|

52011DC0400

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРАЛМЕНТ, ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ, СЪВЕТА, ЕВРОПЕЙСКИЯ ИКОНОМИЧЕСКИ И СОЦИАЛЕН КОМИТЕТ И КОМИТЕТА НА РЕГИОНИТЕ Приключване на първия европейски семестър за координация на икономическата политика: насоки за националната политика за периода 2011—2012 г.  /* COM/2011/0400 окончателен  */

	СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРАЛМЕНТ, ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ, СЪВЕТА, ЕВРОПЕЙСКИЯ ИКОНОМИЧЕСКИ И СОЦИАЛЕН КОМИТЕТ И КОМИТЕТА НА РЕГИОНИТЕПриключване на първия европейски семестър за координация на икономическата политика:насоки за националната политика за периода 2011—2012 г.Да помогнем на ЕС да излезе по-силен от кризатаЕС преживява най-тежката икономическа криза след своето основаване – правителствата и гражданите са изправени пред натиск както никога досега, взети бяха безпрецедентни решения в много кратък период, а това струваше скъпо и беше мъчително. Кризата не започна в Европа; други основни икономики също изпитаха подобни сътресения. В самия ЕС въздействието се различаваше между отделните страни, някои държави-членки бързо се възстановиха след първоначалния спад, но други са изправени пред огромни предизвикателства. Прогнозите на Комисията показват, че икономическото възстановяване бележи напредък в ЕС, но остава неравномерно и несигурно.Не е възможно връщане към старото положение: нашето общество ще бъде радикално повлияно и трансформирано от преживените през последните три години сътресения, нашият потенциал за растеж е пострадал, нашите публични финанси и финансови системи са тежко засегнати, а безработицата е засегнала значителна част от нашето население, особено младите хора. За много хора в перспектива се очертават трудности, а други все по-ясно разбират какво води след себе си възстановяването без създаване на работни места. На много места реакцията е гняв и разочарование.Кризата ни накара да разберем, че нашите икономики са взаимосвързани и нашето бъдеще е общо. ЕС представлява споделено икономическо пространство, а не 27 отделни икономики, и това, което засяга една страна, засяга и всички останали. Това важи особено за 17-те държави-членки, които използват единна валута като част от еврозоната. За да възстановим своя капацитет за растеж и да гарантираме, че дейностите на държавите-членки взаимно се допълват вместо да си пречат, ние трябва да добавим колективното измерение чрез участието на ЕС в определянето на политиката на национално ниво преди вземането на решенията. Необходимостта от по-силна координация на политиката на ниво ЕС не е свързана само с кризата — дори преди кризата макроикономическите дисбаланси се бяха натрупали за няколко години, като оставиха много държави-членки с малко или без възможности за маневриране, когато тя настъпи. По-силната координация на политиката е също така най-добрият отговор, който ЕС може да даде на предизвикателствата на глобализацията. Извън ЕС бързо развиващите се икономики бяха засегнати в по-малка степен от кризата и имат много високи темпове на растеж: необходимо е ЕС да полага непрекъснати усилия, за да увеличава своята конкурентоспособност на световните пазари с цел да поддържа своя стандарт на живот.Урокът с ключово значение от този опит беше, че поради съсредоточаването само върху критериите за дълга и за дефицита съгласно Пакта за стабилност и растеж (ПСР) и неефективното им прилагане не бяха предотвратени сериозните проблеми в други области. Това означаваше, че ние се заемаме късно с въпроси от критично значение. И когато се заехме с тяхното разрешаване, нашата неохота да спорим конструктивно един с друг означаваше, че няма чувство за колективна отговорност за резултата. Твърде често натискът на пазара определяше нашите действия.Изправен пред възникналата криза, ЕС разработи общ последователен и всеобхватен отговор – обединяване на плановете за възстановяване, координиране на спасяването и преструктурирането на банките и пълно преразглеждане на надзора върху финансовите услуги, осигуряване на макрофинансова помощ за няколко държави-членки[1], създаване на нови механизми за подпомагане с цел запазване на финансовата стабилност в еврозоната и поставяне на амбициозни цели за откриване на нов път за постигане на интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж като част от стратегията „Европа 2020“[2].