title: Препоръки към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания

text:
               6.11.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 338/1

   ПРЕПОРЪКИ
   към националните юрисдикции относно отправянето на преюдициални запитвания
   2012/C 338/01
   I —   ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

      Компетентност на Съда по преюдициални запитвания

               1.

               Преюдициалното запитване е един от основополагащите механизми на правото на Европейския съюз и има за цел да предостави на юрисдикциите на държавите членки средство за осигуряване на еднаквото тълкуване и прилагане на това право в рамките на Европейския съюз.

               2.

               По силата на член 19, параграф 3, буква б) от Договора за Европейския съюз (наричан по-нататък „ДЕС“) и член 267 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“) Съдът на Европейския съюз е компетентен да се произнася с преюдициално заключение относно тълкуването на правото на Съюза и относно валидността на актовете, приети от институциите, органите, службите или агенциите на Съюза.

               3.

               Съгласно член 256, параграф 3 ДФЕС Общият съд е компетентен да разглежда и да се произнася по преюдициални въпроси, отправени до него по силата на член 267 ДФЕС в специфични сфери, определени от статута. След като обаче статутът не е бил изменен в този смисъл, понастоящем единствено Съдът остава компетентен да се произнася с преюдициално заключение.

               4.

               Въпреки че член 267 ДФЕС предоставя обща компетентност на Съда в тази област, различни разпоредби на първичното право все пак предвиждат изключения или временни ограничения на тази компетентност. Става въпрос по-конкретно за членове 275 и 276 ДФЕС, както и за член 10 от Протокола (№ 36) относно преходните разпоредби на Договора от Лисабон (ОВ C 83, 30 март 2010 г., стр. 1) (1).

               5.

               Като се има предвид, че преюдициалното производство е основано на сътрудничеството между Съда и юрисдикциите на държавите членки, би било уместно, за да се гарантира пълната ефективност на това производство, на посочените юрисдикции да се предоставят следните препоръки.

               6.

               Тези незадължителни препоръки имат за цел да допълнят дял III от Процедурния правилник на Съда (членове 93—118) и да ориентират юрисдикциите на държавите членки относно необходимостта от отправяне на преюдициално запитване, както и да дадат практически насоки за формата и последиците от такова запитване.

      Роля на Съда в рамките на преюдициалното производство

               7.

               Както бе отбелязано по-горе, ролята на Съда в рамките на преюдициалното производство е да тълкува правото на Съюза или да се произнася по неговата валидност, а не да прилага това право към фактическата обстановка в главното производство. Това е задача на националната юрисдикция, поради което Съдът не е компетентен да се произнася нито по фактически въпроси, поставени по главното дело, нито по евентуални различни становища относно тълкуването или прилагането на разпоредби от националното право.

               8.

               Когато се произнася по тълкуването или валидността на правото на Съюза, Съдът същевременно се старае да даде отговор, полезен за решаването на спора по главното производство, но запитващата юрисдикция е тази, която трябва да направи конкретните изводи от отговора и ако е необходимо, да откаже да приложи въпросната национална разпоредба.

      Решение за отправяне на преюдициално запитване

      Автор на преюдициалното запитване

               9.

               По силата на член 267 ДФЕС всяка юрисдикция на държава членка, доколкото в рамките на производството следва да се произнесе с решение от правораздавателен характер, по принцип може да сезира Съда с преюдициално запитване. Качеството „юрисдикция“ се тълкува от Съда като самостоятелно понятие на правото на Съюза и в това отношение Съдът отчита редица фактори, като това дали сезиралият го орган е законоустановен, дали е постояннодействащ, дали юрисдикцията му е задължителна, дали производството е състезателно, дали този орган прилага правни норми и дали е независим.

               10.

               Решението за сезиране на Съда с преюдициално запитване се взема само от националната юрисдикция, независимо дали страните по главното производство са изразили такова желание.

      Преюдициално тълкувателно запитване

               11.

               Съгласно член 267 ДФЕС всяка юрисдикция може да отправи преюдициално запитване до Съда за тълкуването на норма от правото на Съюза, ако счита, че това е необходимо за разрешаването на спора, с който е сезирана.

               12.

               Въпреки това юрисдикциите, чиито решения не подлежат на обжалване по вътрешноправен ред, са длъжни да сезират Съда с такова запитване, освен ако вече съществува съдебна практика в тази област (и евентуалното наличие на нови обстоятелства не повдига реални съмнения дали тази съдебна практика може да се приложи в случая) или правилното тълкуване на разглежданата правна норма е очевидно.

               13.

               В този смисъл националните юрисдикции могат, особено в случаи, в които считат, че практиката на Съда дава достатъчно яснота, сами да вземат решение за правилното тълкуване на правото на Съюза и за неговото прилагане към установената от тях фактическа обстановка. Въпреки това отправянето на преюдициално запитване може да се окаже особено полезно, когато се поставя нов тълкувателен въпрос от общ интерес за еднаквото прилагане на правото на Съюза или когато съществуващата съдебна практика не изглежда приложима към несрещана до момента фактическа обстановка.

               14.

               За да може Съдът правилно да определи предмета на спора по главното производство и въпросите, които той поставя, е уместно за всеки от отправените въпроси националната юрисдикция да изясни защо търсеното тълкуване е необходимо, за да постанови своето решение.

      Преюдициално запитване за преценка на валидността

               15.

               Въпреки че юрисдикциите на държавите членки могат да отхвърлят изложените пред тях възражения за невалидност на акт на институция, орган, служба или агенция на Съюза, все пак единствено Съдът има правомощието да обявява тези актове за невалидни.

               16.

               Следователно всяка национална юрисдикция е длъжна да отправи преюдициално запитване до Съда, когато има съмнения относно валидността на такъв акт, като изложи причините, поради които счита, че този акт може да е невалиден.

               17.

               При все това, когато националната юрисдикция има сериозни съмнения относно валидността на акт на институция, орган, служба или агенция на Съюза, на който е основан вътрешноправен акт, тя може по изключение временно да спре прилагането на последния или да вземе други временни мерки във връзка с него. В този случай тя е длъжна да постави въпроса за валидността пред Съда, като укаже причините, поради които счита, че посоченият акт е невалиден.

      Подходящ момент за отправянето на преюдициално запитване

               18.

               Националната юрисдикция може да отправи преюдициално запитване до Съда, когато установи, че за да постанови решение, е необходимо да се даде заключение относно тълкуването или валидността на правото на Съюза. Всъщност тази е юрисдикцията, която най-добре би могла да прецени на какъв стадий на производството следва да се отправи такова запитване.

               19.

               При все това, желателно е решението за отправяне на преюдициално запитване да се вземе на такъв стадий на производството, в който запитващата юрисдикция е в състояние да определи фактическата и правната рамка на случая, така че Съдът да разполага с всички необходими данни, за да провери, според случая, дали правото на Съюза е приложимо към спора по главното производство. Освен това в интерес на доброто правораздаване може да се окаже удачно запитването да бъде отправено след провеждането на състезателно производство.

      Форма и съдържание на преюдициалното запитване

               20.

               Формата на акта, с който юрисдикцията на държава членка отправя до Съда един или няколко преюдициални въпроса, се определя от процесуалните норми на националното право. Трябва обаче да се има предвид, че именно този документ ще служи за основа на производството, което се развива пред Съда, и поради това трябва да съдържа данните, позволяващи на Съда да даде отговор, полезен за запитващата юрисдикция. В допълнение, само преюдициалното запитване се съобщава на страните по главното производство и на останалите заинтересовани субекти, посочени в член 23 от Статута, и по-специално държавите членки, с оглед евентуалното представяне от тях на писмени становища.

               21.

               Поради необходимостта от писмен превод на преюдициалното запитване на всички официални езици на Европейския съюз, то следва да бъде изготвено просто, ясно и точно, без излишни подробности.

               22.

               Често за адекватното представяне на контекста на преюдициалното запитване са достатъчни десетина страници. Въпреки че запитването трябва да е кратко, то все пак следва да е достатъчно пълно и да съдържа всички релевантни сведения, позволяващи на Съда и на заинтересованите субекти, които имат право да представят становища, да получат ясна представа за фактическата и правната обстановка по главното дело. Съгласно член 94 от Процедурния правилник, освен отправените до Съда преюдициални въпроси преюдициалното запитване трябва да:

                           —

                           съдържа кратко изложение на предмета на спора и на релевантните факти, така както са установени от запитващата юрисдикция, или поне изложение на фактите, на които се основават въпросите;

                           —

                           възпроизвежда съдържанието на приложимите в случая национални разпоредби и ако е необходимо — релевантната национална съдебна практика (2);

                           —

                           излага причините, поради които запитващата юрисдикция има въпроси относно тълкуването или валидността на някои разпоредби на правото на Съюза, както и установената от нея връзка между тези разпоредби и националното законодателство, приложимо в главното производство.

               23.

               Релевантните в случая разпоредби на правото на Съюза трябва да са указани възможно най-точно в преюдициалното запитване, което съдържа, ако е необходимо, кратко резюме на релевантните доводи на страните по главното производство.

               24.

               На последно място, запитващата юрисдикция може да изложи накратко гледната си точка по отношение на отговора, който следва да се даде на преюдициалните въпроси, ако смята, че е в състояние да направи това. Тази информация може да е от полза за Съда особено когато той трябва да се произнесе по запитването в рамките на бързо или на спешно производство.

