               8.11.2019

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 380/1

      Препоръки към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания
      (2019/C 380/01)
      Настоящите препоръки, предназначени за юрисдикциите на държавите — членки на Съюза, отразяват разпоредбите на дял трети от Процедурния правилник на Съда (1). Те припомнят основните характеристики на преюдициалното производство и факторите, които националните юрисдикции трябва да отчитат, преди да сезират Съда, и същевременно дават на тези юрисдикции практически насоки за формата и за съдържанието на преюдициалните запитвания. Тъй като тези запитвания се връчват, след като бъдат писмено преведени, на всички заинтересовани субекти по член 23 от Протокола относно Статута на Съда на Европейския съюз, и съдебните актове на Съда, с които производството приключва, по принцип се публикуват на всички официални езици на Европейския съюз, е необходимо да се обърне особено внимание на оформянето на преюдициалните запитвания, и по-специално на защитата на съдържащите се в тях лични данни.

         Съдържание

                     Точки

                  Въведение

                  1—2

                  I.

                  Разпоредби, приложими към всички преюдициални запитвания

                  3—32

                  Автор на преюдициалното запитване

                  3—7

                  Предмет и обхват на преюдициалното запитване

                  8—11

                  Подходящ момент за отправянето на преюдициално запитване

                  12—13

                  Форма и съдържание на преюдициалното запитване

                  14—20

                  Защита на личните данни и анонимизиране на преюдициалното запитване

                  21—22

                  Изпращане на Съда на преюдициалното запитване и на преписката по националното производство

                  23—24

                  Взаимодействие между преюдициалното запитване и националното производство

                  25—27

                  Съдебни разноски и правна помощ

                  28—29

                  Развитие на производството пред Съда и действия на запитващата юрисдикция след постановения от него съдебен акт

                  30—32

                  II.

                  Разпоредби, приложими към преюдициалните запитвания, при които е необходима особена бързина

                  33—41

                  Условия за разглеждане по реда на бързото и на спешното производство

                  34—36

                  Искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство

                  37—39

                  Кореспонденция между Съда, запитващата юрисдикция и страните по главното производство

                  40—41

                  Приложение — Основни елементи на преюдициалното запитване

         ВЪВЕДЕНИЕ

                  1.

                  Преюдициалното запитване, предвидено в член 19, параграф 3, буква б) от Договора за Европейския съюз (наричан по-нататък „ДЕС“) и в член 267 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“), е основополагащ механизъм на правото на Европейския съюз. Целта му е да гарантира еднаквото тълкуване и прилагане на това право в рамките на Европейския съюз, като предостави на юрисдикциите на държавите членки средство, което им позволява да сезират Съда на Европейския съюз (наричан по-нататък „Съдът“) с преюдициални въпроси относно тълкуването на правото на Съюза или валидността на актове, приети от институциите, органите, службите или агенциите на Съюза.

                  2.

                  Преюдициалното производство се основава на тясно сътрудничество между Съда и юрисдикциите на държавите членки. За да се гарантира пълната ефективност на това производство, е необходимо да се припомнят основните му характеристики и да се направят някои уточнения с цел изясняване на разпоредбите от Процедурния правилник, по-конкретно във връзка с автора, предмета и обхвата на преюдициалното запитване, както и формата и съдържанието на това запитване. Към тези уточнения, които се отнасят за всички преюдициални запитвания (I), се добавят разпоредби относно преюдициалните запитвания, при които е необходима особена бързина (II), и приложение, в което накратко се обобщават всички елементи, които трябва да съдържа преюдициалното запитване.

            I.   РАЗПОРЕДБИ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ ВСИЧКИ ПРЕЮДИЦИАЛНИ ЗАПИТВАНИЯ

         Автор на преюдициалното запитване

                  3.

                  Компетентността на Съда да се произнася преюдициално по тълкуването или валидността на правото на Съюза се упражнява единствено по инициатива на националните юрисдикции, независимо дали страните по главното производство са изразили желание за сезиране на Съда. Доколкото националната юрисдикция поема отговорността за последващото съдебно решаване на спора, с който е сезирана, само тя може да прецени, предвид особеностите на всяко дело, както необходимостта от преюдициално запитване за постановяването на нейното решение, така и относимостта на въпросите, които поставя на Съда.

                  4.

                  Качеството „юрисдикция“ се тълкува от Съда като самостоятелно понятие на правото на Съюза. В това отношение Съдът отчита редица фактори, като това дали сезиралият го орган е законоустановен, дали е постоянно действащ, дали юрисдикцията му е задължителна, дали производството е състезателно, дали този орган прилага правни норми и дали е независим.

                  5.

                  Юрисдикциите на държавите членки могат да сезират Съда с въпрос относно тълкуването или валидността на правото на Съюза, ако считат, че за да постановят решение, е необходимо произнасяне на Съда по този въпрос (вж. член 267, втора алинея ДФЕС). Отправянето на преюдициално запитване може да се окаже особено полезно, когато пред националната юрисдикция се поставя нов тълкувателен въпрос от общ интерес за еднаквото прилагане на правото на Съюза или когато съществуващата съдебна практика изглежда не дава необходимата яснота при несрещана до момента правна или фактическа обстановка.

                  6.

                  Когато е повдигнат въпрос по висящо дело пред юрисдикция, чиито решения не подлежат на обжалване съгласно националното право, тази юрисдикция е длъжна да отправи преюдициално запитване до Съда (вж. член 267, трета алинея ДФЕС), освен ако вече има установена съдебна практика в тази област или ако не остава никакво място за разумно съмнение относно правилното тълкуване на съответната правна норма.

                  7.

                  Също така от постоянната съдебна практика следва, че националните юрисдикции могат да отхвърлят изложените пред тях възражения за невалидност на акт на институция, орган, служба или агенция на Съюза, но единствено Съдът има компетентността да обяви такъв акт за невалиден. Ето защо, когато юрисдикция на държава членка се съмнява във валидността на такъв акт, тя е длъжна да се обърне към Съда, като изложи причините, поради които има такива съмнения.

         Предмет и обхват на преюдициалното запитване

                  8.

                  Преюдициалното запитване трябва да се отнася до тълкуването или валидността на правото на Съюза, а не до тълкуването на националните правни норми или до фактически въпроси, повдигнати по главното производство.

                  9.

                     Съдът може да се произнесе по преюдициалното запитване само ако правото на Съюза е приложимо по делото, разглеждано в главното производство. За целта е необходимо запитващата юрисдикция да изложи всички относими обстоятелства от фактическа и правна страна, въз основа на които приема, че в конкретния случай могат да се приложат разпоредби от правото на Съюза.

                  10.

                  Във връзка с преюдициалните запитвания относно тълкуването на Хартата на основните права на Европейския съюз е важно да се припомни, че по силата на член 51, параграф 1 разпоредбите на Хартата се отнасят за държавите членки единствено когато те прилагат правото на Съюза. Въпреки че хипотезите на такова прилагане могат да бъдат различни, от преюдициалното запитване трябва все пак ясно и недвусмислено да личи, че по делото, разглеждано в главното производство, е приложима норма от правото на Съюза, различна от Хартата. Тъй като Съдът няма компетентност да се произнесе по преюдициално запитване, когато правното положение не попада в приложното поле на правото на Съюза, разпоредбите на Хартата, на които евентуално се позовава запитващата юрисдикция, сами по себе си не могат да обосноват тази компетентност.

                  11.

                  Накрая, въпреки че за произнасянето си Съдът непременно взима предвид правната и фактическа обстановка по спора в главното производство, така както е определена от запитващата юрисдикция в преюдициалното ѝ запитване, той самият не прилага правото на Съюза към този спор. Когато се произнася по тълкуването или валидността на правото на Съюза, Съдът се старае да даде отговор, полезен за решаването на спора в главното производство, но запитващата юрисдикция е тази, която трябва да направи конкретните изводи от отговора, и ако е необходимо, да остави без приложение националната разпоредба, обявена за несъвместима с правото на Съюза.

         Подходящ момент за отправянето на преюдициално запитване

                  12.

                  Национална юрисдикция може да отправи преюдициално запитване до Съда, когато установи, че за да постанови решение, е необходимо да се даде заключение относно тълкуването или валидността на правото на Съюза. В действителност тя е юрисдикцията, която най-добре би могла да прецени на какъв стадий на националното производство следва да се отправи такова запитване.

                  13.

                  Доколкото обаче това запитване ще послужи като основа на производството, което ще се проведе пред Съда, и той трябва да може да разполага с всички данни, които да му дадат възможност както да провери дали е компетентен да отговори на поставените въпроси, така и, ако това е така, да даде полезен отговор на тези въпроси, решението за отправяне на преюдициално запитване е необходимо да се вземе на стадий на производството, в който запитващата юрисдикция е в състояние да определи достатъчно точно правната и фактическата обстановка по делото, разглеждано в главното производство, както и правните въпроси, които то поставя. Освен това в интерес на доброто правораздаване може да се окаже препоръчително запитването да бъде отправено след провеждането на устни състезания.

         Форма и съдържание на преюдициалното запитване

                  14.

                  Формата на преюдициалното запитване се определя от националното право, но не бива да се забравя, че това запитване служи като основа на производството пред Съда и се връчва на всички заинтересовани субекти по член 23 от Протокола относно Статута на Съда на Европейския съюз (наричан по-нататък „Статутът“), и по-специално на всички държави членки, с оглед на евентуалното представяне от тях на становище. Поради произтичащата от това необходимост от писмен превод на преюдициалното запитване на всички официални езици на Европейския съюз, запитващата юрисдикция трябва да го формулира просто, ясно и точно, без излишни подробности. Опитът показва, че десетина страници често са достатъчни, за да се изложат по подходящ начин правната и фактическа обстановка на преюдициално запитване, както и мотивите за сезиране на Съда.

                  15.