Появява се нова форма на икономическо управление в ЕС. Законодателните предложения на Комисията и резултатите от дейността на работната група, оглавена от председателя на Европейския съвет, ще доведат до пълно преустройване на инструментите на ЕС за предотвратяване на макроикономическите дисбаланси и засилване действието на Пакта за стабилност и растеж. През пролетта на настоящата година държавите-членки от еврозоната и няколко други държави-членки[3] се споразумяха да положат допълнителни усилия за повишаване на конкурентоспособността, заетостта, устойчивостта на публичните финанси и финансовата стабилност като част от пакта „Евро плюс“.ЕС понастоящем прилага нов работен метод – този на „европейския семестър“, за да се гарантира, че колективното обсъждане на ключови приоритети се извършва на равнище ЕС преди, а не след вземането на решения на национално ниво. След това резултатите от това колективно обсъждане трябва да бъдат ефективно отразени в националния процес на вземане на решения, особено при изготвянето на националните бюджети и при извършването на структурните реформи, така че усилията на държавите-членки и усилията на ниво ЕС да се обединят в правилна последователност, за да осигурят напредък и възможност за проследяването му.Въз основа на своята оценка на програмите, представени от държавите-членки, сега Комисията представя препоръки, специфични за всяка държава, както и препоръки за еврозоната. Тези насоки са ограничени до ключовите приоритети, по които трябва да бъдат предприети действия през следващите 12—18 месеца. Това отразява преднамерен избор за концентрация върху най-неотложните предизвикателства и това, което може да бъде постигнато реалистично в тази времева рамка, като се вземе предвид специфичното положение на всяка държава-членка. Относно държавите-членки, които получават външна финансова помощ, Комисията избра да отправи само една препоръка – да изпълняват своите ангажименти по програмата в срок. В придружителните документи е представен по-подробен анализ с цел да се подчертаят аспектите от структурно естество и да се посочат средносрочните приоритети, особено свързаните с постигането на целите по стратегията „Европа 2020“. След като насоките бъдат приети от Съвета, всяка държава-членка трябва да ги отрази в своя национален процес на вземане на решения и в годишния бюджетен процес.Кутия 1. Първият европейски семестърЕвропейският семестър започна през януари 2011 г. с представянето на ключовите социално-икономически предизвикателства в ЕС от Комисията в нейния годишен обзор на растежа (ГОР)[4]. На срещата на Европейския съвет през пролетта бяха потвърдени и допълнени насоките, представени в ГОР. На този фон от държавите-членки беше поискано да представят в края на април програми за стабилност или за конвергенция (ПСК), отнасящи се до техните публични финанси, и национални програми за реформи (НПР), в които се посочват ключовите мерки за подкрепа на растежа и заетостта и за постигане на целите на стратегията „Европа 2020“[5]. В допълнение към това повечето членки на пакта „Евро плюс“ представиха конкретните си ангажименти, поети съгласно пакта (Вж. по-долу).Комисията оцени тези програми и ангажименти и сега представя своите насоки по страни, така че на срещата на Европейския съвет през юни да може да бъде приключен първият семестър. Като се признава, че за реформите може да е нужно време, за да доведат до резултати, Комисията се съсредоточава в области, където сега трябва да бъдат предприети нови стъпки.В светлината на този първи опит Комисията счита, че европейският семестър може да стане ефективен метод за управление, подпомагащ определянето на политиката на ниво ЕС и на национално ниво по цялостен, прозрачен и своевременен начин, при условие че държавите-членки вземат колективно решение относно ключовите насоки на политиката, които да бъдат следвани, и предприемат действия съгласно препоръките на Съвета.- Едновременното представяне на ПСК и НПР дава възможност на ЕС да оценява националните стратегии за постигане на растеж и националните фискални стратегии заедно, включително възможните рискове, дисбаланси или компромиси, които иначе нямаше да бъдат забелязани. Поради това Комисията представя цялостен набор от препоръки за всяка държава-членка, като спазва различните правни основания за всяка препоръка. Съветът се приканва да изпрати единен набор от препоръки на всяка държава-членка, който да включва становището на Съвета относно нейната фискална ситуация.