостатъчното ниво на доброволно приемане на ИКПС; и ограниченото приемане на ИКПС от нефинансови субекти. Освен това докато повечето предприятия майки от групите на Г-СЗИ имат ИКПС, обхватът обикновено не се разпростира върху всички международни дъщерни дружества и клонове или всички контрагенти.

                  (6)

                  Европейският съвет за системен риск (ЕССР) отговаря за макропруденциалния надзор на финансовата система в рамките на Съюза. При изпълнението на задачите си ЕССР следва да допринася за гарантиране на финансовата стабилност и за намаляване на отрицателните въздействия върху вътрешния пазар и реалната икономика. За тези цели наличието и широкото приемане на световен уникален идентификатор за недвусмислено идентифициране на субекти, участващи във финансови операции, е от ключово значение. Ниската степен на приемане на ИКПС, посочен по-горе, представлява фактор, който може да попречи на надеждността на анализа на финансовата стабилност, затруднявайки точната оценка и сравняване на рисковете на националните пазари. Следователно трябва да се обърне внимание на съществуващите пропуски в приемането на ИКПС.

                  (7)

                  Целта на настоящата препоръка е да допринесе в съответствие с мандата на ЕССР за предотвратяването и намаляването на системните рискове за финансовата стабилност в Съюза чрез установяване на системно използване на ИКПС от субекти, участващи във финансови операции. За да се постигне тази цел, настоящата препоръка е насочена към въвеждането на правна рамка на Съюза за еднозначно идентифициране на правни субекти, участващи във финансови операции чрез ИКПС, и за по-систематично използване на ИКПС във връзка с надзорната отчетност и публичното оповестяване. Имайки предвид сроковете за приемане на такава рамка на Съюза, ЕССР препоръчва на съответните органи да продължат и систематизират усилията си за насърчаване на приемането и използването на ИКПС, упражнявайки за тази цел различните регулаторни или надзорни правомощия, които са им предоставени от националното право или от правото на Съюза.

                  (8)

                  Като първа цел препоръката е насочена към гарантиране, че всички правни субекти, установени в Съюза, които участват във финансови операции, получават и поддържат ИКПС. Приемането на ИКПС в Съюза се дължи главно на регулаторни изисквания, установени в законодателни актове като Регламент (ЕС) № 648/2012, Регламент (ЕС) № 600/2014, Регламент (ЕС) 2015/2365 на Европейския парламент и на Съвета (8) и Регламент (ЕС) № 909/2014 на Европейския парламент и на Съвета (9). Тези изисквания се прилагат за субекти, участващи в операции с извънборсови деривати, в операции с деривати и други финансови инструменти, търгувани на местата за търговия, и в операции за финансиране на ценни книжа, както и за емитенти на ценни книжа. Други законодателни и незаконодателни актове, като например Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (10), приложим за кредитни и финансови институции, и Препоръката на Европейския банков орган (ЕБО) относно използването на идентификационния код на правния субект (ИКПС) (11), както и Насоките на Европейския орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване (ЕОЗППО) относно употребата на идентификационния код на правния субект (ИКПС) (12), също изискват или препоръчват използването на ИКПС. Въпреки това, няма единен подход на пазарите и използването на ИКПС понастоящем не се разпростира върху нефинансовите сектори, оставяйки покритието на ИКПС фрагментирано, а редица важни сектори изключени от него. Правната рамка на Съюза, регулираща използването на ИКПС в Съюза, би постигнала съгласувано прилагане във всички сектори на икономиката, увеличавайки по този начин ползите, произтичащи от използването на ИКПС. Междувременно и докато не бъде приета такава рамка, поднадзорните субекти в Съюза следва да бъдат насърчавани да получат ИКПС, а органите, които упражняват надзор върху тях, следва, доколкото е разрешено от правото, да изискват от тях да имат ИКПС.

                  (9)

                  Принципът на пропорционалност следва да се прилага, за да се избегне допълнителна тежест на разходите. Например законодателството на Съюза може да освободи по-малките субекти, които не са част от по-голяма група, от изискването за получаване на ИКПС или да изисква ИКПС да им бъде предоставен безплатно. Разглеждането на аспектите на разходите за ИКПС чрез пропорционален подход е от много голямо значение, тъй като методите за идентифициране на правните субекти се различават в различните юрисдикции. В рамките на Съюза съществуват национални и други идентификатори, които се използват за покриване на специфични нужди. Например, Единният европейски идентификатор (European Unique Identifier (EUID)) се използва в Системата за взаимно свързване на търговските регистри (Business Registers Interconnection System), за да се осигури оперативна съвместимост между търговските регистри на държавите членки. Независимо от това ИКПС като глобален идентификатор, който има за цел универсално покритие и намира много разнообразно приложение, е по-подходящ за целите на мониторинга на финансовата стабилност предвид важните взаимовръзки, които съществуват между субектите в Съюза и в трети държави. ЕССР счита, че търговските регистри в целия Съюз биха могли да играят роля при разпределянето на ИКПС, заедно с националните идентификатори и EUID.