                  Съдържанието на преюдициалното запитване е определено в член 94 от Процедурния правилник на Съда и е обобщено накратко в приложението към настоящия документ. Освен текста на отправените до Съда преюдициални въпроси преюдициалното запитване:

                              —

                              съдържа кратко изложение на предмета на спора по главното производство и на относимите факти, така както са установени от запитващата юрисдикция, или поне изложение на фактите, на които се основават преюдициалните въпроси,

                              —

                              възпроизвежда съдържанието на приложимите в случая национални разпоредби и ако е необходимо — относимата национална съдебна практика, и

                              —

                              излага причините, поради които запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо в главното производство.

                        Когато един или повече от предходните елементи не са налице, е възможно Съдът да приеме по-специално на основание на член 53, параграф 2 от Процедурния правилник, че няма компетентност да се произнесе по преюдициалните въпроси, или да отхвърли преюдициалното запитване като недопустимо.

                  16.

                  В преюдициалното си запитване запитващата юрисдикция трябва да даде точни данни за приложимите към фактите по спора в главното производство национални разпоредби и за разпоредбите от правото на Съюза, на които се иска тълкуване или чиято валидност се оспорва. Доколкото е възможно, тези данни трябва да включват както точното заглавие и датата на приемане на актовете, в които се съдържат съответните разпоредби, така и данните за публикуването на тези актове. Освен това, когато запитващата юрисдикция се позовава на съдебната практика, тя се приканва да използва номера ECLI (European Case Law Identifier) на съответния съдебен акт.

                  17.

                  Ако смята, че е необходимо за разбирането на делото, запитващата юрисдикция може да резюмира накратко основните доводи на страните по главното производство. Във връзка с това е уместно да се припомни, че писмено се превежда само преюдициалното запитване, но не и евентуалните приложения към него.

                  18.

                  Запитващата юрисдикция може също така да изложи накратко становището си за отговора, който следва да се даде на преюдициалните въпроси. Тази информация може да е от полза за Съда особено когато той трябва да се произнесе по запитването в рамките на бързо или на спешно производство.

                  19.

                  Накрая, поставените на Съда преюдициални въпроси следва да присъстват в отделна и ясно обособена част от акта за преюдициално запитване, за предпочитане в началото или в края му. Те трябва да се разбират от само себе си, без да е необходимо препращане към изложението на мотивите на запитването.

                  20.

                  От съществено значение за улесняване на прочита на преюдициалното запитване е постъпилият в Съда акт да бъде напечатан и страниците и параграфите му да бъдат номерирани. Съдът не разглежда ръкописни преюдициални запитвания.

         Защита на личните данни и анонимизиране на преюдициалното запитване

                  21.

                  За да се гарантира, че при обработването на преписката от Съда, при връчването на преюдициалното запитване на заинтересованите субекти по член 23 от Статута и при последващото разпространение на всички официални езици на Съюза на съдебния акт, с който производството приключва, личните данни са оптимално защитени, запитващата юрисдикция, която единствена е напълно запозната с представената на Съда преписка, се приканва да анонимизира делото, като замести, например с инициали или съчетание от букви, имената на физическите лица, споменати в запитването, и като заличи данните, които биха позволили да бъдат идентифицирани тези лица. Поради все по-широкото използване на новите информационни технологии, и по-специално на търсачките, анонимизирането, направено след като преюдициалното запитване е връчено на заинтересованите субекти по член 23 от Статута и в Официален вестник на Европейския съюз е публикувано съобщението за съответното дело, може всъщност да се окаже по-непродуктивно.

                  22.

                  Ако разполага с неанонимизиран вариант на преюдициалното запитване, съдържащ имената и пълните координати на страните по спора в главното производство, и анонимизиран вариант на това запитване, запитващата юрисдикция се приканва да изпрати на Съда и двата варианта, за да улесни обработването на преписката от Съда.

         Изпращане на Съда на преюдициалното запитване и на преписката по националното производство

                  23.

                  Преюдициалното запитване трябва да има дата и подпис и да се изпрати на секретариата на Съда или по електронна, или по обикновена поща (Секретариат на Съда, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). По съображения, свързани по-специално с необходимостта да се осигури бързо обработване на делото и оптимална комуникация с юрисдикцията, която го сезира, Съдът препоръчва тази юрисдикция да използва приложението e-Curia. Справка с правилата за достъп до това приложение, което прави възможно подаването и връчването на процесуални документи по електронен път, както и с условията за използване на това приложение, може да бъде направена на интернет страницата на Съда (https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/bg/). За да се улесни обработването от Съда на преюдициалните запитвания, и по-специално писменият им превод на всички официални езици на Европейския съюз, националните юрисдикции се приканват наред с изпращания по e-Curia оригинален вариант на преюдициалното запитване да предоставят и вариант във формат, който позволява редактиране (текстообработващи програми като „Word“, „Open Office“ или „LibreOffice“) на това запитване, на следния адрес: DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                  24.

                  Преюдициалното запитване трябва да постъпи в секретариата с всички документи, които са релевантни и полезни за разглеждането на делото от Съда, и по-специално с точните координати на страните по спора в главното производство и евентуалните им представители, както и с преписката по делото в главното производство или копие от нея. Тази преписка (или копие от нея), която може да бъде изпратена по електронна или по обикновена поща, се съхранява от секретариата през цялото времетраене на производството пред Съда, където — освен ако запитващата юрисдикция не укаже друго — заинтересованите субекти по член 23 от Статута могат да правят справки с нея.

         Взаимодействие между преюдициалното запитване и националното производство

                  25.

                  Въпреки че запитващата юрисдикция запазва правомощието си да постанови обезпечителни мерки, по-специално в случаите на преюдициално запитване за преценка на валидността, подаването на преюдициално запитване все пак води до спиране на националното производство по делото до произнасянето на Съда.

                  26.

                  Независимо че по принцип Съдът остава сезиран с преюдициалното запитване, докато то не бъде оттеглено от запитващата юрисдикция, все пак не бива да се забравя, че ролята на Съда в преюдициалното производство е да подпомага ефективното правораздаване в държавите членки, а не да формулира консултативни становища по общи или хипотетични въпроси. Тъй като преюдициалното производство предполага пред запитващата юрисдикция действително да има висящо дело, тя трябва да уведоми Съда за всяко процесуално събитие, което би могло да се отрази на сезирането на самия него, и по-специално за всяко оттегляне на иска или жалбата, доброволно уреждане на спора по главното производство или друго събитие, което води до прекратяването на производството. Тази юрисдикция трябва да уведоми Съда също за евентуалното приемане на решение, постановено в производство по обжалване на акта за запитване, и за последиците, до които то води за преюдициалното запитване. В интерес на правилното протичане на преюдициалното производство пред Съда, и по-специално за да се избегне влагането от Съда на време и ресурси по дело, което може да бъде оттеглено или да стане безпредметно, е важно тази информация да се съобщава на Съда във възможно най-кратък срок.

                  27.

                  Националните юрисдикции следва също да имат предвид, че оттеглянето на преюдициално запитване може да се отрази на движението на сходни дела пред запитващата юрисдикция. Когато решаването на няколко висящи пред запитващата юрисдикция дела зависи от отговора, който ще даде Съдът на поставените от нея въпроси, се указва тя да съедини тези дела, преди да му изпрати преюдициалното си запитване, за да има Съдът възможност да отговори на поставените въпроси въпреки евентуалното оттегляне на едно или повече дела.

         Съдебни разноски и правна помощ

                  28.

                  Преюдициалното производство пред Съда е безплатно и той не се произнася по съдебните разноски на страните по спора, висящ пред запитващата юрисдикция. По този въпрос следва да се произнесе запитващата юрисдикция.

                  29.

                  Ако някоя от страните по главното производство не разполага с достатъчно средства, Съдът може да ѝ предостави правна помощ за покриване на направените от нея разходи, по-специално свързани с представителството ѝ пред Съда. Такава помощ обаче може да бъде предоставена само в случай че съответната страна не получава вече помощ съгласно националните норми или ако тази помощ не покрива или покрива само отчасти разходите, направени пред Съда. Във всички случаи тази страна се приканва да изпрати на Съда всички данни и подкрепящи документи, за да може да се прецени реалното ѝ икономическо положение.

         Развитие на производството пред Съда и действия на запитващата юрисдикция след постановения от него съдебен акт

                  30.

                  По време на цялото производство секретариатът на Съда поддържа връзка със запитващата юрисдикция, на която изпраща преписи от всички процесуални документи, както и исканията за уточняване или изясняване, ако има такива, за които се счита, че са необходими, за да бъде полезен отговорът на поставените от тази юрисдикция въпроси.

                  31.

                  В края на производството, което по принцип се състои от писмена и от устна фаза, Съдът се произнася с решение по въпросите, отправени от запитващата юрисдикция. В някои случаи обаче Съдът може да реши да се произнесе по тези въпроси, без да провежда устна фаза на производството, и дори без да поиска от заинтересованите субекти по член 23 от Статута да представят писмено становище. Такъв е по-специално случаят, когато преюдициалният въпрос е идентичен с въпрос, по който Съдът вече се е произнесъл, отговорът на този въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика или отговорът не оставя място за разумно съмнение. В такива случаи Съдът на основание на член 99 от Процедурния правилник се произнася бързо по поставения въпрос с мотивирано определение, което има същия обхват и същата обвързваща сила като съдебно решение.

                  32.

                  След обявяването на съдебното решение, респ. подписването на определението, с което производството приключва, секретариатът изпраща съдебния акт на запитващата юрисдикция с молба да уведоми Съда за действията, които ще предприеме в главното производство вследствие от този акт. Крайният съдебен акт на запитващата юрисдикция трябва да бъде изпратен заедно с изрично упоменаване на номера на делото пред Съда на следния адрес: Follow-up-DDP@curia.europa.eu.

            II.   РАЗПОРЕДБИ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ ПРЕЮДИЦИАЛНИТЕ ЗАПИТВАНИЯ, ПРИ КОИТО Е НЕОБХОДИМА ОСОБЕНА БЪРЗИНА

                  33.