- Комбинацията от насоки на ниво ЕС и на специфични за всяка страна насоки дава възможност националните планове да бъдат представени и обсъдени на фона на целите на ЕС. Това означава, че свързаният с ЕС елемент може да бъде отчетен при определянето на националната политика, преди да бъдат взети решенията. Това също така позволява на ЕС да направи преглед на националните усилия и да одобри допълнителни действия, които да бъдат предприети на ниво ЕС, например в контекста на водещите инициативи в рамките на стратегията „Европа 2020“[6].- Комбинацията от краткосрочни насоки и средносрочни цели дава на ЕС и на неговите държави-членки средства за разработване на поредица от мерки за реформи и по-силна, по-добре координирана политика.Оценка и препоръки от страна на КомисиятаОбщата оценка на Комисията е, че програмите, представени от държавите-членки, представляват добра основа за възстановяването на Европа, за справяне с фискалните предизвикателства и за провеждане на по-амбициозни реформи на национално равнище. Насоките в рамките на годишния обзор на растежа са били до голяма степен отразени в националните мерки. Определените национални цели показват, че има значителна степен на ангажираност за постигане на целите на стратегията „Европа 2020“[7].При все това Комисията е загрижена, тъй като всички тези ангажименти не биха гарантирали, че ЕС ще постигне своите основни цели до 2020 г. Въз основа на националните ангажименти ЕС е на път да постигне своите цели относно намалението на емисиите, относно възобновяемата енергия и относно ранното отпадане от училище. Необходими са допълнителни усилия за постигане на целите в областите на заетостта, научноизследователската и развойната дейност (НИРД), енергийната ефективност, висшето образование и бедността.В периода 2011—2012 г. държавите-членки са изправени пред мащабни предизвикателства в особено труден контекст. Възможностите за фискални мерки са много ограничени и е налице недоволство сред гражданите в редица държави-членки, тъй като въздействието на кризата се чувства в значителна степен. Под натиска на събитията обаче много от промените, необходими за преодоляване на структурните слабости, които често са били отлагани с години, понастоящем се обмислят или се извършват. Това е най-очевидно в държавите-членки, които получават помощ от ЕС, от други държави-членки и от МВФ, но се вижда също, макар и в различна степен, във всички национални програми.В своята оценка Комисията отчита разнообразието на реформите, вече започнати от държавите-членки, и признава, че не съществува решение от типа „една разпоредба е подходяща за всички“ и „магическа формула“: не всичко трябва или може да бъде направено наведнъж. При все това, като има предвид сериозността на ситуацията и взаимозависимостта на нашите икономики, Комисията препоръчва действия на национално ниво в следните области, посочени в годишния обзор на растежа:Предпоставки за растеж-  При 24 държави-членки, които понастоящем се намират в процедура за прекомерен дефицит, и държавен дълг, който все още е на притеснително високи нива, повечето правителства участват сега в по-дългосрочни усилия за фискална консолидация и са изправени пред задачата за съществено преразглеждане на нивата и структурите на разходната и приходната страна в националните си бюджети. Приемането на по-строги фискални рамки в някои държави-членки, включително чрез използването на тавани на разходите и ограничения за равнището на дълга, е положителна стъпка напред. Няколко държави-членки реформират и своята публична администрация и системите си за социално осигуряване с цел по-добре да контролират нивата на разходите. Комисията счита, че е от съществено значение придържането към съгласуваните крайни срокове за корекция на прекомерните дефицити и бързата консолидация, осигуряваща напредък към постигането на средносрочните бюджетни цели, определени от Съвета. В този процес Комисията призовава и за специално внимание относно качеството на публичните разходи и на данъчните структури, за запазване или повишаване на разходите, които благоприятстват растежа, каквито са инвестициите в научни изследвания, разходите за образование и за енергийна ефективност[8].