                  (10)

                  Откакто ИКПС стана достъпен, националните надзорни органи и европейските надзорни органи (ЕНО) настоятелно насърчават ИКПС и използването му във връзка с изискванията за отчетност. Пропуските в тази област обаче остават. Поради това втората цел на препоръката е да осигури системно и всеобхватно използване на ИКПС за идентифициране на субекти при отчитането на финансова информация. Първо, ако от субекта на задължението за отчитане, се изисква да притежава ИКПС, за да се идентифицира, това би позволило на органите да идентифицират еднозначно субекти в различните рамки за отчитане. Второ, ИКПС следва да се използва по-систематично и всеобхватно за идентифициране на други субекти, за които отчетната единица също е задължена да предоставя информация. Такива субекти включват, но не се ограничават до емитенти на финансови инструменти, контрагенти по финансови операции и свързани лица.

                  (11)

                  Субект, за който трябва да се отчита финансова информация, може да няма ИКПС. Такъв е случаят например когато установен в Съюза субект е освободен съгласно принципа на пропорционалност или когато установен в трета държава субект не е придобил ИКПС. Вече се прилагат различни законодателни разпоредби за ограничаване на достъпа на субекти без ИКПС до финансовите пазари в Съюза. Правилото съгласно Регламент (ЕС) № 600/2014, което е известно като правилото „без ИКПС няма търговия“, е от решаващо значение за приемането на ИКПС в Съюза, изисквайки ИКПС като предварително условие за достъп до пазари на Съюза. (13) В случаите когато липсата на ИКПС не е оправдана, ЕССР насърчава адресатите на настоящата препоръка да приемат подобен на правилото „без ИКПС няма търговия“ подход, когато това е подходящо.

                  (12)

                  Откакто ИКПС стана достъпен, националните статистически органи, националните надзорни органи и ЕНО също насърчават ИКПС и използването му във връзка с публични оповестявания. ИКПС се използва доброволно или се изисква да бъде използван в определени публични регистри, при публикуване на резултати от стрес тестове и при други задължителни или доброволни оповестявания на данни. Въпреки това, ИКПС все още не се използва систематично, тъй като това не е станало задължително във всички случаи, независимо дали съгласно правото на Съюза или националното право. За да допринесат за третата цел на настоящата препоръка – насърчаване на осведомеността и използването на ИКПС от широката общественост и улесняване достъпа на широката общественост до фирмената информация чрез използването на ИКПС – съответните органи следва допълнително да подобрят и систематизират позоваванията на ИКПС при разкриването на информация за субектите.

                  (13)

                  Настоящата препоръка е изготвена, като се вземат предвид текущите международни и европейски инициативи в областта, включително например предложенията на СФС в неговия тематичен преглед през 2019 г. относно прилагането на ИКПС, посочен по-горе.

                  (14)

                  Настоящата препоръка не засяга правомощията на централните банки в Съюза при провеждането на паричната им политика.

                  (15)

                  Препоръките на ЕССР се публикуват, след като адресатите бъдат информирани и след като Генералният съвет информира Съвета на Европейския съюз за намерението си да направи това и му предостави възможност да реагира,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
      РАЗДЕЛ 1

         ПРЕПОРЪКИ

         Препоръка А – Въвеждане на рамка на Съюза за използването на идентификационния код на правния субект

                  1.

                  На Комисията се препоръчва да предложи законодателството на Съюза да включва обща правна рамка на Съюза, уреждаща идентифицирането на правни субекти, установени в Съюза, които участват във финансови операции чрез идентификационния код на правния субект (ИКПС), като се отчита надлежно принципът на пропорционалност, имайки предвид необходимостта да се предотврати или смекчи системният риск за финансовата стабилност в Съюза и по този начин да се постигнат целите на вътрешния пазар.

                  2.