                  При условията, предвидени в член 23а от Статута и в членове 105—114 от Процедурния правилник, в някои случаи преюдициалното запитване може да бъде разгледано по реда на бързо или на спешно производство. Решението за разглеждане по реда на тези производства се взема от Съда въз основа на представено от запитващата юрисдикция отделно, надлежно мотивирано искане, в което се излагат правните или фактическите обстоятелства, обосноваващи прилагането на това производство/производства, или по изключение — служебно, когато естеството на делото или конкретните обстоятелства по него изглежда налагат това.

         Условия за разглеждане по реда на бързото и на спешното производство

                  34.

                  Съгласно член 105 от Процедурния правилник определено преюдициално запитване може да бъде разгледано по реда на бързо производство, в отклонение от разпоредбите на този правилник, когато естеството на делото изисква то да бъде разгледано в кратки срокове. Доколкото това производство налага съществени ограничения за всички участници в производството, и по-специално за държавите членки, които трябва да представят писмено или устно становище в много по-кратки от обичайните срокове, разглеждането по реда на посоченото производство трябва да бъде поискано само ако особени обстоятелства установяват наличието на неотложност, която оправдава необходимостта Съдът да се произнесе бързо по отправените въпроси. Това по-специално може да е така при голям и непосредствен риск за общественото здраве или околната среда, за който бързото произнасяне от Съда може да допринесе да се предотврати, или когато особени обстоятелства налагат в съвсем кратки срокове да се отстранят неясноти, засягащи основни въпроси на националното конституционно право и на правото на Съюза. Според постоянната съдебна практика големият брой лица или правоотношения, потенциално засегнати от акта, който трябва да постанови запитващата юрисдикция, след като е сезирала Съда с преюдициални въпроси, наличието на значителни икономически последици или пък задължението на запитващата юрисдикция да се произнесе бързо, обаче сами по себе си не представляват извънредни обстоятелства, които да оправдават разглеждането по реда на бързо производство.

                  35.

                  Това важи в още по-голяма степен за спешното преюдициално производство, посочено в член 107 от Процедурния правилник. Въпросното производство, което се прилага само в областите, попадащи в обхвата на дял V относно пространството на свобода, сигурност и правосъдие от част трета от ДФЕС, всъщност налага още по-строги ограничения за съответните участници в производството, тъй като намалява броя на участниците, които могат да представят писмено становище, и в изключително спешни случаи допуска писмената фаза на производството пред Съда изобщо да не бъде провеждана. Ето защо разглеждането по реда на това производство трябва да бъде поискано само ако с оглед на обстоятелствата е абсолютно необходимо Съдът да се произнесе в съвсем кратки срокове по въпросите, отправени от запитващата юрисдикция.

                  36.

                  Без да е възможно тук изчерпателно да се изброят подобни обстоятелства, по-специално поради разнообразието и непрекъснатото развитие на правните норми на Съюза в областта на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, една национална юрисдикция например може да направи искане за разглеждане по реда на спешното преюдициално производство в случая, посочен в член 267, четвърта алинея ДФЕС, на задържане или лишаване от свобода на дадено лице, когато отговорът на поставения въпрос е решаващ за преценката на правното положение на това лице, или при спор за родителски права или за отглеждането на малки деца, по-специално когато разрешаването на спора по главното производство зависи от отговора на преюдициалния въпрос и разглеждането по общия ред би могло да навреди сериозно, дори непоправимо, на отношенията между детето и (единия от) родителите му или на неговото развитие, както и на интеграцията му в неговата семейна и социална среда. За сметка на това чисто икономически интереси, колкото и големи и легитимни да са те, правната несигурност, която засяга положението на страните по делото в главното производство или на други страни в подобни спорове, големият брой лица или правоотношения, потенциално засегнати от акта, който трябва да постанови запитващата юрисдикция, след като е сезирала Съда с преюдициални въпроси, или пък големият брой дела, до които е възможно да се отнася съдебният акт на Съда, сами по себе си не представляват обстоятелства, които могат да оправдаят разглеждането по реда на спешното преюдициално производство.

         Искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство

                  37.

                  За да може Съдът своевременно да реши дали следва да приложи бързото или спешното преюдициално производство, в искането трябва точно да се посочат правните и фактическите обстоятелства, които установяват неотложността, и по-специално рисковете, които биха възникнали, ако запитването се разгледа по общия ред. Доколкото е възможно, запитващата юрисдикция трябва също да изложи накратко своето становище за отговора, който следва да се даде на поставените въпроси. Всъщност това улеснява страните по главното производство и другите заинтересовани субекти, които участват в производството, да вземат становище и така допринася за бързината на производството.

                  38.

                  Искането за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство трябва във всеки случай да бъде направено недвусмислено, за да може секретариатът незабавно да установи, че се налага преписката да се разгледа по специален начин. За тази цел запитващата юрисдикция следва да уточни кое от двете производства иска да се проведе в конкретния случай и да посочи в искането си относимия член от Процедурния правилник (член 105, отнасящ се до бързото производство, или член 107, отнасящ се до спешното производство). Това уточнение трябва да фигурира на видно място в акта за преюдициално запитване или в отделно писмо на запитващата юрисдикция.

                  39.

                  Що се отнася до самия акт за преюдициално запитване, в неотложни случаи е още по-важно той да бъде кратък, тъй като това допринася за бързината на производството.

         Кореспонденция между Съда, запитващата юрисдикция и страните по главното производство

                  40.

                  Юрисдикцията, която прави искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство, се приканва да изпрати това искане и самия акт за преюдициално запитване — заедно с текста на това запитване във формат, който позволява редактиране (текстообработваща програма като „Word“, „Open Office“ или „LibreOffice“) — чрез приложението e-Curia или по електронна поща (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

                  41.

                  За да се улесни последващата комуникация на Съда със запитващата юрисдикция и със страните по главното производство, запитващата юрисдикция се приканва също да посочи своята електронна поща и евентуално номер на факс, които Съдът може да използва, както и електронна поща и евентуално номер на факс на представителите на страните по главното производство.

         (1)  ОВ L 265, 29.9.2012 г., стр. 1.

            ПРИЛОЖЕНИЕ

         Основни елементи на преюдициалното запитване
         Настоящото приложение припомня накратко основните елементи, които трябва да съдържа преюдициалното запитване. След тях са посочени точките от настоящите препоръки, в които е дадена по-подробна информация за съответните елементи.
         Независимо дали се изпраща по електронна или по обикновена поща, преюдициалното запитване трябва да съдържа следната информация:

                     1.

                     името на юрисдикцията, отправила запитването, и евентуално компетентния съдебен състав или отделение (вж. в тази насока точки 3—7);

                     2.

                     точната самоличност на страните по спора в главното производство и евентуално лицата, които ги представляват пред запитващата юрисдикция (по отношение на страните по спора в главното производство обаче вж. точки 21 и 22 от настоящите препоръки относно защитата на личните данни);

                     3.

                     предмета на спора в главното производство и относимите факти (вж. т. 15);

                     4.

                     относимите разпоредби на националното право и на правото на Съюза (вж. т. 15 и 16);

                     5.

                     причините, поради които запитващата юрисдикция има съмнения относно тълкуването или валидността на правото на Съюза (вж. т. 8—11 и 15—18);

                     6.

                     преюдициалните въпроси (вж. т. 19), и ако е необходимо;

                     7.

                     евентуалната нужда запитването да бъде разгледано по специален начин, свързана например с необходимостта да се запази анонимността на засегнати от спора физически лица или с особената бързина, с която запитването трябва да бъде разгледано от Съда (вж. т. 33 и сл.).

               От формална страна преюдициалните запитвания трябва да са напечатани, да съдържат дата и подпис и да постъпват в секретариата на Съда, за предпочитане по електронен път, заедно с всички документи, които са полезни и релевантни за разглеждане на делото (вж. в тази насока точки 20—24 от настоящите препоръки, и що се отнася до запитванията, налагащи особена бързина, точки 40 и 41).

            Препоръчани от Съда начини на изпращане

         За да се гарантира оптимална комуникация с юрисдикциите, които отправят преюдициални запитвания до Съда, Съдът препоръчва да се използват следните начини на изпращане:

                     1)

                     Подаване на преюдициалното запитване (или на останалите относими документи, свързани с това запитване):

                                 —

                                 подписан оригинал на преюдициалното запитване (или на останалите документи, свързани с това запитване): изпращане чрез приложението e-Curia. Правилата за достъп до това безплатно и обезопасено приложение, както и условията за неговото използване, могат да бъдат намерени на следния адрес: https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/bg/

                                 —

                                 вариант на преюдициалното запитване (или на останалите документи, свързани с това запитване) във формат, който позволява редактиране: DDP-GreffeCour@curia.europa.eu

                     2)

                     Изпращане на крайния съдебен акт на запитващата юрисдикция (анонимизиран, ако е необходимо, по-специално при онлайн публикуване), постановен след съдебния акт на Съда по преюдициалното запитване: Follow-up-DDP@curia.europa.eu


title: Препоръка (ЕС) 2020/1144 на Съвета от 30 юли 2020 година за изменение на Препоръка (ЕС) 2020/912 относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение

text:
                  31.7.2020

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  L 248/26

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2020/1144 НА СЪВЕТА
         от 30 юли 2020 година
         за изменение на Препоръка (ЕС) 2020/912 относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение
         СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
         като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 77, параграф 2, букви б) и д) и член 292, първо и второ изречение от него,
         като има предвид, че:

                     (1)

                     На 30 юни 2020 г. Съветът прие препоръка относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение (1) („препоръката на Съвета“). На 16 юли 2020 г. Съветът прие Препоръка (ЕС) 2020/1052 за изменение на Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение (2).

                     (2)

                     Препоръката на Съвета предвижда, че считано от 1 юли 2020 г., държавите членки следва по координиран начин постепенно да премахнат временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I към препоръката на Съвета. На всеки две седмици списъкът на третите държави, посочени в приложение I, следва да се преразглежда и при необходимост да се актуализира от Съвета след тесни консултации с Комисията и съответните агенции и служби на ЕС вследствие на цялостна оценка въз основа на методиката, критериите и информацията, посочени в препоръката на Съвета.