               25.

               За да се улесни прочитът на преюдициалното запитване, постъпилият в Съда акт трябва да бъде напечатан. Освен това, за да може Съдът да се позовава на преюдициалното запитване, е много уместно страниците и параграфите на този акт — който трябва да е датиран и подписан — да бъдат номерирани.

               26.

               Самите преюдициални въпроси следва да присъстват в отделна и ясно обособена част от акта за преюдициално запитване, за предпочитане в началото или в края му. Те трябва да се разбират от само себе си, без да се препраща към изложението на мотивите на запитването, което от своя страна предоставя контекста, необходим за правилното разбиране на предмета на делото.

               27.

               В рамките на преюдициалното производство Съдът по принцип възпроизвежда съдържащите се в акта за преюдициално запитване данни, включително имена или други лични данни. Ето защо в преюдициалното си запитване самата запитваща юрисдикция следва, ако счита за необходимо, да заличи някои данни или да запази анонимността на някое/и от лицата или субектите, засегнато/и от спора по главното производство.

               28.

               След постъпването на преюдициалното запитване Съдът също може да запази анонимността — служебно или по искане на запитващата юрисдикция или на страна по главното производство. За да има обаче смисъл такова искане, то трябва да бъде направено на възможно най-ранен етап от производството и във всеки случай преди в Официален вестник на Европейския съюз да бъде публикувано известието за съответното дело и преюдициалното запитване да бъде връчено на заинтересованите субекти, посочени в член 23 от Статута.

      Последици на преюдициалното запитване по отношение на националното производство

               29.

               Въпреки че националната юрисдикция запазва правомощието да постанови обезпечителни мерки, по-специално в случаите на преюдициално запитване за преценка на валидността (вж. точка 17 по-горе), подаването на преюдициално запитване все пак води до спиране на националното производство по делото до произнасянето на Съда.

               30.

               В интерес на надлежното провеждане на преюдициалното производство пред Съда и за да се запази неговата практическа полза, запитващата юрисдикция следва да уведомява Съда за всяко процесуално действие, което може да има отражение върху преюдициалното запитване, и по-специално за допускането на нови страни в националното производство.

      Съдебни разноски и правна помощ

               31.

               Преюдициалното производство пред Съда е безплатно и той не се произнася по съдебните разноски на страните по спора, висящ пред запитващата юрисдикция; по този въпрос следва да се произнесе запитващата юрисдикция.

               32.

               Ако някоя от страните по главното производство не разполага с достатъчно средства и доколкото националните разпоредби позволяват това, запитващата юрисдикция може да ѝ предостави правна помощ за покриване на направените от нея разходи, по-специално свързани с представителството ѝ пред Съда. Съдът също може да предостави такава помощ, в случай че съответната страна не получава вече помощ съгласно националните норми или ако тази помощ не покрива или покрива само отчасти разходите, направени пред Съда.

      Кореспонденция между Съда и националните юрисдикции

               33.

               Преюдициалното запитване и релевантните документи (по-конкретно съдебната преписка или неин препис, според случая) трябва да се изпратят от отправилата запитването национална юрисдикция директно до Съда. Пратката се изпраща с препоръчано писмо, адресирано до секретариата на Съда (Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg).

               34.

               До връчването на запитващата юрисдикция на заключението, с което Съдът се произнася по преюдициалното запитване, неговият секретариат поддържа връзка с тази юрисдикция и ѝ изпраща преписи от процесуалните документи.

               35.

               Съдът изпраща заключението си на запитващата юрисдикция. Би било добре, ако тази юрисдикция уведоми Съда за действията, които тя ще предприеме в главното производство вследствие на неговото заключение, и да му съобщи крайното си решение.

         II —   ОСОБЕНИ РАЗПОРЕДБИ ОТНОСНО ПРЕЮДИЦИАЛНИТЕ ЗАПИТВАНИЯ, ПРИ КОИТО Е НАЛИЦЕ НЕОТЛОЖНОСТ

               36.

               При условията, предвидени в член 23а от Статута и в членове 105—114 от Процедурния правилник, в някои случаи преюдициалното запитване може да бъде разгледано по реда на бързо или на спешно производство.

      Условия за разглеждане по реда на бързото и на спешното производство

               37.

               Решението за разглеждане по реда на тези производства се взема от Съда. По принцип такова решение се взема само въз основа на мотивирано искане на запитващата юрисдикция. По изключение обаче Съдът може служебно да реши определено преюдициално запитване да бъде разгледано по реда на бързото или на спешното производство, когато естеството на делото или конкретните обстоятелства по него изглежда налагат това.

               38.

               Съгласно член 105 от Процедурния правилник определено преюдициално запитване може да бъде разгледано по реда на бързо производство, в отклонение от разпоредбите на този правилник, когато естеството на делото изисква то да бъде разгледано в кратки срокове. Доколкото това производство налага съществени ограничения за всички участници в производството, и по-специално за държавите членки, които трябва да представят писмено или устно становище в много по-кратки от обичайните срокове, разглеждането по реда на посоченото производство трябва да бъде поискано само ако са налице особени обстоятелства, които оправдават необходимостта Съдът да се произнесе бързо по отправените въпроси. Големият брой лица или правоотношения, потенциално засегнати от акта, който трябва да постанови запитващата юрисдикция, след като е сезирала Съда с преюдициални въпроси, сам по себе си не представлява изключително обстоятелство, което да оправдава разглеждането по реда на бързо производство (3).

               39.

               Това важи в още по-голяма степен за спешното преюдициално производство, посочено в член 107 от Процедурния правилник. Въпросното производство, което се прилага само в областите, попадащи в обхвата на дял V относно пространството на свобода, сигурност и правосъдие от част трета от ДФЕС, всъщност налага още по-строги ограничения за съответните участници в производството, тъй като в частност намалява броя на участниците, които могат да представят писмено становище, и в изключително спешни случаи допуска писмената фаза на производството пред Съда изобщо да не бъде провеждана. Ето защо разглеждането по реда на това производство трябва да бъде поискано само ако с оглед на обстоятелствата е абсолютно необходимо Съдът да се произнесе в съвсем кратки срокове по въпросите, отправени от запитващата юрисдикция.

               40.

               Без да е възможно тук изчерпателно да се изброят подобни обстоятелства, по-специално поради разнообразието и непрекъснатото развитие на нормите на Съюза в областта на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, една национална юрисдикция например би могла да направи искане за разглеждане по реда на спешното преюдициално производство в случая, посочен в член 267, четвърта алинея ДФЕС, на задържане или лишаване от свобода на дадено лице, когато отговорът на поставения въпрос е решаващ за преценката на правното положение на това лице, или при спор относно родителски права или отглеждане на деца, когато компетентността на сезирания съгласно правото на Съюза съд зависи от отговора на преюдициалния въпрос.

      Искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство

               41.

               За да може Съдът без забавяне да реши дали следва да приложи бързото или спешното преюдициално производство, в искането трябва точно да се посочат правните и фактическите обстоятелства, които установяват неотложността, и по-специално рисковете, които биха възникнали, ако запитването се разгледа по реда на обичайната процедура.

               42.

               Доколкото е възможно, запитващата юрисдикция излага накратко своето становище за отговора, който следва да се даде на поставените въпроси. Това улеснява страните по главното производство и другите заинтересовани субекти, които участват в производството, да определят своята позиция, както и Съда да вземе решение, и така допринася за бързината на производството.

               43.

               Искането за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство трябва да бъде направено недвусмислено, за да може секретариатът на Съда незабавно да установи, че се налага преписката да бъде обработена по специален начин. За тази цел запитващата юрисдикция следва да уточни кое от двете производства иска да се проведе в конкретния случай и да посочи в искането си относимия член от Процедурния правилник (член 105, отнасящ се до бързото производство, или член 107, отнасящ се до спешното производство). Това уточнение трябва да е направено на видно място в акта за преюдициално запитване (например на заглавната страница или в отделен съдебен акт). Такова искане запитващата юрисдикция може да направи евентуално и в придружително писмо.

               44.

               Що се отнася до самия акт за преюдициално запитване, в неотложни случаи е още по-важно той да бъде кратък, тъй като това допринася за бързината на производството.

      Кореспонденция между Съда, запитващата юрисдикция и страните по главното производство

               45.

               За да се ускори и улесни комуникацията със запитващата юрисдикция и страните пред нея, юрисдикцията, която прави искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство, се приканва да посочи електронна поща или евентуално номер на факс, които Съдът може да използва, както и електронна поща или евентуално номер на факс на представителите на страните по делото.

               46.

               Препис от подписания акт за преюдициално запитване заедно с искане за разглеждане по реда на бързото или на спешното производство може да бъде изпратен предварително на Съда по електронна поща (ECJ-Registry@curia.europa.eu) или по факс (+352 43 37 66). Обработването на запитването и на искането би могло да започне веднага след като бъде получен такъв препис. Оригиналите на тези документи обаче трябва да бъдат изпратени в най-кратки срокове на секретариата на Съда.