                  На Комисията се препоръчва да предложи законодателството на Съюза, което налага задължение на правните субекти да отчитат финансова информация, като същевременно се отчита принципът на пропорционалност, както е посочено в Препоръка А, параграф 1, да включва задължението за идентифициране чрез ИКПС:

                              а)

                              на правния субект на задължението за отчитане; и

                              б)

                              на всеки друг правен субект, за който трябва да бъде отчитана информация и който има ИКПС.

                  3.

                  На Комисията се препоръчва да предложи законодателството на Съюза да включва задължение на органите да идентифицират чрез техния ИКПС правните субекти, за които те публично разкриват информация и които имат ИКПС , като се отчита надлежно принципът на пропорционалност, както е посочено в Препоръка А, параграф 1.

         Препоръка Б – Използване на идентификационния код на правния субект до евентуалното въвеждане на законодателство на Съюза

      До предприемането на действия от Комисията в изпълнение на препоръка A и до евентуалното въвеждане на съответното законодателство на Съюза се препоръчва, доколкото е разрешено от закона и при спазване на принципа на пропорционалност:

                  1.

                  съответните органи да изискват или, когато е приложимо, да продължават да изискват всички правни субекти, участващи във финансови операции в рамките на техните надзорни правомощия, да имат ИКПС;

                  2.

                  при изготвянето, налагането или изменението на задълженията за финансово отчитане органите включват или, когато е приложимо, продължават да включват в такива задължения задължение за идентифициране чрез ИКПС:

                              а)

                              на правния субект на задължението за отчитане; и

                              б)

                              на всеки друг правен субект, за който трябва да бъде отчитана информация и който има ИКПС;

                  3.

                  органите идентифицират или, когато е приложимо, продължават да идентифицират чрез техния ИКПС правните субекти, за които публично разкриват информация и които имат ИКПС.

            РАЗДЕЛ 2

         ИЗПЪЛНЕНИЕ

      1.   Определения

      За целите на настоящата препоръка се прилагат следните определения:

                  а)

                  „съответни органи“ означава:

                              i)

                              националните компетентни или надзорни органи, определени в актовете на Съюза, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (14), Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета (15) и Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (16);

                              ii)

                              ЕЦБ съгласно член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (17);

                              iii)

                              определени органи съгласно дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (18) или член 458, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;

                              iv)

                              макропруденциални органи с целите, договореностите, задачите, правомощията, инструментите, изискванията за отчетност и другите характеристики, изложени в Препоръка ЕССР/2011/3 (19);

                              v)

                              органи за преструктуриране, определени от държавите членки съгласно Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (20);

                  б)

                  „органи“ означава:

                              i)

                              съответните органи;

                              ii)

                              ЕБО;

                              iii)

                              ЕОЗППО;

                              iv)

                              Европейският орган за ценни книжа и пазари;

                              v)

                              Единният съвет за преструктуриране;

                  в)

                  „идентификационен код на правния субект“ (ИКПС) означава референтен код от 20 знака за еднозначно идентифициране на правно обособени субекти, които участват във финансови операции, и свързани референтни данни, който се основава на стандарта ISO 17442, разработен от Международната организация по стандартизация;

                  г)

                  „правен субект“ означава субект, който е допустим за ИКПС в съответствие със стандарта ISO 17442 и насоки относно допустимостта за ИКПС, публикувани от Комитета за регулаторен надзор за Глобалната система за идентификационен код на правния субект;

                  д)

                  „финансова операция“ означава в съответствие с параграф 1.66, буква в) от приложение А към Регламент (ЕС) № 549/2013 на Европейския парламент и на Съвета (21) нетното придобиване на финансови активи или нетното натрупване на пасиви за всеки вид финансов инструмент.

            2.   Критерий за изпълнение

      При изпълнение на препоръката следва да се обърне дължимото внимание на принципа на пропорционалност, като се вземат предвид целта и съдържанието на всяка препоръка.
      3.   Срок за последващи действия

      В съответствие с член 17, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1092/2010 от адресатите се изисква да докладват действията, предприети в отговор на настоящата препоръка, или да предоставят подходяща обосновка в случай на бездействие в посочените по-долу срокове:

                  1.

                  Препоръка A
                  До 30 юни 2023 г. от Комисията се изисква да предостави на Европейския парламент, на Съвета и на ЕССР доклад за изпълнението на препоръка А.

                  2.

                  Препоръка Б
                  До 31 декември 2021 г. от адресатите на препоръка Б се изисква да предоставят на Европейския парламент, на Съвета, на Комисията и на ЕССР доклад за изпълнението на препоръка Б.

            4.   Наблюдение и оценка

                  1.