                     (3)

                     Впоследствие в рамките на Съвета се проведоха обсъждания, в тясна консултация с Комисията и съответните агенции и служби на ЕС, относно преразглеждането на списъка на третите държави, поместен в приложение I към препоръката на Съвета, и при прилагането на критериите и методиката, определени в препоръката на Съвета. В резултат от тези обсъждания списъкът на третите държави, поместен в приложение I, следва да бъде изменен. По-конкретно Алжир следва да бъде заличен от списъка.

                     (4)

                     Граничният контрол е от интерес не само за държавата членка, на чиято външна граница се извършва, но и за всички държави членки, премахнали вътрешния граничен контрол. Поради това държавите членки следва да гарантират, че мерките, които се предприемат по външните граници, са координирани, за да се осигури безпроблемното функциониране на Шенгенското пространство. За тази цел, считано от 31 юли 2020 г., държавите членки следва да продължат да премахват по координиран начин временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I към препоръката на Съвета, изменена с настоящата препоръка.

                     (5)

                     В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата препоръка и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане. Доколкото тази препоръка представлява развитие на достиженията на правото от Шенген, в срок от шест месеца след вземането на решение от Съвета относно настоящата препоръка Дания взема решение, в съответствие с член 4 от посочения протокол, дали да я приложи.

                     (6)

                     Настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в които Ирландия не участва, в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета (3); Следователно Ирландия не участва в нейното приемане и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.

                     (7)

                     По отношение на Исландия и Норвегия настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за асоциирането на последните в процеса на изпълнение, прилагане и развитие на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (4).

                     (8)

                     По отношение на Швейцария настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (5), във връзка с член 3 от Решение 2008/146/ЕО на Съвета (6).

                     (9)

                     По отношение на Лихтенщайн настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (7), във връзка с член 3 от Решение 2011/350/ЕС на Съвета (8).

               ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
         Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета, изменена с Препоръка (ЕС) 2020/1052, относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение се изменя, както следва:

                     (1)

                     Първа алинея на точка 1 от препоръката на Съвета се заменя със следното:

                                 1.

                                 Считано от 31 юли 2020 г. държавите членки следва по координиран начин постепенно да премахнат временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I.

                     (2)

                     Приложение I към препоръката се заменя със следното:

                           ПРИЛОЖЕНИЕ I
                           Трети държави, за които пребиваващите в тях лица следва да не са засегнати от временното ограничение по външните граници за неналожителни пътувания в ЕС

                                       1.

                                       АВСТРАЛИЯ

                                       2.

                                       КАНАДА

                                       3.

                                       ГРУЗИЯ

                                       4.

                                       ЯПОНИЯ

                                       5.

                                       МАРОКО

                                       6.

                                       НОВА ЗЕЛАНДИЯ

                                       7.

                                       РУАНДА

                                       8.

                                       ЮЖНА КОРЕЯ

                                       9.

                                       ТАЙЛАНД

                                       10.

                                       ТУНИС

                                       11.

                                       УРУГВАЙ

                                       12.

                                       КИТАЙ (*)

            Съставено в Брюксел на 30 юли 2020 година.

                  За Съвета

                  Председател

               M. ROTH

            (1)  ОВ L 208I, 1.7.2020 г., стр. 1.

            (2)  ОВ L 230, 17.7.2020, стр. 26.

            (3)  Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои разпоредби от достиженията на правото от Шенген (ОВ L 64, 7.3.2002 г., стр. 20).

            (4)  ОВ L 176, 10.7.1999 г., стр. 36.

            (5)  ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 52.

            (6)  Решение 2008/146/ЕО на Съвета от 28 януари 2008 г. за сключване от името на Европейската общност на Споразумение между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария за асоцииране на Конфедерация Швейцария към въвеждането, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген (ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 1).

            (7)  ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 21.

            (8)  Решение 2011/350/ЕС на Съвета от 7 март 2011 г. за сключване от името на Европейския съюз на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, по отношение на премахването на проверките по вътрешните граници и движението на хора (ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 19).

            (*)  при условие че има потвърждение за реципрочност


title: Препоръка на Европейската централна банка от 27 юли 2020 година относно политиките за разпределяне на дивиденти по време на пандемията от COVID-19 и за отмяна на Препоръка ЕЦБ/2020/19 (ЕЦБ/2020/35) 2020/C 251/01

text:
               31.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 251/1

      ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА
      от 27 юли 2020
      година относно политиките за разпределяне на дивиденти по време на пандемията от COVID-19 и за отмяна на Препоръка ЕЦБ/2020/19
      (ЕЦБ/2020/35)
      (2020/C 251/01)
      УПРАВИТЕЛНИЯТ СЪВЕТ НА EВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
      като взе предвид Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 г. за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (1), и по-специално член 4, параграф 3 от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  На 27 март 2020 г. Европейската централна банка (ЕЦБ) прие Препоръка ЕЦБ/2020/19 на Европейската централна банка (2), с която препоръчва поне до 1 октомври 2020 г. кредитните институции да не изплащат дивиденти и да не поемат неотменим ангажимент за изплащане на дивиденти за финансовите години 2019 и 2020, както и да се въздържат от обратно изкупуване на акции с цел възнаграждение на акционерите. Препоръката се основаваше на съображението, че е важно кредитните институции да продължат да изпълняват функцията си да финансират домакинствата, малките и средните предприятия и корпорациите по време на икономическия шок, свързан със заболяването коронавирус 2019 (COVID-19). Поради това беше преценено, че е от съществено значение кредитните институции да имат капитал, за да запазят способността си да подпомагат икономиката в условията на повишената несигурност, предизвикана от пандемията от COVID-19. С оглед на това беше счетено за необходимо да се даде приоритет на запазването на капиталовите ресурси за подпомагане на реалната икономика и поемане на загубите пред дискреционното разпределяне на дивиденти и обратното изкупуване на акции.

                  (2)

                  Във връзка с Препоръка ЕЦБ/2020/19 ЕЦБ предприе да направи допълнителна оценка на икономическата ситуация и да прецени дали е препоръчително спирането на изплащането на дивиденти да продължи след 1 октомври 2020 г. При тези обстоятелства ЕЦБ смята, че равнището на икономическа несигурност поради пандемията от COVID-19 остава завишено и поради това кредитните институции изпитват затруднения при изготвянето на точна прогноза за средносрочните си капиталови нужди. ЕЦБ също счита, че в настоящите условия на изключителна системна несигурност и икономическо сътресение продължава да има нужда от предпазливо капиталово планиране, което включва запазването на капиталовата позиция на кредитните институции посредством отлагането или отмяната на разпределянето на дивиденти. Поради това ЕЦБ счита, че е необходимо да се удължи срокът на препоръката за дивидентите до 1 януари 2021 г. и да се отмени Препоръка ЕЦБ/2020/19. Този подход е съобразен и с Препоръка ЕССР/2020/7 на Европейския съвет за системен риск (3).

                  (3)

                  При пълното зачитане на единството и интегритета на вътрешния пазар ЕЦБ смята, че е необходимо да започне разговори със съответните органи на засегнатите държави членки, за да прецени дали е уместно да се изплащат дивиденти на институции майка, финансови холдинги майка или финансови холдинги майка със смесена дейност, намиращи се в държави членки, които не са участващи държави членки. Сред принципите, които следва да ръководят тези разговори, са принципите на еквивалентност и реципрочност с цел да се подпомага безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар на Съюза като цяло, да се запази добрата капиталова позиция на кредитните институции от пруденциална гледна точка и да се допринесе за стабилността на финансовата система на Съюза и на всяка държава членка..

                  (4)

                  С цел да се увеличи максимално подкрепата за реалната икономика е уместно по-малко значимите кредитни институции също да не правят дискреционно разпределяне на дивиденти.

                  (5)

                  Това е мярка с временен характер, наложена единствено от тези изключителни обстоятелства, и през четвъртото тримесечие на 2020 г. ЕЦБ възнамерява да реши какъв подход да бъде възприет след 1 януари 2021 г., като вземе предвид икономическата среда, стабилността на финансовата система и равнището на сигурност относно капиталовото планиране,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

         I.

                  1.

                  ЕЦБ препоръчва на кредитните институции до 1 януари 2021 г. да не изплащат дивиденти (4) и да не поемат неотменим ангажимент за изплащане на дивиденти за финансовите години 2019 и 2020, както и да се въздържат от обратно изкупуване на акции с цел възнаграждение на акционерите (5).

                  2.

                  Кредитните институции, които не са в състояние да се съобразят с настоящата препоръка, тъй като считат, че имат законово задължение да изплащат дивиденти, следва да обяснят незабавно причините за това на съвместния си надзорен екип.

                  3.

                  Настоящата препоръка се прилага на консолидираното равнище на значимата поднадзорна група съгласно определението в член 2, точка 22 от Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка (ЕЦБ/2014/17) (6) и на индивидуалното равнище на значимото поднадзорно лице съгласно определението в член 2, точка 16 от Регламент (ЕС) № 468/2014 (ЕЦБ/2014/17), ако значимото поднадзорно лице не е част от значима поднадзорна група.

                  4.

                  Кредитните институции, които възнамеряват да изплащат дивиденти или да поемат неотменим ангажимент за изплащане на дивиденти на своята институция майка, финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност, установени в държава членка, която не е участваща държава членка, следва да установят контакт със своя съвместен надзорен екип, за да определят дали такова изплащане на дивиденти или неотменими ангажименти за изплащане на дивиденти са подходящи.

         II.

      Адресати на настоящата препоръка са значимите поднадзорни лица и значимите поднадзорни групи съгласно определенията в член 2, точки 16 и 22 от Регламент (ЕС) № 468/2014 (ЕЦБ/2014/17).

         III.

      Адресати на настоящата препоръка са и националните компетентни органи по отношение на по-малко значимите поднадзорни лица и по-малко значимите поднадзорни групи съгласно определенията в член 2, точки 7 и 23 от Регламент (ЕС) № 468/2014 (ЕЦБ/2014/17). От националните компетентни органи се очаква да прилагат по целесъобразност настоящата препоръка спрямо тези лица и групи.

         IV.