-  Напредъкът в корекцията на макроикономическите дисбаланси, които се появиха през последното десетилетие, е бавен в някои държави-членки; необходими са допълнителни корекции. По-специално, държавите-членки с големи дефицити по текущата сметка, свързани с постоянните загуби на конкурентоспособност и с предишните благоприятни условия за финансиране чрез дълг, трябва да предприемат допълнителни стъпки за да се справят със своите структурни слабости. В някои случаи това може да включва преглед на системите за определяне на заплатите чрез консултации със социалните партньори, за да се гарантира, че заплатите не ограничават конкурентоспособността и ще се изменят в съответствие с растежа на производителността. В други случаи главното предизвикателство е да се продължи със структурните реформи, предназначени за увеличаване на производителността, които същевременно пренасочват икономическата активност към отраслите с висока добавена стойност и отраслите, чиято продукция се изнася . В държавите-членки с излишъци по текущата сметка могат да се наблюдават някои тенденции за компенсиране. Има поле за по-нататъшно засилване на вътрешното търсене, което е главно в мерките за осигуряване на заетост на повече хора и за отваряне на пазарите на услуги и на мрежовите пазари.-  Капацитетът на банковия сектор да работи още по-ефективно за икономиката продължава да бъде област, предизвикваща загриженост в редица държави-членки. Резултатите от новите тестове за устойчивост на банките, които ще бъдат публикувани скоро, трябва да бъдат веднага последвани от мерки, с които да се преодолеят оставащите слабости. Освен продължаващия основен регулаторен преглед на ниво ЕС Комисията препоръчва редица реформи, имащи за цел модернизацията на управлението и функционирането на някои национални системи. Няколко държави-членки трябва също да обмислят въвеждането на по-строга нормативна уредба за ипотечните кредити с оглед предотвратяването на „балон“ в жилищния сектор и намаляване на свръхзадлъжнялостта на частните домакинства.Мобилизиране на пазара на труда, създаване на възможности за работа-  Повечето държави-членки започнаха да реформират своите пенсионни системи, както като начин за ограничаване на бъдещите разходи, свързани със застаряването на тяхното население, така и за създаване на допълнителни стимули за по-дълъг трудов живот. Увеличаването на законоустановената възраст за пенсиониране и обвързването ѝ с очакваната продължителност на живота остават приоритетни, а създаването на автоматични или базирани на формула зависимости между възрастта за пенсиониране и очакваната продължителност на живота може да бъде ефикасен инструмент. Постепенното отменяне на схемите за ранно пенсиониране и увеличаването на пригодността за заетост на работниците на възраст над 50 години са необходима част от мерките. Като се има предвид въздействието на финансовата криза върху частните пенсионни фондове, държавите-членки с двустълбова или тристълбова система трябва да гарантират самостоятелната жизнеспособност на всеки един от стълбовете. В някои държави-членки адекватността на нивото на пенсиите за постигане на приличен стандарт на живот за възрастните хора е проблем или може да стане такъв.-  В няколко държави-членки кризата е довела до драстично увеличение на безработицата, понякога в съчетание с рязък спад в нивата на заетост, а най-уязвимите често са най-засегнати. Рисковете за определени хора да останат в бездействие или да бъдат изолирани от обществото могат да се материализират, ако не бъдат предотвратени или преодолени. Поради това от съществено значение са ефективните мерки за подпомагане и ефективните услуги по заетостта, за да се помогне на безработните да намерят работа и да продължат да развиват своите умения. Ситуацията с хората, изпаднали в бедност, и други особено уязвими групи също изисква специално внимание.-  Няколко държави-членки следва да бъдат по-инициативни при подобряването на ефективността на образованието и възможностите за учене през целия живот, едновременно като начин за увеличаване на пригодността за работа и за развитие на човешкия капитал. В някои държави-членки са необходими особени усилия, за да се разреши проблемът с ранното отпадане от училище и за да се осигурят места за професионално стажуване и за професионално обучение. Препоръчват се също целенасочени действия за справяне с високите нива на безработица сред младите хора. В много държави-членки се наблюдава бързо стареене на работната сила и връщането към растеж създава перспектива за нарастващи затруднения във връзка с уменията на работниците: поради това постигането на съответствие между резултатите от обучението и образованието и потребностите на пазара на труда е приоритет.-  Някои държави-членки все още страдат от сегментирането на трудовия пазар поради различните видове договори и трябва да преминат решително към по-ефективно и справедливо съчетание на гъвкавост и сигурност в разпоредбите за трудовите правоотношения („гъвкава сигурност“), включително чрез коригиране на законодателството за защита на трудовата заетост, така че да се стимулира създаването на работни места, участието на пазара на труда, мобилността между различните сектори и натрупването на човешки капитал.