      (1)  Съгласно член 10, параграфи 1—3 от Протокол № 36 правомощията на Съда по отношение на актовете на Съюза, приети в областта на полицейското и на съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси преди влизането в сила на Договора от Лисабон и неизменени оттогава, за максимален период от пет години остават същите, считано от деня на влизане в сила на Договора от Лисабон (1 декември 2009 г.). Ето защо през споменатия период тези актове могат да бъдат предмет на преюдициално запитване само от юрисдикциите на държавите членки, приели компетентността на Съда, като всяка от посочените държави определя дали всички нейни юрисдикции имат право да сезират Съда, или то е запазено само за тези, чиито решения не подлежат на обжалване.

      (2)  В това отношение националната юрисдикция трябва да даде точни референции за тези текстове и за мястото, където са публикувани, като страница от „Държавен вестник“ или от конкретен сборник със съдебна практика, или препратка към интернет сайта).

      (3)  За общ преглед на обстоятелствата, довели до уважаването или до отхвърлянето на искания за провеждането на бързо производство, направени въз основа на член 104а от Процедурния правилник на Съда от 19 юни 1991 г., с измененията, вж. определенията на председателя на Съда, поместени на сайта www.curia.europa.eu (тези определения могат да бъдат намерени в рубриката „Съдебна практика“, като се маркират едно след друго следните полета във формуляра за търсене: Документи — Документи, непубликувани в Сборника — Определения — Бързо производство).


title: 67-та сесия на Общото събрание на Организацията на обединените нации Препоръка на Европейския парламент до Съвета от 13 юни 2012 г. относно Шестдесет и седмата сесия на Общото събрание на ООН (2012/2036(INI))

text:
               15.11.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               CE 332/106

         Сряда, 13 юни 2012 г.67-та сесия на Общото събрание на Организацията на обединените нации
   P7_TA(2012)0240
   Препоръка на Европейския парламент до Съвета от 13 юни 2012 г. относно Шестдесет и седмата сесия на Общото събрание на ООН (2012/2036(INI))
   2013/C 332 E/23

      Европейският парламент,

               —

               като взе предвид Договора за Европейския съюз (ДЕС), и по-специално членове 21 и 34 от него,

               —

               като взе предвид предложението за препоръка до Съвета, внесено от Alexander Graf Lambsdorff от името на групата ALDE, относно Шестдесет и седмата сесия на Общото събрание на ООН (ОСООН) (B7-0132/2012),

               —

               като взе предвид своята препоръка до Съвета от 8 юни 2011 г. относно шестдесет и шестата сесия на Общото събрание на ООН (1), и своята резолюция от 11 май 2011 г. относно ЕС като глобален фактор: неговата роля в многостранни организации (2),

               —

               като взе предвид приоритетите на ЕС за Шестдесет и шестата сесия на Общото събрание на ООН, както са приети от Съвета на 10 юни 2011 г. (3),

               —

               като взе предвид Шестдесет и шестата сесия на Общото събрание на ООН, и по-специално неговите резолюции, озаглавени „ООН в глобалното управление“ (4), „Насърчаване на ефикасността, отчетността, ефективността и прозрачността на публичната администрация чрез укрепване на върховните институции за одит“ (5), „Положението в Сирийската арабска република“ (6), „Даване на права и развитие на народите“ (7), „Към световни партньорства“ (8), „Сътрудничеството юг–юг“ (9), „Ролята на ООН за насърчаване на развитието в контекста на глобализацията и взаимната зависимост“ (10), „Укрепване на ролята на ООН за подобряване на периодични и истински избори и за насърчаване на демократизацията“ (11), „Доклад на Конференцията по разоръжаването“ (12), „Насърчаване на демократичен и справедлив международен ред“ (13) и „Универсалният, неделим, взаимосвързан, взаимно зависим и взаимно утвърждаващ характер на всички права на човека и основни свободи“ (14),

               —

               като взе предвид резолюцията на Общото събрание на ООН от 19 декември 2011 г. относно борбата срещу нетърпимостта, насаждането на негативни стереотипи, стигматизирането, дискриминацията, подбуждането към насилие и насилието срещу хора въз основа на религиозна принадлежност или убеждения (15),

               —

               като взе предвид резолюцията на Общото събрание на ООН от 3 май 2011 г. относно участието на Европейския съюз в работата на Организацията на обединените нации (16),

               —

               като взе предвид резолюцията на Общото събрание на ООН от 31 март 2010 г. относно изпълнението на Програма 21, Програмата за бъдещото изпълнение на Програма 21 и резултатите от Световната среща на високо равнище относно устойчивото развитие (17),

               —

               като взе предвид Декларацията за хилядолетието на Организацията на обединените нации от 8 септември 2000 г., която поставя Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) като съвместно определени от международната общност цели за премахване на бедността,

               —

               като взе предвид съобщението на Комисията от 10 септември 2003 г., озаглавено „Европейският съюз и Организацията на обединените нации: изборът на мултилатерализма“ (COM(2003)0526),

               —

               като взе предвид бележките на председателя на Европейския съвет след срещата му с Генералния секретар на Организацията на обединените нации на 16 април 2012 г.,

               —

               като взе предвид своята резолюция от 16 февруари 2012 г. относно позицията на Парламента относно Деветнадесетата сесия на Съвета на ООН по правата на човека (СПЧООН) (18),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 17 ноември 2011 г. относно подкрепа от страна на ЕС за Международния наказателен съд (МНС): отговор на предизвикателствата и превъзмогване на трудностите (19),

               —

               като взе предвид резолюцията си от 7 юли 2011 г. относно външните политики на ЕС в полза на демократизацията (20),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 15 декември 2010 г. относно бъдещето на стратегическото партньорство между ЕС и Африка след третата среща на високо равнище ЕС – Африка (21),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 25 ноември 2010 г. относно десетата годишнина от приемането на Резолюция № 1325 (2000) на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността (22),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 23 ноември 2010 г. относно гражданско-военното сътрудничество и развитието на гражданско-военен капацитет (23),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 9 юни 2005 г. относно реформата на ООН (24),

               —

               като взе предвид доклада на съвместната делегация на комисията по външни работи и подкомисията по правата на човека в Шестдесет и шестата сесия на Общото събрание на ООН от 28–29 ноември 2011 г.,

               —

               като взе предвид член 121, параграф 3 и член 97 от своя правилник,

               —

               като взе предвид доклада на комисията по външни работи и становището на комисията по развитие (A7-0186/2012),

               А.

               като има предвид, че общите международни ценности и норми имат за цел да гарантират мира, защитата на правата на човека, сигурността и просперитета в световен план, и да поделят по-справедливо между всички ползите от глобализацията;

               Б.

               като има предвид, че ООН е в центъра на глобалното управление, като същевременно се стреми към осъществяване на собствените си реформи, за да повиши своята прозрачност, ефективност и ефикасност;

               В.

               като има предвид, че е налице нарастваща необходимост от общи правила и механизми за вземане на решения с цел съвместно справяне с нововъзникващите предизвикателства в световен мащаб и с негативното влияние на световната икономическа криза;

               Г.

               като има предвид, че е необходимо ЕС да укрепи своето сближаване, за да остане ключов участник в един все по-многополюсен свят, нуждаещ се от съгласувани действия в световен мащаб; като има предвид, че държавите – членки на ЕС, са длъжни по силата на договорите да координират своите действия в международните организации и в международните конференции;

               Д.

               като има предвид, че ЕС е поел ангажимент за ефективен мултилатерализъм, в основата на който стои една силна ООН, тъй като това е от основно значение за справяне с глобалните предизвикателства;

               Е.

               като има предвид, че ЕС и неговите държави членки са сред най-големите донори на финансови средства в системата на ООН; като има предвид, че ЕС-27 финансира 39 % от редовния бюджет на ООН и над 40 % от мироопазващите операции на ООН;

               Ж.

               като има предвид, че здравото и стабилно партньорство ЕС–ООН е фундаментално за работата на ООН в рамките на трите стълба – мир и сигурност, права на човека и развитие – и също така е ключово за ролята на ЕС като глобален фактор;

               З.

               като има предвид, че ЕС и ООН са естествени партньори в изграждането на мира и държавността, и заедно осигуряват рамката за колективните усилия във връзка с изграждането на мира и държавността;

               И.

               като има предвид, че правата на човека и демокрацията са основополагащи ценности на ЕС и принципи, и цели на европейската външна дейност, включително международната търговия; като има предвид, че зачитането, насърчаването и опазването на универсалността и неделимостта на правата на човека са крайъгълните камъни на европейското единство и цялост;

               Й.

               като има предвид, че правосъдието и принципите на правовата държава са стълбове на устойчивия мир, които гарантират правата на човека и основните свободи; като има предвид, че Римският статут на МНС има решаващ принос за спазването на правата на човека, международното право и борбата срещу безнаказаността;

               К.