      Предвид временния характер на настоящата мярка ЕЦБ ще направи допълнителна оценка на икономическата ситуация и ще прецени дали е препоръчително спирането на изплащането на дивиденти да продължи след 1 януари 2021 г.

         V.

      С настоящата препоръка се отменя Препоръка ЕЦБ/2020/19.

         Съставено във Франкфурт на Майн на 27 юли 2020 година.

               Председател на ЕЦБ

            Christine LAGARDE

         (1)  ОВ L 287, 29.10.2013 г., стр. 63.

         (2)  Препоръка ЕЦБ/2020/19 на Европейската централна банка от 27 март 2020 г. относно политиките за разпределяне на дивиденти по време на пандемията COVID-19 и за отмяна на Препоръка ЕЦБ/2020/1 (ОВ C 102 I, 30.3.2020 г., стр. 1).

         (3)  Препоръка ЕССР/2020/7 на Европейския съвет за системен риск от 27 май 2020 г. относно ограничаване на разпределенията по време на пандемията от COVID-19 (ОВ C 212, 26.6.2020 г., стр. 1).

         (4)  Кредитните институции могат да имат различна правна форма, като например дружества, чиито ценни книжа са допуснати до търговия на регулиран пазар, и неакционерни дружества, като например взаимоспомагателни дружества, кооперации и спестовни институции. Терминът „дивидент“, използван в настоящата препоръка, означава всеки вид парично плащане във връзка с базовия собствен капитал от първи ред, което има за последица намаляването на количеството и качеството на собствения капитал.

         (5)  Ако финансовите институции искат да заменят обикновени акции, това би било в съответствие с настоящата препоръка.

         (6)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 г. за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (ЕЦБ/2014/17) (ОВ L 141, 14.5.2014 г., стр. 1).


title: Препоръка (EC) 2020/1364 на Комисията от 23 септември 2020 година относно законните пътища за закрила в ЕС: насърчаване на презаселването, хуманитарния прием и допълнителни други възможности

text:
                  1.10.2020

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  L 317/13

         ПРЕПОРЪКА (EC) 2020/1364 НА КОМИСИЯТА
         от 23 септември 2020 година
         относно законните пътища за закрила в ЕС: насърчаване на презаселването, хуманитарния прием и допълнителни други възможности
         ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
         като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
         като има предвид, че:

                     (1)

                     Броят на бежанците и други лица, нуждаещи си от международна закрила, се увеличава в световен план. Поради това е необходимо да се засили капацитетът на Съюза да изпълнява моралния си дълг за предоставяне на ефективна помощ. Всички държави членки следва да участват в колективните усилия на Съюза за проява на солидарност към нуждаещите се от международна закрила, като предлагат законни пътища за влизане в Съюза и разширяват пространството на закрила извън него.

                     (2)

                     С настоящата препоръка се цели да се подпомогнат постоянните усилия на държавите членки за осигуряване на законни и безопасни канали за достъп за нуждаещите се от международна закрила, както и за увеличаване на тези канали. По-специално целта на препоръчаното действие е да се покаже солидарност с държавите, които не са членки на ЕС, при разселването на голям брой нуждаещи се от международна закрила, както и да се допринесе за международните инициативи за разселване и хуманитарен прием и за по-доброто общо управление на миграцията.

                     (3)

                     Съюзът работи върху развиването и разширяването на пространството на закрила в държавите на транзитно преминаване или на дестинация, както и в първите страни на убежище, за да помогне на нуждаещите се от международна закрила, мигрантите, които са особено уязвими, и приемащите общности. Регионалните програми за развитие и закрила (1) в Африканския рог, Северна Африка и Близкия изток съдействат, наред с другото, за запазване и подобряване на пространството на закрила чрез развиване на капацитета на националните системи и подкрепа за органите и гражданското общество. Те осигуряват закрила чрез предлагането на пряка помощ на нуждаещите се от международна закрила. Всички действия се извършват от партньори по изпълнението. Програмите подкрепят трайни решения за нуждаещите се от международна закрила, по-специално разселване, чрез извършване на скрининг и регистрация, улесняване на ефективното предоставяне на статут на бежанец и пряко подпомагане на операциите по разселване, осъществявани от Службата на върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН). Държавите членки се приканват да участват активно в качеството си на членове на консорциума или да допринесат финансово за подпомагането и изпълнението на регионалните програми за развитие и закрила, за да се укрепи външното измерение на политиката на ЕС в областта на миграцията.

                     (4)

                     Презаселването е важен инструмент, с който се предлага защита на нуждаещите се от международна закрила и се демонстрира глобална солидарност с държавите извън ЕС, за да им се помогне да се справят с големия брой лица, бягащи от война или преследване. То е ключов елемент от общата политика на Съюза в областта на убежището и миграцията: предлага безопасни и законни пътища за нуждаещите се от закрила и така помага за спасяването на човешки живот, за намаляването на незаконната миграция и за противодействието на бизнес модела на мрежите за контрабанда на хора. Презаселването е също така важна и неразделна част от всеобхватния подход към миграцията, когато се привлича участието на партньорските държави в дейности във всички области, свързани с миграцията.

                     (5)

                     ВКБООН потвърди, че високите равнища на нуждите от презаселване се запазват — 1,44 милиона случая през 2020 г. Очаква се през следващите години този брой да нарасне.

                     (6)

                     През декември 2019 г. се проведе първият Глобален форум за бежанците, на който бе разгледан напредъкът по изпълнението на Глобалния пакт на ВКБООН за бежанците (2). На форума беше мобилизирана широка международна подкрепа за търсенето на трайни решения за бежанците по света, в това число решения за презаселване и увеличаване на числеността и набора от законни пътища за нуждаещите се от международна закрила. Тригодишната стратегия на ВКБООН (2019—2021 г.) относно презаселването и допълнителните възможности съдържа пътна карта за тяхното разширяване чрез предлагането на повече места, мобилизирането на повече участници и изграждането на по-гостоприемни общества. За да могат да играят водеща роля по отношение на презаселването в световен план, държавите членки се приканват да подкрепят изпълнението на стратегията и да противодействат на настоящата тенденция на намаляване на броя на държавите на презаселване по света и рязък спад на ангажиментите за презаселване (3).

                     (7)

                     От 2015 г. насам две успешни програми за презаселване, които се подкрепят финансово от ЕС и в които участва значителен брой държави членки, помогнаха на над 70 000 души от най-уязвимите лица, нуждаещи се от международна закрила, да намерят подслон в Съюза. Между 2015 г. и 2018 г., когато ситуацията с презаселването значително се промени в световен мащаб, годишните презаселвания към държави членки се увеличиха три пъти, като делът на ЕС в световното презаселване нарасна от по-малко от 9 % преди 2016 г. на 41 % през 2018 г. Това увеличаване показва ползата и потенциала от сътрудничеството и координирането на равнище ЕС в областта на презаселването. То показва също така колко е важно финансирането от бюджета на ЕС — за периода 2015—2020 г. бяха заделени 1 милиард евро за пряко подпомагане на усилията за презаселване на държавите членки.

                     (8)

                     Съгласно първата схема на ЕС за презаселване (4) държавите членки, заедно с асоциираните държави по Регламента „Дъблин“, се договориха за презаселването на 22 504 нуждаещи се от международна закрила от Близкия изток, Африканския рог и Северна Африка за период от две години (2015—2017 г.) (5). Общо 19 452 души бяха разселени през първата, успешна схема на ЕС (86 % от поетите общо ангажименти).

                     (9)

                     Съгласно втората схема на ЕС за презаселване (6) държавите членки се договориха да презаселят 50 039 лица, нуждаещи се от международна закрила, от Турция, Ливан и Йордания, както и от държави, разположени по маршрута през Централното Средиземноморие, подпомагайки най-вече механизмите за транзитно преминаване при кризисни ситуации, създадени от ВКБООН в Нигер (2017 г.) и Руанда (2019 г.). Схемата беше успешна, като бяха презаселени 43 827 лица (88 % от поетите ангажименти).

                     (10)

                     С цел максимално увеличаване на броя на презаселванията и пълноценно използване на наличното финансиране държавите членки, които все още не са изпълнили изцяло ангажиментите си съгласно втората схема на ЕС за презаселване, имат възможност да направят това през 2020 г. и 2021 г., за да изпълнят поетите по-рано ангажименти.

                     (11)

                     По силата на Изявлението на ЕС и Турция (7) до средата на септември 2020 г. бяха презаселени над 27 000 души (8). Държавите членки са презаселили от Турция още лица, нуждаещи се от международна закрила, посредством собствените си национални схеми.

                     (12)

                     Необходимо е Съюзът да премине от специално създадени схеми за презаселване към схеми, които функционират въз основа на стабилна рамка, която гарантира, че схемите на Съюза за презаселване са устойчиви и предвидими. За тази цел Комисията предложи през 2016 г. Регламент за създаването на рамка на Съюза за презаселване (9), с който да бъдат предоставени безопасни и законни пътища за международна закрила на нуждаещите се, като част от основното преработване на системата на Съюза за предоставяне на убежище. През юни 2018 г. беше постигнато частично временно политическо споразумение, с което хуманитарният прием беше добавен към презаселването в приложното поле на предложения регламент. Бързото приемане на предложението е важен елемент за установяването на по-ефикасна, справедлива и стабилна политика на ЕС в областта на убежището и миграцията, включително стабилна рамка за презаселване.

                     (13)

                     За да може презаселването да продължи до установяването на стабилна рамка, Комисията прикани държавите членки да обявят ангажиментите си за презаселване за 2020 г. по време на Деветия форум по въпросите на презаселването, който се проведе през юли 2019 г. Това беше направено въз основа на договорените приоритети за този период, както и в съответствие с прогнозите на ВКБООН за световните нужди от презаселване през 2020 г. и препоръките на ВКБООН за планиране от страна на ЕС на презаселването през 2020 г., в които бяха посочени 30 000 места за 2020 г. В резултат на това бяха получени ангажименти от държавите членки за малко под 29 500 презаселвания. Това значително равнище на общия ангажимент, което представлява над 50 % от всички места за презаселване, осигурени от държавите за ВКБООН за 2020 г., подчертава трайния ангажимент на държавите членки за предлагане на закрила, спасяване на човешки живот и предоставяне на надеждни алтернативи на незаконното придвижване.