-  Досега е било отделяно недостатъчно внимание на намаляването на данъчната тежест върху труда, по-специално за работниците с ниско заплащане и ниска квалификация. В контекста на фискалната консолидация много държави-членки ще трябва да преразгледат както данъчната, така и разходната страна на националните бюджети. По принцип се препоръчва да се премести тежестта на данъчното облагане от труда към потреблението и/или да се подкрепят целите в областта на екологията. Необходими са също допълнителни действия за премахване на социалните и данъчните пречки пред лицата с втори източник на доход да бъдат или да станат част от работната сила. Като приоритети в този контекст се препоръчва преразглеждане на данъчната система и системата на социалните плащания, подобряване на предлаганите услуги по грижа за децата и разрешаване на по-гъвкави форми на заетост.Ускоряване на растежа-  Няколко държави-членки са отбелязани като изоставащи с прилагането на Директивата за услугите[9], забавяйки излишно динамиката на сектора на услугите. Препоръчват се редица конкретни стъпки, така че тези държави да могат да се възползват от потенциала на единния пазар за увеличаване на растежа и за създаване на работни места, по-специално чрез премахване на неоправданите бариери за навлизане на пазара или чрез допълнително отваряне на сектора на професионалните услуги чрез премахване на квотите и изискванията за членство в професионално сдружение, като се насърчава по-голяма конкуренция в мрежовите индустрии и се използват по-стратегически големите суми, инвестирани чрез обществените поръчки.-  Като част от своите стратегии за бюджетна консолидация държавите-членки трябва да обмислят как да се даде приоритет на разходите за научни изследвания и образование и за ключовите инфраструктури, които са необходими за поддържане на растеж, като същевременно да се повиши максимално качеството на разходите и ефикасността на услугите.-  Съществува необходимост от подобряване на достъпа до финансиране за иновативни предприятия, по-специално чрез осигуряване на рисково финансиране за МСП, и от подпомагане на МСП, като се съсредоточим върху условията за започване на дейност, например чрез опростяване на процедурите за издаване на лицензи и разрешения, намаляване на времето и разходите за тяхното предоставяне, както и подобряване на защитата на инвеститорите.-  Особено ударение се поставя върху необходимостта за редица държави-членки да насърчават постигането на по-висока енергийна ефективност. Това не само ще подкрепи енергийната сигурност и ще подпомогне борбата с изменението на климата, но също ще насърчи разпространението на иновативни технологии и ще увеличи създаването на работни места, изискващи висока квалификация.-  Редица държави-членки трябва да предприемат стъпки за намаляване на административната тежест върху дружествата и за увеличаване на капацитета и ефективността на публичните администрации и на съдебната система. В няколко случая са необходими спешни действия за модернизиране на стопанската среда чрез намаление на бюрокрацията и увеличаване на прозрачността в обществените поръчки. На някои държави-членки беше също така препоръчано да използват по-добре средствата от ЕС.Кутия 2. Пактът „Евро плюс“: равносметка за първите ангажиментиПактът „Евро плюс“ беше съгласуван през март 2011 г. от правителствените ръководители на държавите от еврозоната и към него се присъединиха България, Дания, Латвия, Литва, Полша и Румъния. Целта на пакта е да се засили икономическият „стълб“ на паричния съюз, да се постигне ново качество на координацията на икономическата политика, да се повиши конкурентоспособността, като по този начин се постигне по-висока степен на конвергенция. Пактът е съсредоточен предимно върху области, които попадат извън националните компетенции и са от ключово значение за увеличаване на конкурентоспособността и избягване на вредни дисбаланси. Целта му е да се осигури специално допълнително усилие, включително конкретни ангажименти и действия, които са по-амбициозни, отколкото тези, които вече са съгласувани в рамката на ЕС, и са придружени с график за изпълнение. Тези нови ангажименти ще бъдат включени в НПР и ПСК и ще бъдат част от редовната надзорна рамка на ЕСПо-голямата част от 23-те участници са представили ангажименти — над 100 отделни мерки общо, свързани с повечето или всичките четири области, обхванати от пакта: за насърчаване на конкурентоспособността, за насърчаване на заетостта, за принос към устойчивостта на публичните финанси и за повишаване на финансовата стабилност.