                  Секретариатът на ЕССР:

                              а)

                              подпомага адресатите, като осигурява координацията на процеса на докладване и предоставянето на съответните образци, и когато е необходимо, определя процедурата и срока за последващи действия с оглед ограничаване отчетната тежест върху адресатите;

                              б)

                              проверява последващите действия на адресатите, подпомага ги при поискване от тяхна страна и представя докладите за последващите действия на Генералния съвет посредством Управителния комитет.

                  2.

                  Генералният съвет извършва оценка на действията и обосновките, представени от адресатите в докладите им, и ако е уместно, може да реши, че настоящата препоръка не е спазена и че адресатът не е предоставил подходяща обосновка за бездействието си.

         Съставено във Франкфурт на Майн на 24 септември 2020 година.

               Ръководител на секретариата на ЕССР,

               от името на Генералния съвет на ЕССР

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 1.

         (2)  OВ C 58, 24.2.2011 г., стр. 4.

         (3)  Вж. „Декларация на лидерите на Г-20“, достъпна на уебсайта на Г-20https://g20.org/en/g20/Documents/2012- Mexico-Leaders-Declaration0619-loscabos.pdf

         (4)  Вж. „Приложение към Декларацията на лидерите на Г-20: План за действие на Г-20 от Хамбург“, достъпно на уебсайта на Г-20 https://www.g20germany.de/Content/DE/_Anlagen/G7_G20/2017-g20-hamburg-action-plan-en___blob=publicationFile&v=4.pdf

         (5)  Вж. „Тематичен преглед на прилагането на идентификационния код на правния субект“, достъпно на уебсайта на СФС https://www.fsb.org/wp-content/uploads/P280519-2.pdf

         (6)  Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (ОВ L 201, 27.7.2012 г., стр. 1).

         (7)  Регламент (ЕС) № 600/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 84).

         (8)  Регламент (ЕС) 2015/2365 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 г. относно прозрачността при сделките за финансиране с ценни книжа и при повторното използване, и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 337, 23.12.2015 г., стр. 1).

         (9)  Регламент (ЕС) № 909/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. за подобряване на сетълмента на ценни книжа в Европейския съюз и за централните депозитари на ценни книжа, както и за изменение на директиви 98/26/ЕО и 2014/65/ЕС и Регламент (ЕС) № 236/2012 (ОВ L 257, 28.8.2014 г., стр. 1).

         (10)  Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1).

         (11)  Препоръка относно използването на идентификационния код на правния субект (ИКПС) (EBA/REC/2014/01), достъпна на уебсайта на ЕБО https://eba.europa.eu/regulation-and-policy/supervisory-reporting/consultation-paper-draft-recommendation-on-the-use-of-legal-entity-identifier-lei-

         (12)  Насоки относно употребата на идентификационния код на правния субект (ИКПС) (EIOPA-BoS-14-026), достъпни на уебсайта на ЕОЗППО https://www.eiopa.europa.eu/sites/default/files/publications/eiopa_guidelines/lei_gls_en_ori.pdf

         (13)  Вж. член 13, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2017/590 на Комисията от 28 юли 2016 г. за допълнение на Регламент (ЕС) № 600/2014 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за докладването на сделки пред компетентните органи (ОВ L 87, 31.3.2017 г., стр. 449), който предвижда, че „Инвестиционният посредник не предоставя услуга, водеща до налагане на задължение за представяне на отчет за сделка, сключена от името на клиент, който има право на идентификационен код за юридическо лице, преди да получи идентификационния код за юридическо лице от въпросния клиент“.

         (14)  Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган), за изменение на Решение № 716/2009/ЕО и за отмяна на Решение 2009/78/ЕО на Комисията (ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 12).

         (15)  Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване), за изменение на Решение № 716/2009/ЕО и за отмяна на Решение 2009/79/ЕО на Комисията (ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 48).

         (16)  Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари), за изменение на Решение № 716/2009/ЕО и за отмяна на Решение 2009/77/ЕО на Комисията (ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 84).

         (17)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 г. за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 29.10.2013 г., стр. 63).

         (18)  Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 338).

         (19)  Препоръка ЕССР/2011/3 на Европейския съвет за системен риск от 22 декември 2011 г. относно макропруденциалния мандат на националните органи (OВ C 41, 14.2.2012 г., стр. 1).

         (20)  Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 190).

         (21)  Регламент (ЕС) № 549/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно Европейската система от национални и регионални сметки в Европейския съюз (OB L 174, 26.6.2013 г., стр. 1).