                     (14)

                     С оглед на прогнозите за световните нужди от презаселване през 2020 г., тригодишната стратегия на ВКБООН (2019—2021 г.) относно презаселването и допълнителните възможности и първия Глобален форум за бежанците (декември 2019 г.), този значителен ангажимент от страна на държавите членки утвърждава ролята на ЕС като световен лидер в сферата на презаселването.

                     (15)

                     Изборът на приоритетни региони за презаселванията, които ще бъдат извършени съгласно процеса за поемане на ангажименти от 2020 г., е направен въз основа на прогнозите на ВКБООН за световните нужди от презаселване и необходимостта от продължаване на изпълнението на изявлението на ЕС и Турция от март 2016 г. Държавите членки следва да продължат да извършват презаселвания от Турция, Йордания, Ливан и ключови африкански държави, разположени по маршрута през Централното Средиземноморие или в посока към него, като Либия, Нигер, Чад, Египет, Етиопия и Судан. Освен това те следва да подпомагат механизмите за транзитно преминаване при кризисни ситуации в Нигер и Руанда и да предвидят места за спешни презаселвания. Изпълнението на изявлението на ЕС и Турция включва задействане на доброволната схема за хуманитарен прием с Турция, при положение че са изпълнени всички предварителни условия за това и че незаконното преминаване между Турция и ЕС е преустановено или поне е намаляло съществено и трайно.

                     (16)

                     За да се помогне на държавите членки да изпълнят целта от 29 500 места през 2020 г., от бюджета на Съюза са предоставени около 300 милиона евро (10). Съгласно правилата на фонд „Убежище, миграция и интеграция“ държавите членки могат да получат поощрително плащане в размер на 10 000 евро на презаселено лице от приоритетни региони или особено уязвими групи и 6 000 евро за други презаселвания.

                     (17)

                     Между януари и март 2020 г. бяха отчетени над 3 600 пристигания вследствие на презаселване в ЕС като част от процеса за поемане на ангажименти от 2020 г. Избухването на епидемията от коронавирус обаче причини сериозно нарушаване на операциите по презаселване. Държавите членки, ВКБООН и Международната организация по миграция (МОМ) временно преустановиха операциите от средата на март 2020 г. На 18 юни 2020 г. ВКБООН и МОМ обявиха, че възобновяват пътуванията с цел презаселване за бежанците (11). От лятото насам няколко държави членки започнаха постепенно да възобновяват дейността си по презаселване.

                     (18)

                     Тази безпрецедентна световна заплаха за здравето и мерките за ограничаване на разпространението на вируса се отразиха съществено на всички операции и процедури, свързани с презаселването, хуманитарния прием и общностното спонсориране. Стана ясно, че за да може да се постигне максимален ефект от предприетите мерки, е нужна координация от страна на ЕС.

                     (19)

                     В своите Насоки относно прилагането на съответните разпоредби на ЕС в областта на процедурите за предоставяне на убежище и връщане и относно презаселването (12) Комисията призова държавите членки да продължат да проявяват солидарност с нуждаещите се от международна закрила и с държавите извън ЕС, приемащи голям брой бежанци, като обезпечат, доколкото е възможно, непрекъснатостта на процедурите, свързани с презаселването. Тя прикани държавите членки да обмислят нови начини на работа, като например провеждането на събеседвания от разстояние или презаселването по документи. Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO) бързо предостави оперативна подкрепа, като организира поредица от тематични онлайн срещи като част от мрежата за презаселване и хуманитарен прием.

                     (20)

                     Осъзнавайки отрицателното отражение на пандемията от коронавирус върху изпълнението на ангажиментите, поети в процеса за поемане на ангажименти от 2020 г., Комисията взе решение да удължи срока за изпълнение след 2020 г., за да предостави на държавите членки достатъчно време да изпълнят изцяло ангажиментите си. Поради това първоначалната едногодишна програма ще бъде преобразувана в двегодишна програма, обхващаща периода 2020—2021 г., през който държавите членки следва да изпълнят ангажимента за 29 500 презаселвания. Освен това държавите членки се приканват да обмислят възможността за допълнителни национални програми за презаселване, финансирани от съответната държава, ако е възможно.

                     (21)

                     За да може извършваното от ЕС презаселване да продължи безпроблемно след преустановяването му вследствие на пандемията от коронавирус, от 2022 г. нататък следва да се обмислят нови програми за презаселване, като се вземат под внимание финансовите средства, заделени за фонд „Убежище и миграция“ за периода 2021—2027 г. с цел подпомагане на изпълнението на ангажиментите на държавите членки. Амбицията на Съюза продължава да бъде за стабилно увеличаване на броя на презаселените лица през следващите години.

                     (22)

                     Освен финансовата подкрепа от ЕС съществуват и различни други мерки, с които се оказва помощ на държавите членки при презаселването на хора. Целта на EASO е да помогне на държавите членки да изпълнят ангажиментите си за презаселване. Механизмът за подкрепа на презаселването в Истанбул, който функционира от април 2019 г. (пилотна фаза), подпомага усилията на държавите членки за презаселване от Турция. Освен това мрежата за презаселване и хуманитарен прием под егидата на EASO, която функционира от януари 2020 г., насърчава сътрудничеството и обмена на знания между държавите членки, като акцентът е поставен върху свързани с ЕС теми. Мрежата беше основният форум, позволяващ на държавите членки да обсъдят отражението на пандемията от коронавирус чрез обмен на информация и взаимно обучение.

                     (23)

                     Освен това в съответствие с тригодишната стратегия на ВКБООН (2019—2021 г.) относно презаселването и допълнителните възможности е целесъобразно да се насърчава създаването или използването на модели на хуманитарен прием и на допълнителни други възможности като средства за прием, за да се увеличи броят на предлаганите по безопасен и законен път места в допълнение към презаселването.

                     (24)

                     Предлаганият регламент за рамка на Съюза за презаселване предвижда предоставяне на финансиране на държавите членки за хуманитарен прием.

                     (25)

                     В държавите членки и в страни извън ЕС вече се наблюдава дълга поредица от обещаващи резултати, които отразяват разнообразието на моделите на хуманитарен прием и могат да бъдат повторени или доразвити и в други държави членки.

                     (26)

                     Няколко държави членки приложиха схеми за общностно спонсориране (13), които могат да подкрепят презаселването, хуманитарния прием и допълнителни други възможности. Във всеки случай частни спонсори, групи от частни лица или организации с нестопанска цел могат да играят структурна роля при посрещането и интегрирането на нуждаещите се от международна закрила.

                     (27)

                     В контекста на презаселването схемите за общностно спонсориране могат да помогнат на държавите членки да увеличат броя на местата за презаселване и успешно да интегрират бежанците в гостоприемни приемащи общности. Частните спонсори обикновено предоставят финансова, практическа и морална подкрепа за приемането или интегрирането на бежанци въз основа на солидно партньорство между държавата и организации на гражданското общество, частни лица или групи от частни лица. Както стана ясно от проведеното през 2018 г. проучване относно осъществимостта и добавената стойност на схемите за спонсорство (14), моделите на общностно спонсориране могат да бъдат под множество различни форми. В зависимост от тяхната структура и цел те спомагат за увеличаване на броя на местата за приемане на нуждаещи се от закрила, дават възможност за по-бързо и по-ефикасно интегриране, засилват обществената подкрепа за бежанците и презаселването и допринасят за предотвратяване на незаконното по-нататъшно придвижване на презаселени лица.

                     (28)

                     Освен презаселването други форми на общностно спонсориране, които могат да послужат като модел, са наричаните от някои държави членки и частни организации „хуманитарни коридори“, а именно моделът на общностно спонсориране, който организации на верска основа прилагат понастоящем в Италия, Франция и Белгия в сътрудничество със съответните национални правителства. При този модел частните спонсори участват във всички етапи от процеса на приемане — от идентифицирането на нуждаещите се от международна закрила до преместването им в съответната държава членка. Те се заемат също така с приемането и интегрирането и поемат свързаните с тях разходи. От 2016 г. насам повече от 2 700 нуждаещи се от международна закрила са пристигнали в Европа по този начин, основно в Италия и Франция. Подробните правила за сътрудничеството между държавата и частните спонсори често са посочени в меморандуми за разбирателство.

                     (29)

                     Предвид ползите от общностното спонсориране, по отношение на него Съюзът следва да насърчи още повече установяването на подход на ЕС, който се основава на съществуващия опит на държавите членки и в който участва Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO). Съюзът ще продължи да подкрепя изграждането на капацитет на участниците от гражданското общество, които са ангажирани в схеми за общностно спонсориране; освен това той насърчава транснационалния обмен на знания с цел разширяване на съществуващите програми за общностно спонсориране и създаване на нови програми, включително в държави членки, които все още не са прилагали такива схеми. В тази връзка през 2019 г. Комисията отправи специална покана за представяне на предложения по линия на програмата за действия на Съюза по фонд „Убежище, миграция и интеграция“ (ФУМИ) (15). Насърчаването на допълнителни възможности за хората, нуждаещи се от закрила, и за тяхната по-нататъшна интеграция е сред темите, включени в поканата за представяне на предложения за транснационални действия в областта на убежището, миграцията и интеграцията по работната програма за 2020 г. на фонд „Убежище, миграция и интеграция“ (16).

                     (30)

                     Пандемията от коронавирус засегна и схемите за общностно спонсориране. В своите насоки относно прилагането на съответните разпоредби на ЕС в областта на процедурите за предоставяне на убежище и за връщане, както и относно презаселването, Комисията насърчи държавите членки да не затварят каналите за комуникация със спонсорите, да ги информират за развитието на ситуацията и да продължат да финансират набирането на персонал и скрининга с цел да се увеличи наличието на бъдещи възможности за прием.