               като има предвид, че всички държави и всички граждани, както и самата международна общност се възползват от непрекъсната подкрепа за демократичните процеси; като има предвид, че те се сблъскват с предизвикателствата пред изграждането, възстановяването и опазването на демокрациите;

         1.   Отправя следните препоръки до Съвета:

         ЕС в ООН

               а)

               да координира във възможно най-голяма степен, да изразява единни позиции и да засилва последователността и видимостта на ЕС като глобален фактор в ООН; да посреща очакванията на членовете на ООН във връзка със способността на ЕС да реагира и да действа навременно; да възприеме широк и гъвкав подход към позициите в областта на Общата външна политика и политиката на сигурност (ОВППС) на равнище ООН, за да даде на ЕС капацитет за бързи и всеобхватни действия по въпроси, свързани с ОВППС;

               б)

               да увеличи приноса си в работата на ООН като постигне общо тълкуване на резолюцията на ОСООН относно условията за участие на ЕС в работата на ОСООН и като работи с партньори за пълното изпълнение на резолюцията; да представи на Парламента доклад относно нейното прилагане на практика;

               в)

               да работи с държавите – членки на ЕС, и с делегацията на Съюза в ООН за подобряване на координацията, прозрачността и обмена на информация в Съвета за сигурност на ООН, и за защитата на позициите и интересите на ЕС в Съвета за сигурност на ООН от тези държави членки, които членуват в този орган, или, като алтернатива, от представителя на ЕС по покана на председателя; да укрепи влиянието на ЕС върху решенията на Съвета за сигурност на ООН и да повиши видимостта на ЕС в ООН по въпроси от решаващо значение за Съвета за сигурност на ООН;

               г)

               да гарантира силно представителство на ЕС във всички институции и специализирани агенции на ООН;

               д)

               да разработи дългосрочна стратегия, насочена към членството в ООН и да се стреми към по-силна публична дипломация относно делата на ООН;

         ЕС и глобалното управление

               е)

               да ускори ефективния мултилатерализъм като основно стратегическо съображение на ЕС като засили представителността, прозрачността, отчетността, ефикасността и ефективността на ООН, с цел да се подобрят практическите резултати от неговите действия; да припомни необходимостта от установяване на нов институционален баланс между нововъзникващата роля на Г-20, ООН и нейните агенции, и международните финансови институции (МФИ); във връзка с това да засили глобалното управление и да потърси решения с оглед бъдещо подобряване на координацията между Г-формациите и системата на ООН, дотолкова доколкото икономическото измерение би могло успешно да бъде обхванато от тези групи, при условие че ООН запазва своята централна роля и остава легитимния орган за глобално действие;

               ж)

               да се ангажира по-активно със стратегическите и другите двустранни и многостранни партньори, особено със САЩ, с цел да се насърчават ефективните решения на проблеми, които засягат както гражданите на ЕС, така и света като цяло, включително най-бедните и най-уязвимите;

               з)

               активно да подкрепя всеобхватна и консенсусна реформа на Съвета за сигурност към ООН с цел повишаване на неговата легитимност, регионално представителство, отчетност и ефективност; да припомни, че участието на ЕС в разширен Съвет за сигурност на ООН продължава да бъде централна, дългосрочна цел на Европейския съюз; да изиска от върховния представител/заместник-председател на Комисията (ВП/ЗП) за тази цел да разработи обща позиция на държавите членки; за да бъде постигната тази цел в бъдеще, да работи за предварителна координация на позициите в Съвета на ЕС относно приемането на нови членове на Съвета за сигурност на ООН и относно реформата на процеса на вземане на решения в Съвета за сигурност на ООН;

               и)

               да вземе участие в започналия в Съвета за сигурност на ООН процес на обмисляне на ролята на ООН в глобалното управление, с оглед на по-голяма прозрачност и сътрудничество; да насърчава по-голямото сътрудничество между ЕС и Общото събрание на ООН;

               й)

               да спомогне за придаването на нова динамика на Общото събрание на ООН и да увеличи неговата ефективност, наред с другото, чрез подкрепа за работата на специалната работна група, като способства за по-задълбочени и ориентирани към резултати тематични дебати по актуални и важни въпроси, и чрез по-тясно ангажиране на Общото събрание на ООН с други заинтересовани страни, включително гражданското общество и други международни и регионални организации и форуми; да подчертае необходимостта от допълнително хармонизиране на програмата на Общото събрание на ООН с програмите на неговите основни комитети; да подчертае факта, че придаването на нова динамика може да бъде постигнато само ако Общото събрание на ООН предприеме съответните и подходящи действия по въпроси от общо значение за международната общност;

               к)

               да потвърди отново своя ангажимент да гарантира, че финансовите ресурси на ООН са подходящи и се управляват ефикасно и ефективно съгласно принципите на бюджетна дисциплина и съгласуваност в съответствие с най-високите международни стандарти;

         Мир и сигурност

      Опазване и изграждане на мира

               л)

               да засили оперативното партньорство и да насърчава стратегическата съгласуваност и ефективност на колективните усилия във връзка с изграждането на мира, наред с другото чрез работата на Специалния комитет по операциите на поддържане на мира;

               м)

               да засили сътрудничеството и да изгради партньорства в областта на предотвратяването на конфликти, гражданско и военно управление на кризи и разрешаване на конфликти с ООН, ОССЕ, Африканския съюз (АС), Арабската лига и други международни и регионални организации, както и с гражданското общество; да подобри капацитета на регионалните организации за изграждане на мира, наред с другото, чрез предложените тристранни партньорства ЕС–ООН–АС и ЕС–ООН–ИОЗАД (Икономическа общност на Западноафриканските държави);

               н)

               да насърчи сътрудничеството между отделните фактори на структурата за изграждане на мира, особено между Секретариата на ООН, Съвета за сигурност на ООН, Общото събрание на ООН и страните – членки на ООН, които участват в мисии за изграждане на мира; да продължава да полага усилия да гарантира, че държавите – членки на ЕС, допринасят за мисиите на ООН за опазване и изграждане на мира със специален капацитет, като транспорт и логистика, и обучение; да разгледа възможността за започване на военна операция съгласно Общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО), включително евентуалното разполагане на бойна група преди мироопазващата мисия на ООН, ако ООН поиска това, като същевременно се обръща специално внимание на защитата на всички членове на мироопазващите мисии, както и на членовете на бойни групи; да подкрепи развитието на капацитет за предотвратяване и управление на конфликти, както и за посредничество, опазване и изграждане на мира на национално и поднационално равнище; да насърчи обмена на ноу-хау и добри практики между партньорите;

               ο)

               да осигури подкрепа на прегледа на цивилния капацитет на ООН при определянето на практически начини за постигане на съответствие между търсенето и предлагането в критични области, свързани с гражданския капацитет; да ускори наемането, да отстрани оперативната несъвместимост и да избягва припокриване при разполагането на граждански капацитет в рамките на ОПСО в подкрепа на действията на ООН; да проучи възможностите за съвместно разполагане на екипи за действие в условията на кризи в рамките на операции на ООН в случаите, когато се изисква бързо разполагане на капацитет;

               п)

               да гарантира участието на жени на всички етапи от мирния процес и системно да ги ангажира в превантивна дипломация, ранно предупреждение и наблюдение на сигурността; да се съсредоточи, в съответствие с Резолюцията № 1325 (2000) на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, върху необходимостта от включване на перспективите, свързани с пола, в предотвратяването на конфликти, мироопазващи операции, хуманитарна помощ, възстановяване след конфликти и инициативи за разоръжаване, демобилизация, реинтеграция (DDR) (25); да работи активно, за да гарантира, че всички страни – членки на ООН, изпълняват Резолюция № 1325 на Съвета за сигурност на ООН;

               р)

               да си сътрудничи с ООН за справяне със съществуващите глобални заплахи, като изменението на климата, разпространението на ядрени оръжия, организираната престъпност и тероризъм, и пандемиите;

               с)

               да допринесе за успешния резултат и последващите действия във връзка с конференцията на ООН през 2012 г. относно договора за търговията с оръжие и конференцията през 2012 г. за преглед на програмата за действие относно малките оръжия и леките въоръжения;

      Отговорност за защита

               т)

               да оказва съдействие на държавите при изпълнението на тяхната отговорност за защита на населението; да подчертае необходимостта от своевременни и целесъобразни действия на международно равнище за предотвратяване и прекратяване на геноцид, етническо прочистване, военни престъпления и престъпления срещу човечеството;

               у)

               да постигне допълнителен напредък на политическо и институционално равнище при прилагането на концепцията „отговорност за защита“ в органите на ООН, по-специално в Съвета за сигурност на ООН, Общото събрание на ООН и Съвета на ООН по правата на човека, като вади заключения и извлича поуки както от намесата в Либия, така и от неспособността за своевременно предприемане на действия в случая на Сирия; да улесни провеждането на дебатите относно начина, по който органите на ООН, по-специално Съветът за сигурност на ООН, биха могли да използват тази концепция за гарантиране на по-активно сътрудничество между държавите — членки на ООН по време на кризи; да защити положителната роля на регионалните организации за разработването и прилагането на оперативен подход към отговорността за защита;

               ф)

               да си сътрудничи с партньорите, за да гарантира, че тази концепция се съсредоточава върху предотвратяването, защитата и възстановяването след конфликти, в съответствие с разделянето на отговорността за защита на три – отговорност за предотвратяване, за защита и за възстановяване; да оказва съдействие за изграждането на капацитет за тази цел, наред с другото чрез укрепване на механизмите за ранно предупреждение и на съответния капацитет на ООН за посредничество; в сътрудничество с държавите – членки на ООН да насърчава създаването на централни точки за наблюдение на възникващи ситуации на конфликт и да изгради съответния капацитет в делегациите на ЕС;