Амбициозността и прецизността на тези поети задължения обаче са различни за отделните държави:- Петима членове на пакта още не са съобщили своите ангажименти[10].- Ангажиментите по принцип са съсредоточени върху ускоряването на реформите за повишаването на конкурентоспособността, например в мрежовите индустрии и в сектора на услугите . Много от тях са свързани с действия по заетостта, които са съсредоточени върху подобряване на резултатите от образованието и съответните умения. Други включват мерки за финансова консолидация, например чрез въвеждане на разпоредби за по-стриктна финансова дисциплина в националното законодателство. В по-малка степен ангажиментите се отнасят до повишаване на финансовата стабилност, в частност чрез засилване на националния надзор върху участниците на финансовия пазар. Аспектите, свързани с практическата координация на данъчната политика, под формата на обмен на най-добри практики, избягване на вредни практики и предложения за борба с измамите и с неплащането на данъци, също биха получили повече внимание в бъдеще.- Някои от членовете се ангажират с измерими инициативи, напр. да въведат конкретни законодателни разпоредби или програми, включително да посочат финансовите им параметри, докато други поемат по-общи ангажименти за намаляване на безработицата при нискоквалифицираните работници, за поддържане на ниско данъчно бреме, за подобряване на стопанската среда чрез намаляване на бюрокрацията или за изпълнение на директивите на ЕС.- Дори когато са поети конкретни ангажименти, повечето от тях изглежда са свързани повече с текущи законодателни проекти, отколкото с напредничави проекти за реформи, започнати като реакция на сключването на пакта. Досега никой от ангажиментите не изглежда да отразява съсредоточаването върху добрите практики и равняването по най-добрите в рамките на Европа и спрямо други стратегически партньори, както е заложено в пакта.Оценката на Комисията за ангажиментите е отразена в нейните препоръки. В много случаи се отправя конкретна препоръка в области, които са по-общо описани в ангажиментите, поети по пакта, например в области като пенсионната реформа, данъчното облагане на труда и подобряването на уменията.Предстоящи стъпкиКомисията приканва Европейския съвет да утвърди нейните препоръки на срещата си през юни 2011 г., преди те официално да бъдат приети от Съвета.На равнище ЕС ще продължи работата в рамките на европейския семестър:-  Законодателят следва да приеме нов законодателен пакет от мерки за предотвратяване и коригиране на дисбалансите и за укрепването на Пакта за стабилност и растеж. Това ще засили нашите колективни инструменти за оценка на ситуацията и за осигуряване на адекватни последващи действия.-  В светлината на специфичните за всяка страна препоръки различните състави на Съвета трябва да проучат националните политики и резултати в своите области, да извършат мониторинг на изпълнението и партньорски проверки по конкретни теми, за да насърчат обмена на информация за интересни практики.-  В съответствие със специфичните препоръки, адресирани до нейните членовете, Еврогрупата следва да засили своята координация в областта на политиката, като се обръща особено внимание на идентифицирането и предотвратяването на дисбаланси. Тя също така трябва да извършва мониторинг на прилагането на препоръките.-  Както е посочено в пакта „Евро плюс“, ръководителите на правителствата на участващите държави-членки ще наблюдават изпълнението на ангажиментите в политически аспект. В светлината на оценката на Комисията за първоначалния опит с пакта участващите държави-членки трябва да направят своите ангажименти по-конкретни, измерими и обвързани с график за изпълнение, така че да може да се извършва мониторинг на напредъка. Тези ангажименти трябва да бъдат включени при изготвянето и изпълнението на националните програми за реформи и програмите за стабилност или за конвергенция.-  На Европейския парламент трябва да се даде възможността да проучи напредъка по основните елементи на стратегията „Европа 2020“ и да представи своите гледища по следващия годишен обзор на растежа. Европейският икономически и социален комитет и Комитетът на регионите също трябва да играят роля в този аспект.-  Комисията ще направи равносметка на напредъка в прилагането на специфичните за всяка страна препоръки, първо на ниво ЕС в своя следващ годишен обзор на растежа през януари 2012 г. и след това за всяка държава-членка в своите насоки, които ще бъдат приети през следващата година. Тя ще продължи да подкрепя усилията на държавите-членки чрез действия на ниво ЕС за прилагане на водещите инициативи на стратегията „Европа 2020“ и чрез интензифициране на усилията за отключване на потенциала на единния пазар, включително чрез Акта за единния пазар.