                     (31)

                     Както беше подчертано от ВКБООН, събирането на семейството е широко признато като ключов фактор за успешната интеграция в приемащата държава. Принудително разселените лица, нуждаещи се от международна закрила, често са изправени пред редица предизвикателства във връзка с правото на събиране на семейството, например продължителни и тежки административни процедури (17). Това може да доведе до опити за заобикаляне на правилата чрез опасна незаконна миграция. За да се улесни достъпът до правото на събиране на семейството в съответствие с Директивата относно събирането на семейството (18), държавите членки се насърчават да въведат програми за подпомагане на събирането на семейството, които да подобрят достъпа до информация и да опростят процеса на кандидатстване за виза. Освен това по отношение на случаите, които не попадат в обхвата на Директивата относно събирането на семейството, държавите членки се приканват да създадат програми за хуманитарен прием, като например спонсориране, насочено към семейството.

                     (32)

                     За да се използват уменията, квалификациите и мотивацията на нуждаещите се от международна закрила, следва да се проучат и допълнителни други възможности за прием, като образование или работа. Няколко държави членки подкрепят програми, които улесняват достъпа до съществуващи законни начини за нуждаещите се от международна закрила, например студенти или работници. Държавите членки се насърчават да използват в рамките на тези процедури Инструмента на ЕС за съставяне на профил на уменията за граждани на трети държави. Този специален онлайн инструмент помага да се картографират и документират уменията и квалификациите на хората с мигрантски произход (19).

                     (33)

                     Счита се, че под три процента от бежанците по света имат достъп до висше образование (20). Дори когато притежават уменията и нужните знания, те често не разполагат със съответната информацията и финансови средства, за да кандидатстват за програми за университетско обучение или следдипломна квалификация в рамките на Съюза. Държавите членки следва да обмислят подобряване на достъпа до университетите за младите хора, нуждаещи се от международна закрила, и по този начин да улеснят приемането им за студенти на своята територия. Подобни инициативи може да се нуждаят от проактивен процес на подбор в държави извън ЕС, езиково обучение, гъвкавост по отношение на критериите за прием в програми за обучение, стипендии и специални мерки за интеграция при пристигането на студентите. След дипломирането си студентите, които желаят да останат в съответната държава членка в съответствие с Директива (ЕС) 2016/801 на Европейския парламент и на Съвета (21), следва да се възползват от професионално ориентиране и помощ при търсенето на работа.

                     (34)

                     За да улесни изпълнението на тези програми, Комисията ще насърчава партньорското обучение и обмена на опит между държавите членки и ще проучи възможностите за финансова подкрепа от ЕС при разработването и разгръщането на тези възможности за студентите.

                     (35)

                     Държавите членки следва допълнително да обмислят възможността да работят в партньорство с частния сектор, работодателите, синдикатите и гражданското общество за разработването на иновативни схеми за международна трудова мобилност на нуждаещите се от закрила.

                     (36)

                     Заедно с мрежата за презаселване и хуманитарен прием EASO ще помогне на държавите членки да изготвят и изпълнят програми за хуманитарен прием и допълнителни други възможности.

                     (37)

                     Когато изпълняват програми за презаселване, хуманитарен прием и допълнителни други възможности, държавите членки следва да вземат предвид задълженията, определени в Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания.

                     (38)

                     За да се осигури мониторинг на прилагането на схемите на ЕС за презаселване през 2020 г. и 2021 г., държавите членки следва, при поискване, да докладват на Комисията относно лицата, презаселени на тяхната територия в съответствие с поетите ангажименти, като посочат държавата, от която лицето е било презаселено. Комисията ще наблюдава също така различните проекти и програми за хуманитарен прием, изпълнявани в държавите членки, за да има постоянен общ поглед над всички законни пътища за нуждаещите се от международна закрила и над броя на предлаганите по тези канали места.

                     (39)

                     Адресати на настоящата препоръка следва да са държавите членки. Асоциираните по регламента „Дъблин“ държави са приканени да дадат своя принос за общоевропейските усилия за презаселване, както и за общите усилия във връзка с осигуряването на допълнителни други възможности,

               ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

            УВЕЛИЧАВАНЕ НА БРОЯ НА ДЪРЖАВИТЕ ЧЛЕНКИ, АНГАЖИРАНИ С ПРЕЗАСЕЛВАНЕ И ХУМАНИТАРЕН ПРИЕМ

                     1.

                     Държавите членки следва да допринасят за осигуряването на законни пътища за нуждаещите се от международна закрила в дух на международна солидарност с първите страни на убежище или страните на транзитно преминаване и да укрепват солидарността помежду си.

            ЗАСИЛВАНЕ НА ДЕЙСТВИЯТА ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ В КОНТЕКСТА НА ПАНДЕМИЯТА ОТ КОРОНАВИРУС И УВЕЛИЧАВАНЕ НА ПРЕЗАСЕЛВАНЕТО В СРЕДНОСРОЧЕН ПЛАН

                     2.

                     Въз основа на опита, натрупан при прилагането на предишните схеми на ЕС за презаселване, и с цел да се подсигури преходът между тези схеми и стабилната рамка на Съюза за презаселване, държавите членки се приканват да постигнат целта за презаселване, заложена в рамките на процеса за поемане на ангажименти от 2020 г., за най-малко 29 500 души, нуждаещи се от международна закрила, от държави извън ЕС за период от две години (от 1 януари 2020 г. до 31 декември 2021 г.).

                     3.

                     Държавите членки се приканват да изпълнят ангажиментите си, поети в рамките на процеса за поемане на ангажименти от 2020 г., толкова бързо, колкото е практически осъществимо с оглед на въздействието на пандемията от коронавирус. Те се насърчават да обмислят иновативни начини на работа и да приспособят своите процедури към променящата се действителност на място, включително в първите страни на убежище.

                     4.

                     Държавите членки, които не са изпълнили изцяло своите ангажименти по схемата на ЕС за презаселване за периода 2018—2019 г. (22), се насърчават да изпълнят тези ангажименти през 2020 г. и 2021 г. в съответствие с националните си програми по ФУМИ.

                     5.

                     През 2020 г. и 2021 г. държавите членки следва да продължат дейностите, свързани с презаселването, доколкото това е възможно в контекста на пандемията от коронавирус, и да съсредоточат своите ангажименти върху:

                                 а)

                                 осигуряването на непрекъснато презаселване от Турция на сирийски граждани и граждани на трети държави, както и на лица без гражданство, разселени в резултат на конфликта в Сирия, за да се подкрепи изпълнението на изявлението на ЕС и Турция от март 2016 г.; това включва задействането на доброволната схема за хуманитарен прием, при положение че са изпълнени всички предварителни условия за това и че незаконното преминаване между Турция и ЕС е преустановено или поне е намаляло съществено и трайно;

                                 б)

                                 осигуряването на непрекъснато презаселване от Ливан и Йордания;

                                 в)

                                 допринасянето за непрекъснатото стабилизиране на обстановката в Централното Средиземноморие чрез презаселването на нуждаещи се от закрила от Либия, Нигер, Чад, Египет, Етиопия и Судан, включително чрез подкрепа за временните механизми на ВКБООН за спешно евакуиране на най-уязвимите групи мигранти от Либия, които се намират в Нигер и Руанда.

                     6.

                     Държавите членки се приканват да проявят гъвкавост при реагирането на спешните нужди от презаселване в световен мащаб. Те се призовават да изпълнят възможно най-голям брой ангажименти за презаселване и да използват пълноценно предоставените им средства. Те следва да изпълняват своите програми за презаселване в тясно сътрудничество с ВКБООН и с подкрепата на EASO, когато е целесъобразно.

                     7.

                     За да може операциите по презаселване да се провеждат непрекъснато и да се увеличат отново след смущенията, причинени от пандемията от коронавирус, държавите членки се приканват да дадат своя принос за бъдещите програми на ЕС за презаселване. Те се приканват да разширят своите съществуващи програми за презаселване и да възобновят предишните такива или да създадат нови програми за презаселване, за да увеличат броя на местата за прием, предназначени за нуждаещите се от международна закрила, когато отново стане възможно да се извършват презаселвания при безопасни за всички участници условия.

            ОСИГУРЯВАНЕ НА ПРОГРАМИ ЗА КАЧЕСТВЕНО ПРЕЗАСЕЛВАНЕ

                     8.

                     Държавите членки следва да гарантират, че всички етапи от процеса на презаселване се осъществяват в съответствие със стандарт за високо качество, и по-специално (дистанционно) ориентиране преди заминаването и информиране след пристигането. Те се приканват да осигурят подходящ и достатъчен капацитет за прием, като вземат предвид по-големите опасения за здравето, за да се гарантира бързото пристигане на избраните лица в Европа.

                     9.

                     Държавите членки се насърчават да изготвят специални и ефективни програми за интеграция и социално приобщаване на презаселените лица, които вземат предвид по-специално уязвимостта. Те се приканват да работят в тясно сътрудничество с гражданското общество и приемащите общности, за да въведат или разширят схемите за общностно спонсориране на презаселването, насочени към ефективната, по-качествена и по-бърза интеграция на презаселените бежанци в приемащите общества.

                     10.

                     Държавите членки следва да въведат вътрешни програми за мониторинг и оценка с цел измерване на ефикасността и ефективността на своите схеми за презаселване и на съответните програми за интеграция.

            НАСЪРЧАВАНЕ НА ХУМАНИТАРНИЯ ПРИЕМ

                     11.

                     Държавите членки се приканват да увеличат броя на приеманите на своята територия уязвими лица, нуждаещи се от международна закрила. Освен презаселването те следва да обмислят по-специално създаването или разширяването на други форми на законни пътища за уязвимите лица, нуждаещи се от международна закрила.

                     12.

                     Също така държавите членки се призовават да улеснят достъпа до правото на събиране на семейството, като въведат програми за подпомагане на събирането на семейството, предлагащи по-добър достъп до информация и опростен процес на кандидатстване. Освен това те се приканват да осигурят възможности за приемането на членове на семействата на лица, ползващи се с международна закрила, чрез програми за хуманитарен прием, като например схеми за спонсориране, насочени към семейството.

                     13.