               х)

               категорично да потвърди ангажираността на ЕС по отношение на концепцията „отговорност за защита“ и да поеме инициативата за постигането на междуинституционален консенсус относно отговорността за защита между Европейския парламент, Европейската служба за външна дейност и държавите членки на ЕС, който би могъл да осигури по-последователни действия от страна на ЕС по подобни въпроси на форумите на ООН;

      Посредничество

               ц)

               да насърчи посредничеството като икономически ефективно средство за мирното предотвратяване и разрешаване на спорове, както и за предпазване на държави след преживян конфликт от повторно избухване на конфликт; да разработи по-ефективни насоки за посредничество в областта на правовата държава и демократичната отчетност;

               ч)

               да отдаде приоритет и да разработи прилагането на този инструмент и да доизгради капацитета за посредничество в рамките на Европейската служба за външна дейност въз основа на концепцията за повишаване на способностите на ЕС за посредничество и диалог;

               ш)

               да си сътрудничи тясно с ООН и другите фактори в сферата на посредничеството; да се стреми към единодействие в дейностите за посредничество с Отдела по политически въпроси на ООН; да развие партньорствата и сътрудничеството на международните, регионалните и подрегионалните организации с ООН, между тях и с гражданското общество, например чрез партньорство между ЕС и ООН в областта на капацитета за посредничество; да подобри споделянето на информация, сътрудничеството и координацията с цел да гарантира съгласуваност и допълняемост на усилията на участниците в дадено посредничество;

      Международно правосъдие

               щ)

               да укрепи международната наказателноправна система; да изтъкне ролята на Международния наказателен съд в борбата срещу ненаказаността и допълнително да подкрепи Международния наказателен съд в качеството му на единствения постоянен съдебен орган с юрисдикция за съдебно преследване на отделни извършители на военни престъпления, престъпления срещу човечеството и геноцид, когато националните съдилища не са в състояние или не желаят да изпълнят тази функция;

               аа)

               да засили ролята на Международния наказателен съд чрез предоставяне на политическа, дипломатическа, финансова и логистична подкрепа; да насърчи всички държави — членки на ООН да се присъединят към Съда, като ратифицират Римския статут; да насърчи активното сътрудничество със Съда от страна на ООН и неговите органи и агенции;

         Права на човека

               аб)

               да активизира международните усилия, насочени към това, да се гарантира, че всички права на човека, по които е постигнато съгласие в рамките на конвенциите на ООН, се считат за всеобщи, неделими, взаимозависими и взаимосвързани; да спомогне за укрепване на националния капацитет за изпълнение на поетите на международно равнище задължения в областта на правата на човека; във връзка с това да подчертае необходимостта от обезпечаване на правото на свобода на религията и убежденията за всички;

               ав)

               активно да подкрепи оглавената от Африка инициатива и препоръката на Комисията относно положението на жените чрез полагането на усилия за приемането през 2012 г. на резолюция на Общото събрание на ООН с оглед на налагането на забрана в цял свят върху гениталното осакатяване на жени; да отправи призив към върховния представител/заместник-председател и Комисията да отдадат приоритетно значение на постигането на успех в този процес;

               аг)

               да продължи да насърчава интегрирането на правата на човека във всички аспекти на работата на ООН, като потвърди факта, че правата на човека са неразривно свързани с другите цели на ООН във връзка с мира, сигурността и развитието;

               ад)

               да участва активно в работата на Съвета на ООН по правата на човека посредством съвместното предлагане и подкрепяне на резолюции, правенето на изявления и участието в интерактивни диалози и дебати за гарантиране на по-голямо равновесие в работата на Съвета на ООН по правата на човека;

               ае)

               да повиши капацитета за ранно предупреждение на специалните процедури, като предвиди механизъм, който да им позволява автоматично да задействат разглеждането на дадена ситуация от Съвета на ООН по правата на човека; да укрепи процеса за предприемане на последващи действия при прилагането на препоръките от специалните процедури;

               аж)

               да се стреми да укрепи процеса на общия периодичен преглед посредством включване на препоръките в двустранния и многостранен диалог с държавите — членки на ООН и чрез базиране на тези диалози върху международните норми и стандарти;

               аз)

               да продължи да полага усилия в рамките на Общото събрание на ООН и неговите комитети във връзка с призива за налагането на мораториум върху използването на смъртно наказание, който продължава да получава все по-голяма подкрепа от все повече държави, и във връзка с правата на детето, свободата на медиите и религиозната търпимост; да подкрепя всички усилия за премахване на изтезанията; да насърчава по-специално приемането на незадължителния протокол към Конвенцията на ООН против изтезанията;

         Подкрепа на демокрацията

               аи)

               да спомогне за гарантирането на ангажираност на местно равнище по отношение на демократичния процес и развитието на култура на демокрация и зачитане на принципите на правовата държава; да разшири подкрепата за демокрацията извън процеса на избори с оглед на нейното поддържане в дългосрочен план и предоставянето на осезаеми резултати на гражданите; да гарантира включването в по-голяма степен на парламентите и политическите партии в програмите в подкрепа на демокрацията; да подчертае значението на независимите неправителствени организации, които могат да функционират свободно, за развитието на силна гражданска култура;

               ай)

               да насочи вниманието си към социалното и икономическото приобщаване, демократичния преход и политическите/изборните процеси, изграждането на капацитет, укрепването на гражданското общество, участието на младите хора в парламентарната демокрация, защитата на свободата на изразяване на мнение, на свободата на съвестта и свободата на религията и защитата на правата на жените, включително по отношение на тяхното участие в обществения и политическия живот, както на равнището на обществените практики, така и на законодателно равнище;

               ак)

               да интегрира по по-добър начин подкрепата за демокрацията в европейските външни действия; да подкрепи демократичното управление чрез своите различни финансови инструменти, при възможност чрез използването на ресурсите на делегациите на ЕС; да си сътрудничи с ООН и други партньори на световно и местно равнище за подобряване на спазването на принципите на правовата държава, насърчаване на независимите медии и изграждане и укрепване на демократичните институции, които могат да постигат резултати;

               ал)

               да гарантира, че мандатите на мироопазващите мисии отразяват необходимостта от подкрепа на мисиите за наблюдение на изборите, и да им предостави необходимите средства, за да гарантира сигурността на наблюдателите на място;

         Развитие

               ам)

               да интегрира политиките на ЕС, свързани с развитието, на всички равнища, за да избегне противоречията между насочените към развитие политики, от една страна, и пречките пред развитието на държавите партньори в двустранните и многостранните споразумения и форумите, от друга; да обърне специално внимание на правата на човека и последствията за развитието при сключването на споразумения за свободна търговия и по време на преговорите на равнището на СТО;

               ан)

               да продължи да полага усилия за поставянето на хората в центъра на процеса за развитие; да предприеме последващи действия във връзка с Декларацията на ООН относно правото на развитие, като се съсредоточи върху практическите стъпки за нейното изпълнение;

               ао)

               да гарантира, че делът на общата европейска помощ, който се разпределя чрез бюджета на ЕС, не е намален и запазва акцента върху бедността и глада; да разгледа възможността за насочване на 20 % от цялото съдействие на ЕС към основните социални услуги съгласно определението на ООН, със специален акцент върху свободния и всеобщ достъп до първично здравеопазване и основно образование, като взема под внимание подкрепата на ЕС за инициативата „Образование за всички“ и неговия ангажимент да изпълнява роля по отношение на здравеопазването в световен мащаб;

               ап)

               да допринесе за по-голяма политическа съгласуваност в подкрепа на развитието и за по-голяма ефективност на помощта за развитие, тъй като те продължават да бъдат ключови въпроси за постигане на ЦХР;

               ар)

               да оглави и ускори усилията на ООН за постигане на ЦХР, като се съсредоточи предимно върху целите, по които до момента е постигнат най-малък напредък;

               ас)

               като запазва ангажираността си по отношение на премахването на бедността в сътрудничество с международната общност, да положи усилия за определянето на амбициозната програма за ЦХР след 2015 г., като вземе предвид постигнатия напредък, но също така и все още съществуващите предизвикателства;

               ат)

               да предприеме последващи действия във връзка с резултатите от Конференцията на ООН относно устойчивото развитие „Рио+20“ и да положи усилия за пълното прилагане на тези резултати, наред с другото чрез насърчаване на устойчивото развитие като водещ принцип за дългосрочното развитие в световен мащаб;

               ау)

               да създаде работна група на ООН от изтъкнати личности;

               аф)

               да предприеме активни последващи действия във връзка със заключенията, приети в Бусан;

               ах)

               да даде своя решителен принос в борбата срещу спекулациите с хранителни стоки и за решаване на неотложния проблем, свързан с бедността и глада;

               ац)

               да отдаде приоритетно значение на продоволствената сигурност, производствения капацитет в селското стопанство, инфраструктурата, изграждането на капацитет, приобщаващия икономически растеж, благоприятните пазари и новите предприятия, достъпа до технологии, както и на човешкото и социалното развитие в най-слабо развитите страни, в съответствие с Програмата за действие от Истанбул и заключенията, приети по време на 13-та сесия на Конференцията на ООН за търговия и развитие (UNCTAD) в Доха на 26 април 2012 г.;