                     Държавите членки се приканват да дадат своя принос за установяването на подход на ЕС за общностно спонсориране, като се опират на широкия набор от модели на хуманитарен прием, за да изготвят програми за прием според съответните си национални приоритети, както и да вземат предвид приоритетите и интересите на ЕС в областта на външните отношения.

                     14.

                     Държавите членки се приканват да си сътрудничат тясно с гражданското общество, за да въведат или разширят схемите за общностно спонсориране като хуманитарен начин за приемане, който се характеризира с участието на частни спонсори, групи от частни лица или организации с нестопанска цел на различни етапи от програмата — от идентифицирането на нуждаещите се от международна закрила в съответната държава извън ЕС до интегрирането им след тяхното пристигане.

                     15.

                     При разработването на тези схеми за общностно спонсориране държавите членки и техните партньори следва да определят прозрачни и недискриминационни критерии за подбор на нуждаещите се от международна закрила. От началото на програмата те следва да гарантират, че съответните роли и отговорности на гражданското общество и правителството са ясно определени на етапа преди заминаването и след пристигането. Държавите членки продължават да носят отговорност за проверките за сигурност и процедурите за прием и е необходимо те да гарантират, че са въведени подходящи защитни мерки и предпазни мрежи.

                     16.

                     Държавите членки се приканват да въведат или разширят схемите за общностно спонсориране, които имат за цел да осигурят по-добро и по-бързо интегриране и социално приобщаване на лицата, на които е предоставена международна закрила, в приемащите общества, и да повишат обществената подкрепа чрез създаването на по-гостоприемни и приобщаващи общества.

                     17.

                     Държавите членки се насърчават да не затварят каналите за комуникация с частните спонсори по време на пандемията от коронавирус и след това, както и да запазят ангажимента на частните спонсори за активно подпомагане на схемите за спонсориране.

                     18.

                     Държавите членки се приканват да използват различните възможности за съфинансиране от ЕС за насърчаване на схемите за общностно спонсориране.

            НАСЪРЧАВАНЕ НА ДОПЪЛНИТЕЛНИ ВЪЗМОЖНОСТИ ЗА НУЖДАЕЩИТЕ СЕ ОТ МЕЖДУНАРОДНА ЗАКРИЛА ВЪВ ВРЪЗКА С ОБРАЗОВАНИЕТО И РАБОТАТА

                     19.

                     Държавите членки се насърчават да разработват и подкрепят програми, които улесняват достъпа до други съществуващи законни начини за нуждаещите се от международна закрила, като използват, когато това е уместно, инструментите на ЕС за картографиране и документиране на техните умения и квалификации. Държавите членки се насърчават също така да предоставят достъп до пазара на труда, включително чрез програми за стимулиране на активността (например за преквалификация и повишаване на квалификацията), на възможно най-ранен етап. За да се улесни интеграцията на пазара на труда, държавите членки следва да работят в тясно сътрудничество със социалните партньори.

                     20.

                     Държавите членки следва да обмислят как да се подобри достъпът на младите хора, нуждаещи се от международна закрила, до университетите, като им бъде осигурена възможност да станат студенти в зависимост от техните специфични нужди. В тясно сътрудничество с университетите държавите членки биха могли да обмислят създаването на специални програми, които биха могли да включват специален, по-гъвкав процес на академичен подбор, финансова подкрепа и адаптирани езикови курсове, или да разширят съществуващите си инициативи. Те следва да осигурят професионално ориентиране и да съдействат на дипломантите, които желаят да останат в съответната държава членка, да си потърсят работа.

                     21.

                     Държавите членки следва да обмислят възможността да работят в партньорство с частния сектор и работодателите за разработването на иновативни схеми за международна трудова мобилност на нуждаещите се от международна закрила, без това да засяга техните права на закрила.

                     22.

                     Държавите членки се приканват да дадат своя принос за установяването на подход на ЕС за общностно спонсориране, за да подкрепят допълнителните възможности за образование и работа за нуждаещите се от международна закрила.

            ЗАСИЛВАНЕ НА СЪТРУДНИЧЕСТВОТО МЕЖДУ ДЪРЖАВИТЕ ЧЛЕНКИ И НАСЪРЧАВАНЕ НА ПРЕЗАСЕЛВАНЕТО НА СВЕТОВНО РАВНИЩЕ

                     23.

                     За да извлекат полза от и да използват потенциала на сътрудничеството и координацията на равнище ЕС в областта на презаселването, хуманитарния прием, общностното спонсориране и допълнителните възможности, държавите членки се приканват да участват в мрежата на EASO за презаселване и хуманитарен прием и се насърчават да допринасят активно за нейните заседания и дейности.

                     24.

                     Държавите членки следва да си сътрудничат в рамките на мрежата на EASO за презаселване и хуманитарен прием, за да улеснят своевременното и безпроблемно възобновяване на презаселването след премахването на ограниченията, свързани с пандемията от коронавирус, и да разработят нови начини на действие и нови процедури за повишаване на устойчивостта на операциите по презаселване в средносрочен план.

                     25.

                     За да може обхватът на презаселването в световен мащаб да се разшири допълнително, държавите членки следва да си сътрудничат с държавите извън ЕС и да им съдействат за изготвянето на техни програми за презаселване чрез изграждане на капацитет и споделяне на опит и най-добри практики и въз основа на експертния опит на EASO и в сътрудничество с ВКБООН и МОМ.

            МОНИТОРИНГ

                     26.

                     При поискване държавите членки следва да съобщават на Комисията броя на презаселените на тяхна територия лица в съответствие с поетите от тях ангажименти, като посочват държавите, от които те са били презаселени.

                     27.

                     Държавите членки следва да информират Комисията за приемането чрез схеми за хуманитарен прием и чрез допълнителни други възможности.

            ФИНАНСОВА ПОДКРЕПА

                     28.

                     Държавите членки следва да използват пълноценно финансовата подкрепа, осигурена от фонд „Убежище, миграция и интеграция“ за остатъка от периода на неговото изпълнение, за да изпълнят поетите ангажименти за презаселване с цел да гарантират, че всички етапи на процеса на презаселване, посочени в настоящата препоръка, се осъществяват в съответствие със стандарт за високо качество.

                     29.

                     Държавите членки следва също така да използват пълноценно други възможности за финансиране от ЕС, за да подпомогнат и подобрят презаселването, хуманитарния прием и допълнителните други възможности, които са на разположение на нуждаещите се от международна закрила, както и тяхното интегриране и социално приобщаване в приемащите общества, по-специално Европейския социален фонд и Европейския фонд за регионално развитие според съответните им цели.

            АДРЕСАТИ

         Адресати на настоящата препоръка са държавите членки.

            Съставено в Брюксел на 23 септември 2020 година.

                  За Комисията

               Ylva JOHANSSON

                  Член на Комисията

            (1)  Съфинансирани от бюджета на Съюза и изпълнявани от консорциуми, ръководени от държавите членки.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html

            (3)  ВКБООН получи ангажименти за презаселване от 29 държави през 2018 г. в сравнение с 35 държави през 2017 г.; броят на заминаванията с цел презаселване намаля от 65 100 през 2017 г. на 55 680 през 2018 г.

            (4)  Препоръка (ЕС) 2015/914 на Комисията от 8 юни 2015 г. за Европейска схема за презаселване (OВ L 148, 13.6.2015 г., стр. 32).

            (5)  Заключения на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, от 20 юли 2015 г.

            (6)  Препоръка (ЕС) 2017/1803 на Комисията от 3 октомври 2017 г. относно увеличаването на законните пътища за лицата, нуждаещи се от международна закрила (ОВ L 259, 7.10.2017 г., стр. 21).

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/bg/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/

            (8)  Тези презаселвания бяха частично отчетени по схемите на ЕС за презаселване, посочени в съображения 8 и 9.

            (9)  COM (2016) 468 final.

            (10)  Финансовото подпомагане съчетава бюджетни кредити за 2019 и 2020 г., които бяха отпуснати на държавите членки на два транша.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption

            (12)  C (2020) 2516 final.

            (13)  В някои страни те се наричат също схеми за частно спонсориране.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059

            (15)  Покана за представяне на предложения за 2019 г. AMIF-2019-AG-Call, тема 1: Насърчаване на интеграцията на лица, нуждаещи се от закрила, чрез схеми за частно спонсориране.

            (16)  Решение за изпълнение на Комисията от 26 юни 2020 г. относно финансирането на дейности на Съюза в рамките на фонд „Убежище, миграция и интеграция“ и приемането на работната програма за 2020 г.: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf.

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html

            (18)  Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 г. относно правото на събиране на семейството (OВ L 251, 3.10.2003 г., стp. 12).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/

            (20)  По прогнозни данни на ВКБООН: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html

            (21)  Вж. член 25 от Директива (ЕС) 2016/801 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 г. относно условията за влизане и пребиваване на граждани на трети държави с цел провеждане на научно изследване, следване, стаж, доброволческа дейност, програми за ученически обмен или образователни проекти и работа по програми „au pair“ (OВ L 132, 21.5.2016 г., стр. 21), член 25.

            (22)  Препоръка (ЕС) 2017/1803.

            ПРИЛОЖЕНИЕ

               Презаселване — ангажименти за 2020 г.

                        Държава членка

                        Общ брой места — 2020 г.

                        Белгия

                        758

                        България (*1)

                        [25]

                        Чехия

                        Дания

                        Германия

                        5 500

                        Естония

                        Ирландия

                        994

                        Гърция

                        Испания

                        1 000

                        Франция

                        5 200

                        Хърватия

                        100

                        Италия

                        700

                        Кипър

                        Латвия

                        Литва

                        18

                        Люксембург (*1)

                        [50]

                        Унгария

                        Малта (*1)

                        [20]

                        Нидерландия

                        1 902

                        Австрия

                        Полша

                        Португалия

                        1 150

                        Румъния

                        200

                        Словения

                        Словакия

                        Финландия

                        850

                        Швеция

                        5 114

                        Обединено кралство

                        6 000

                           ОБЩО

                           29 487

               (*1)  Изпълнение на ангажиментите от предишната схема (които не са зачислени към процеса на поемане на ангажименти от 2020 г.)