               ач)

               отново да заяви своя ангажимент към принципите от Рим относно продоволствената сигурност; да изрази съжаление относно последиците от спекулациите с хранителни стоки;

               аш)

               да насърчи развиващите се страни, с подкрепата на международни донори, да предприемат дългосрочни мерки, за да гарантират, че сушата няма неизбежно да доведе до глад; да приложи стратегии за намаляване на риска от бедствия и системи за ранно предупреждение;

               ащ)

               да подкрепи изцяло основната роля, изпълнявана от ООН и по-специално от Службата за координация по хуманитарните въпроси на ООН;

               ба)

               да потвърди отново дългосрочния ангажимент на ЕС за оказване на подкрепа за благосъстоянието на хората в региона на Африканския рог и за справяне с основните причини за структурната продоволствена несигурност и конфликти;

         Изменение на климата, защита и устойчивост на околната среда в световен мащаб

               бб)

               да поеме водещата роля в управлението на климата в световен мащаб и международното сътрудничество в областта на изменението на климата; да допринесе за изграждането на институционална структура, която да бъде приобщаваща, прозрачна и справедлива и да осигурява балансирано участие в съответните управителни органи както на развитите, така и на развиващите се страни; допълнително да развие диалога с основните фактори, например със страните, известни под акронима БРИК (Бразилия, Русия, Индия, Китай), и развиващите се страни, като се има предвид, че изменението на климата се е превърнало в ключов елемент на международните отношения; допълнително да развие капацитета на Европейската служба за външна дейност за изграждане на политика за дипломация на ЕС в областта на климата;

               бв)

               да продължи да оправомощава гражданите в рамките на управлението на околната среда посредством ефективното глобално прилагане на Принцип 10 от Декларацията от Рио; във връзка с това да разшири обхвата на разпоредбите от Орхуската конвенция извън Комисията за Европа на ООН посредством глобална конвенция или чрез отваряне на Орхуската конвенция за страните извън Комисията за Европа на ООН; да насърчи по-доброто управление в рамките на устойчивото развитие, наред с другото чрез укрепване на Програмата на ООН за околната среда; да си сътрудничи активно с партньорите за по-добро налагане на световно равнище на изпълнението на законодателството в областта на околната среда;

               бг)

               да прокара общата позиция на Африканския съюз и ЕС в подкрепа на повишаването на статуса на Програмата на ООН за околната среда в специализирана агенция на ООН със седалище в Найроби, Кения; в рамките на тази нова институционална рамка да разгледа въпросите за финансирането, прехвърлянето на технологии и изграждането на капацитет за устойчиво развитие;

               бд)

               да подкрепи биологичното разнообразие и защитата на климата в развиващите се страни в съответствие с целите, определени в рамките на Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата и Конвенцията за биологичното разнообразие; да превърне моретата и океаните в един от ключовите стълбове на Рамката от Рио, заедно с опазването на климата и биологичното разнообразие;

               бе)

               да подкрепя активното участие на Комисията в текущите дебати относно пропуските в закрилата и свързаните с тях действия, инициирани от върховния комисар на ООН за бежанците като част от диалога на върховния комисар от 2010 г. относно предизвикателствата пред закрилата, който се стреми към подобряване на съществуващата международна рамка за закрила на принудително разселените лица и лицата без гражданство; да участва активно в разискванията относно термина „климатичен бежанец“, който е предназначен да обхване хората, принудени да напуснат своя дом вследствие на изменението на климата и да търсят убежище в чужбина, включително относно евентуалното правно определение на този термин, който все още не е признат от международното право или от което и да е правно обвързващо международно споразумение;

         Разни

               бж)

               да насърчи взаимодействието по глобални въпроси между правителствата и парламентите и да лансира дебат относно глобалната роля на парламентите; да укрепи демократичния характер, отчетността и прозрачността на управлението в световен мащаб и да предостави възможност за по-голямо обществено и парламентарно участие в дейностите на ООН;

         2.   Възлага на своя председател да предаде настоящата препоръка на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност/заместник-председател на Комисията, Съвета и, за сведение, на Комисията.

      (1)  Приети текстове, P7_TA(2011)0255.

      (2)  Приети текстове, P7_TA(2011)0229.

      (3)  Съвет на Европейския съюз, 11298/2011.

      (4)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/256.

      (5)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/209.

      (6)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/253.

      (7)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/224.

      (8)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/223.

      (9)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/219.

      (10)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/210.

      (11)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/163.

      (12)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/59.

      (13)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/159.

      (14)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/151.

      (15)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/66/167.

      (16)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/65/276.

      (17)  Резолюция на Общото събрание на ООН A/RES/64/236.

      (18)  Приети текстове, P7_TA(2012)0058.

      (19)  Приети текстове, P7_TA(2011)0507.

      (20)  Приети текстове, P7_TA(2011)0334.

      (21)  Приети текстове, P7_TA(2010)0482.

      (22)  ОВ C 99 Е, 3.4.2012 г., стр. 56.

      (23)  ОВ C 99 E, 3.4.2012 г., стp. 7.

      (24)  ОВ C 124 E, 25.5.2006 г., стр. 549.

      (25)  Разоръжаване, демобилизация, възстановяване и реинтеграция.


title: Препоръка на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Европейска квалификационна рамка за обучение през целия живот (Текст от значение за ЕИП)

text:
               6.5.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 111/1

      ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 23 април 2008 година
   за създаване на Европейска квалификационна рамка за обучение през целия живот
   (текст от значение за ЕИП)
   (2008/C 111/01)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 149, параграф 4 и член 150, параграф 4 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Развиването и признаването на знанията, уменията и компетентностите на гражданите имат решаващо значение за индивидуалното развитие, конкурентоспособността, заетостта и социалното сближаване в Общността. Такова развиване и признаване улеснява международната мобилност за трудещи се и учащи се и спомага те да отговорят на изискванията на търсенето и предлагането на европейския пазар на труда. Достъпът до и участието в обучение през целия живот за всички, включително хората в неравностойно положение, и прилагането на квалификации следва да се насърчават и подобряват на национално и общностно равнище.

               (2)

               Според заключенията на Европейския съвет в Лисабон през 2000 г. повишаването на прозрачността на квалификациите следва да бъде един от основните компоненти, необходими за приспособяване на образователните и учебните системи в Общността към потребностите на основаващото се на познания общество. Освен това, Европейският съвет в Барселона през 2002 г. отправи призив за по-тясно сътрудничество в областта на висшето образование и за подобряване на прозрачността и на методите за признаване в областта на професионалното образование и обучение.

               (3)

               С Резолюция на Съвета от 27 юни 2002 г. относно обучението през целия живот (4) Комисията се приканва да разработи, в тясно сътрудничество със Съвета и държавите-членки, рамка за признаването на квалификации в областта както на образованието, така и на обучението, която да се основава на постиженията на Болонския процес и да насърчава подобни действия в областта на професионалното обучение.

               (4)

               В съвместните доклади на Съвета и Комисията от 2004 г. и 2006 г. относно изпълнението на работната програма „Образование и обучение 2010“ се подчертава необходимостта от разработване на Европейска квалификационна рамка.

               (5)

               В контекста на Копенхагенския процес, заключенията на Съвета и представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета от 15 ноември 2004 г., относно бъдещите приоритети на засиленото европейско сътрудничество в областта на професионалното образование и обучение откроиха като приоритет разработването на отворена и гъвкава Европейска квалификационна рамка, основаваща се на прозрачност и взаимно доверие и която следва да бъде общ критерий, обхващащ едновременно образованието и обучението.

               (6)

               Валидирането на резултатите от неформалното и самостоятелно учене следва да се насърчава в съответствие със заключенията на Съвета от 28 май 2004 г. относно общите европейски принципи за идентифициране и валидиране на неформалното и самостоятелното учене.

               (7)

               Европейският съвет в Брюксел през март 2005 г. и март 2006 г. подчерта значението на приемането на Европейска квалификационна рамка.

               (8)

               Настоящата препоръка е съобразена с Решение № 2241/2004/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно единна рамка на Общността за прозрачност на професионалните квалификации и умения (Европас) (5) и Препоръка 2006/962/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. относно ключовите компетентности при обучение през целия живот (6).

               (9)

               Настоящата препоръка е съвместима с рамката на Европейското пространство за висше образование и дескрипторите на образователния цикъл, съгласувани от министрите, отговарящи за висшето образование, от 45 европейски страни на тяхната среща в Берген на 19 и 20 май 2005 г., в рамките на Болонския процес.

               (10)

               Заключенията на Съвета относно осигуряването на качество на професионалното образование и обучение от 23 и 24 май 2004 г., Препоръка 2006/143/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 февруари 2006 г. относно по-нататъшно европейско сътрудничество в областта на осигуряването на качество на висшето образование (7) и стандартите и насоките за осигуряване на качеството в Европейското пространство за висше образование, договорени от министрите, отговарящи за висшето образование на срещата им в Берген, съдържат общи принципи за осигуряване на качеството, които следва да са в основата на прилагането на Европейската квалификационна рамка.

               (11)

               Настоящата препоръка не засяга изпълнението на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации (8), която предоставя права и задължения както на съответния национален орган, така и на мигранта. Позоваването на квалификационните нива на Европейската квалификационна рамка не следва да засяга достъпа до пазара на труда, където професионалните квалификации са били признати в съответствие с Директива 2005/36/ЕО.

               (12)

               Целта на настоящата препоръка е да се създаде обща референтна рамка, която да служи като преобразуващ механизъм между различните квалификационни системи и техните нива, както за общото и висшето образование,така и за професионално образование и обучение. Това ще подобри прозрачността, съпоставимостта и преносимостта на квалификациите на гражданите, издадени съгласно практиката в различните държави-членки. Всяко квалификационно ниво следва по правило да бъде достижимо по разнообразни образователни и професионални начини. Европейската квалификационна рамка следва също така да даде възможност на международни отраслови организации да съотнесат своите квалификационни системи към обща европейска референтна точка, като по този начин се посочи връзката между международните отраслови квалификации и националните квалификационни системи. Поради това настоящата препоръка допринася за постигане на по-общите цели за насърчаване на обучението през целия живот и повишаване на професионалната пригодност, мобилността и социалната интеграция на работещи и учащи. Нейното изпълнение ще бъде улеснено от прозрачни принципи за осигуряване на качеството и обмен на информация, допринасящи за изграждането на взаимно доверие.

               (13)

               Настоящата препоръка следва да допринесе за модернизирането на системите за образование и обучение, за взаимната обвързаност между образование, обучение и трудова заетост и за изграждането на мостове между формалното, неформалното и самостоятелното учене, което води също така до признаването на резултатите от обучението, постигнати посредством натрупан опит.

               (14)

               Настоящата препоръка не замества, нито определя националните квалификационни системи и/или квалификации. Европейската квалификационна рамка не съдържа описание на конкретни квалификации или индивидуални компетентности и отделните квалификации следва да бъдат съотнесени към подходящото ниво на Европейската квалификационна рамка чрез съответната национална квалификационна система.

               (15)

               Поради незадължителния си характер настоящата препоръка отговаря на принципа на субсидиарност, като подкрепя и допълва дейностите на държавите-членки чрез улесняване на по-нататъшното сътрудничество между тях, за да се увеличи прозрачността и да се насърчи мобилността и обучението през целия живот. Тя следва да се изпълнява в съответствие с националното законодателство и практика.

               (16)

               Доколкото целта на настоящата препоръка, а именно създаването на обща референтна рамка, която да служи като преобразуващ механизъм между различните квалификационни системи и техните нива, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно може, поради обхвата и последиците на предвиденото действие, да бъде постигната по-добре на общностно ниво, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа за субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата препоръка не надхвърля необходимото за постигане на тази цел,

         ОТПРАВЯТ ПРЕПОРЪКА КЪМ ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ ДА:

               1.

               Използват Европейската квалификационна рамка като референтен инструмент за съпоставяне на квалификационните нива на различните квалификационни системи и за насърчаване както на обучението през целия живот, така и на равните възможности в общество, основаващо се на познанието, както и на по-нататъшната интеграция на европейския пазар на труда, при зачитане на голямото разнообразие от национални образователни системи;

               2.

               Установят съответствия между своите национални квалификационни системи и Европейската квалификационна рамка до 2010 г., по-специално чрез съотнасяне по прозрачен начин на техните квалификационни нива към нивата, посочени в приложение II, както и, когато е уместно, чрез разработване на национални квалификационни рамки съгласно националното законодателство и практика;

               3.

               Приемат подходящи мерки, така че до 2012 г. всички нови квалификационни удостоверения, дипломи и документи „Европас“, издадени от компетентните органи, да съдържат ясно посочване — посредством националните квалификационни системи — на съответното ниво на Европейската квалификационна рамка;

               4.

               Прилагат подход, основаващ се на резултатите от обучението при определяне и описване на квалификациите и да насърчават валидирането на неформалното и самостоятелно учене съгласно общите европейски принципи, установени в заключенията на Съвета от 28 май 2004 г., като се обръща особено внимание на гражданите, които в най-голяма степен са застрашени от безработица или нетрайни форми на заетост, по отношение на които този подход би могъл да спомогне за повишаване на участието им в обучението през целия живот и за подобряване на достъпа им до пазара на труда;

               5.

               Насърчават и прилагат принципите за осигуряване на качеството на образованието и обучението, посочени в приложение III, при съотнасяне на квалификациите в областта на висшето образование и професионалното образование и обучение според националните квалификационни системи към Европейската квалификационна рамка;

               6.

               Определят национални координационни звена, свързани със специализираните структури и изисквания на държавите-членки, които да подкрепят и, съвместно с други компетентни национални органи, да направляват връзката между националните квалификационни системи и Европейската квалификационна рамка с цел да се повиши качеството и прозрачността на тази връзка.
               Задачите на националните координационни звена следва да включват:

                           a)

                           съотнасяне на квалификационните нива според националната квалификационна система към нивата на Европейската квалификационна рамка, описани в приложение II;

                           б)

                           гарантиране на прилагането на прозрачна методология за съотнасяне на националните квалификационни нива към Европейската квалификационна рамка, така че да се улеснят съпоставките помежду им, от една страна, и да се гарантира публикуването на последвалите решения, от друга;

                           в)

                           предоставяне на достъп до информация и на насоки на заинтересованите лица относно начина, по който националните квалификации се съотнасят към Европейската квалификационна рамка чрез националните квалификационни системи;

                           г)

                           насърчаване на участието на всички заинтересовани лица, включително, в съответствие с националното законодателство и практика, на висши и професионални учебни заведения и институции за обучение, социални партньори, отрасли и специалисти за сравнението и прилагането на квалификации на европейско равнище;

         ПОДКРЕПЯТ НАМЕРЕНИЕТО НА КОМИСИЯТА ДА:

               1.

               Съдейства на държавите-членки при изпълнение на горепосочените задачи и международните отраслови организации при използване на референтни нива и принципи на Европейската квалификационна рамка, посочени в настоящата препоръка, по-специално чрез улесняване на сътрудничеството, обмена на добра практика и оценяването, inter alia, посредством доброволни партньорски проверки и пилотни проекти по програми на Общността, чрез механизми за осведомяване и консултации с комитетите за социален диалог, и разработване на помощни материали и указания;

               2.

               Създаде, до 23 април 2009 г. консултативна група за Европейската квалификационна рамка, съставена от представители на държавите-членки и включваща европейските социални партньори и други заинтересовани лица, при необходимост, която да отговаря за осигуряването на обща съгласуваност и да насърчава прозрачността на процеса на съотнасяне на квалификационните системи към Европейската квалификационна рамка;

               3.

               Оцени, в сътрудничество с държавите-членки и след консултации със заинтересованите страни, предприетите действия в отговор на настоящата препоръка, включително правомощията и срока на действие на консултативната група и, пет години след приемането на настоящата препоръка, и до 23 април 2013 г. да представи на Европейския парламент и на Съвета доклад за натрупания опит и произтичащите изводи с оглед бъдещи стъпки, включително, при необходимост, относно евентуалното преразглеждане и изменение на настоящата препоръка;

               4.

               Насърчи сближаването на Европейската квалификационна рамка и съществуващи или бъдещи европейски системи за прехвърляне и натрупване на кредити във висшето образование и професионалното образование и обучение, така че да се повиши мобилността на гражданите и да се улесни признаването на резултатите от обучението.

      Съставено в Страсбург на 23 април 2008 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         H.-G. PÖTTERING

            За Съвета

            Председател

         J. LANARČIČ

      (1)  OВ C 175, 27.7.2007 г., стр. 74.

      (2)  OВ C 146, 30.6.2007 г., стр. 77.

      (3)  Становище на Европейския парламент от 24 октомври 2007 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 14 февруари 2008 г.

      (4)  OВ C 163, 9.7.2002 г., стр. 1.

      (5)  ОВ L 390, 31.12.2004 г., стр. 6.

      (6)  ОВ L 394, 30.12.2006 г., стр. 10.

      (7)  ОВ L 64, 4.3.2006 г., стр. 60.

      (8)  ОВ L 255, 30.9.2005 г., стр. 22. Директива, изменена с Директива 2006/100/ЕО на Съвета (ОВ L 363, 20.12.2006 г., стр. 141).

      ПРИЛОЖЕНИЕ I
      Определения
      За целите на настоящата препоръка се прилагат следните определения:

                  а)

                  „квалификация“ означава официален резултат от процеса на оценяване и валидиране, получен, когато компетентен орган реши, че определено лице е постигнало резултати от обучението, съответстващи на определени стандарти;

                  б)

                  „национална квалификационна система“ означава всички аспекти на дейността на държава-членка, свързани с признаването на обучението и други механизми, които свързват образованието и обучението с пазара на труда и гражданското общество. Това включва разработването и прилагането на институционални разпоредби и процеси, свързани с осигуряване на качеството, оценяване и присъждане на квалификации. Националната квалификационна система може да се състои от няколко подсистеми и да включва национална квалификационна рамка;

                  в)

                  „национална квалификационна рамка“ означава инструмент за класификация на квалификациите съгласно набор от критерии за достигнати конкретни нива в процеса на обучение, чиято цел е да се обединят и съгласуват националните квалификационни подсистеми и да се подобрят прозрачността, достъпът до, подреждането и качеството на квалификациите по отношение на пазара на труда и гражданското общество;

                  г)

                  „отрасъл“ означава съвкупност от професионални дейности въз основа на тяхната основна стопанска функция, продукт, услуга или технология;

                  д)

                  „международна отраслова организация“ означава сдружение на национални организации, включително например работодатели и професионални организации, които представляват интересите на националните отрасли;

                  е)

                  „резултати от обучението“ означава показатели за онова, което учащият знае, разбира и може да направи при завършване на учебния процес, които се определят по отношение на знания, умения и компетентност;

                  ж)

                  „знания“ означава резултат от усвояване на информация в процеса на учене. Знанията са съвкупност от факти, принципи, теории и практики, които са свързани с определена сфера на работа или обучение. В контекста на Европейската квалификационна рамка знанията се описват като теоретични и/или фактологични;

                  з)

                  „умения“ означава способност за прилагане на знанията и използване на ноу-хау при изпълнение на задачи и решаване на проблеми. В контекста на Европейската квалификационна рамка уменията се описват като познавателни (включващи прилагане на логическо, интуитивно и творческо мислене) и практически (включващи сръчност и употреба на методи, материали, уреди и инструменти);

                  и)

                  „компетентност“ означава доказана способност за използване на знания, умения и личностни, социални и/или методологични дадености в работни или учебни ситуации и в професионално и личностно развитие. В контекста на Европейската квалификационна рамка способностите се описват с оглед степента на поемане на отговорност и самостоятелност.

      ПРИЛОЖЕНИЕ II
      Дескриптори, определящи нивата в Европейската квалификационна рамка (ЕКР)

                  Всяко от осемте нива се определя с помощта на набор от дескриптори, които показват резултатите от обучението, отговарящи на квалификациите за това ниво във всяка квалификационна система.

                  Знания

                  Умения

                  Компетентност

                  В контекста на ЕКР знанията се определят като теоретични и/или фактологични

                  В контекста на ЕКР уменията се описват като познавателни (включващи използване на логическо, интуитивно и творческо мислене) и практически (включително сръчност и използване на методи, материали, уреди и инструменти)

                  В контекста на ЕКР компетентността се описва с оглед на степента на поемане на отговорност и самостоятелност

                  Ниво 1
                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 1

                  основни общи знания

                  основни умения, необходими за изпълнение на прости задачи

                  работа или обучение под пряко наблюдение в структуриран контекст

                  Ниво 2
                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 2

                  основни фактологични знания в определена сфера на работа или обучение

                  основни познавателни и практически умения, при които се изисква използване на съответната информация за изпълнение на задачи и решаване на рутинни проблеми чрез използване на прости правила и инструменти

                  работа или обучение под пряко наблюдение, с известна степен на самостоятелност

                  Ниво 3
                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 3

                  познаване на факти, принципи, процеси и общи понятия в определена сфера на работа или обучение

                  набор от познавателни и практически умения, необходими за изпълнение на задачи и решаване на проблеми чрез подбор и прилагане на основни методи, инструменти, материали и информация

                  поемане на отговорност за изпълнение на задачи при работа или обучение
                  приспособяване на собственото поведение към обстоятелствата при решаване на проблеми

                  Ниво 4
                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 4

                  фактологични и теоретични знания в широк контекст в определена сфера на работа или обучение

                  набор от познавателни и практически умения, необходими за намиране на решения на конкретни проблеми в определена сфера на работа или обучение

                  способност за самоуправление в рамките на насоките за работен или учебен контекст, който обикновено е предвидим, но подлежи на промяна
                  наблюдение на обичайната работа на други, като се поема известна отговорност за оценка и подобряване на работните или учебни дейности

                  Ниво 5 (1)

                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 5

                  всестранни, специализирани, фактологични и теоретични знания в рамките на определена сфера на работа или обучение и осъзнаване на границите на тези знания

                  богат диапазон от познавателни и практически умения, необходими за разработване на творчески решения на абстрактни проблеми

                  упражняване на управление и наблюдение в контекста на работни или учебни дейности, при които съществуват непредвидими промени
                  преглед и развитие на собствените постижения и постиженията на другите

                  Ниво 6 (2)

                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 6

                  задълбочени познания в определена сфера на работа или обучение, които включват критическо разбиране на теории и принципи

                  напреднали умения, които показват овладяване и новаторство, необходими за решаване на сложни и непредвидими проблеми в специализирана сфера на работа или обучение

                  управление на сложни технически или професионални дейности или проекти, поемане на отговорност за вземане на решения в непредвидим работен или учебен контекст
                  поемане на отговорност за управление на професионалното развитие на лица и групи

                  Ниво 7 (3)

                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 7

                  високо специализирани знания, някои от които представляват най-новите познания в дадена сфера на работа или обучение, като основа за оригинално мислене и/или изследователска дейност
                  критическо осмисляне на въпроси, свързани със знанията в определена сфера и допирните точки между различни сфери

                  специализирани умения за решаване на проблеми, необходими при научни изследвания и иновации, за да се развият нови знания и процедури и да се включат знания от различни сфери

                  управление и трансформиране на работен и учебен контекст, който е сложен, непредвидим и изисква нови стратегически подходи
                  поемане на отговорност с цел осигуряване на принос към професионални познания и практики и/или за анализ на стратегическите постижения на екипи

                  Ниво 8 (4)

                  Резултати от обучението, отговарящи на ниво 8

                  най-нови знания в определена сфера на работа или обучение и допирните точки между сфери

                  усъвършенствани и специализирани познания и техники, включително синтез и оценка, необходими за решаване на ключови проблеми в сферата на научните изследвания и/или иновациите, които разширяват и дават нови определения на съществуващи знания или професионални практики

                  проява на значителен авторитет, новаторство, независимост, научна и професионална завършеност и трайна обвързаност с разработването на най-нови идеи или процеси в работен или учебен контекст, включително научни изследвания

                  Квалификационната рамка на Европейското пространство за висше образование предвижда характеристики на образователните цикли.
                  Всяка характеристика на образователния цикъл предлага общо изложение на обичайните очаквани постижения и умения, свързани с квалификации, които представляват завършек на този цикъл.

         (1)  Характеристиката на кратък цикъл на висше образование (в рамките на или свързан с първия цикъл), разработен от Съвместната инициатива за качество като част от Болонския процес, отговоря на резултатите от обучението за ниво 5 на ЕКР.

         (2)  Характеристиката на първия цикъл в квалификационната рамка на Европейското пространство за висше образование, съгласувана от министрите, отговорни за висшето образование на срещата им в Берген през май 2005 г. в рамките на Болонския процес, отговаря на резултатите от обучението за ниво 6 на ЕКР.

         (3)  Характеристиката на втория цикъл в квалификационната рамка на Европейското пространство за висше образование, съгласувана от министрите, отговорни за висшето образование на срещата им в Берген през май 2005 г. в рамките на Болонския процес, отговаря на резултатите от обучението за ниво 7 на ЕКР.

         (4)  Характеристиката на третия цикъл в квалификационната рамка на Европейското пространство за висше образование, съгласувана от министрите, отговорни за висшето образование на срещата им в Берген през май 2005 г. в рамките на Болонския процес, отговаря на резултатите от обучението за ниво 8 на ЕКР.

      ПРИЛОЖЕНИЕ III
      Общи принципи за осигуряване на качеството на висшето образование и на професионалното образование и обучение в контекста на Европейската квалификационна рамка
      При прилагането на Европейската квалификационна рамка, осигуряването на качеството, необходимо за гарантиране на отчетност и подобряване на образованието и обучението, следва да се осъществява в съответствие със следните принципи:

                  —

                  политиките и процедурите за осигуряване на качеството следва да стоят в основата на всички нива на Европейската квалификационна рамка,

                  —

                  осигуряването на качеството следва да бъде неразделна част от вътрешното управление на образователните институции и институции за обучение,

                  —

                  осигуряването на качеството следва да включва редовна оценка на институциите, техните програми или системи за осигуряване на качеството чрез външни контролни органи или агенции,

                  —

                  външните контролни органи или агенции, които следят за осигуряване на качеството, следва да са обект на редовен преглед,

                  —

                  осигуряването на качеството следва да отчита контекста, новата информация, процеса и крайния резултат, като се отделя внимание на крайните продукти и резултати от обучението,

                  —

                  системите за осигуряване на качеството следва да включват следните елементи:

                              —

                              ясни и измерими цели и стандарти, насоки за изпълнението, включително участие на заинтересованите лица,

                              —

                              подходящи средства,

                              —

                              последователни оценъчни методи, обединяващи самооценката и външния преглед,

                              —

                              механизми и процедури за обратна връзка с цел усъвършенстване,

                              —

                              широкодостъпни оценъчни резултати,

                  —

                  инициативите за осигуряване на качеството на международно, национално и регионално равнище следва да се съгласуват, за да се гарантира възможност за наблюдение, съответствие, единодействие и анализ на цялата система,

                  —

                  осигуряването на качеството следва да бъде общ процес, които обхваща образователните и учебни нива и системи, включващ всички съответни заинтересовани лица в рамките на държавите-членки и в Общността,

                  —

                  насоките за осигуряване на качеството на общностно равнище могат да предоставят референтни звена за оценяване и „партньорско обучение“.