Приключването на първия европейски семестър ще отбележи откриването на „национален семестър“: през втория семестър на настоящата година държавите-членки ще трябва да обсъдят и инкорпорират европейските насоки в своите бюджети за 2012 г. и в националните процеси на вземане на решения, също с оглед на подготовката на следващите национални програми, предвидени за пролетта на 2012 г.Докато някои държави-членки може да са избрали предпазливи цели и мерки през тази първа година в светлината на настоящите трудности, през идните години ще бъдат необходими допълнителни усилия, за да се гарантира, че ЕС инвестира в достатъчна степен в интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж. Държавите-членки трябва да направят повече за защита на разходите за научни изследвания и образование и за инфраструктура от ключово значение. Те трябва да открият повече възможности в сектора на услугите, в т.ч. чрез премахване на пречките пред създаването на работни места и пред конкуренцията в ключовите мрежови индустрии и чрез бързи решения относно мерките, предложени в Акта за единния пазар. Повечето държави-членки биха могли да направят повече за подобряване на стопанската среда чрез по-добро регулиране, по-малко възлагане на допълнителни задължения извън предвидените в директивите и подобряване на достъпа на МСП до финансиране. Мерките за прилагане на принципа за „гъвкава сигурност“ и за адаптиране на уменията съобразно потребностите на трудовия пазар трябва да бъдат продължени.В усилията си за фискална консолидация и структурни реформи държавите-членки трябва да потърсят начини за справяне със социалното въздействие на промените, които се извършват в момента. В стратегията „Европа 2020“ ЕС избра да има цел относно социалното приобщаване, като стремежът е да се извадят 20 млн.души от бедността и социалната изолация до 2020 г. Наблюдаваните тенденции в много страни изрично показват нарастващ риск от бедност и маргинализация, освен ако бъдат взети мерки за тяхното преодоляване. Въз основа на мерките, описани в националните програми, държавите-членки трябва да направят повече за постигането на тази цел.За да осигурят легитимността и ефективността на новото икономическо управление в ЕС, държавите-членки трябва да определят най-добрите начини за включване на националните парламенти, както и органите на поднационално ниво и други заинтересовани страни, в разработката и проследяването на изпълнението на своите програми. Комисията е готова да подпомогне и да се включи в националните дискусии като част от това ново, по-силно икономическо управление на ЕС.Необходимо е да използваме набраната инерция за промени вследствие на кризата, за да помогнем на ЕС да стане по-силен и по-подготвен за бъдещето, напълно способен с увереност и успех да се конкурира на световните пазари. Първият европейски семестър е стъпка от ключово значение към постигането на целите на стратегията „Европа 2020“ и отбелязва качествена промяна в координацията и управлението на икономическата политика на ЕС. Чрез интензифициране на мерките на национално равнище и чрез съвместна работа на ниво ЕС ние сме в по-добра позиция, за да постигнем устойчив растеж и да помогнем на нашите граждани да реализират своите надежди за бъдещето.[1] Гърция, Ирландия, Латвия, Португалия и Румъния.[2] Стратегията включва пет основни цели, които трябва да бъдат изпълнени от ЕС до 2020 г.: равнището на заетостта да се увеличи до 75 %, нивото на инвестициите в областта на научноизследователската и развойната дейност (НИРД) да се повиши до 3 % от БВП, да се постигнат целите в областта на енергетиката и промяната на климата („20 20 20“), да се увеличи делът на населението с висше образование или с еквивалентна степен на образование до поне 40 % и се намали делът на преждевременно отпадналите от училище деца до по-малко от 10 %, като се насърчи социалното приобщаване чрез премахването на риска от бедност и социална изолация за най-малко 20 милиона души.[3] България, Дания, Латвия, Литва, Полша и Румъния.[4] „Годишен обзор на растежа за 2011 г.: напредване с изчерпателния отговор на ЕС на кризата“, COM(2011) 11, 12.1.2011 г., включващ проекта на съвместния доклад за заетостта.[5] Португалия и Гърция не представиха формално програми за стабилност. Приоритетите на техните политики ще бъдат редовно дискутирани в контекста на последващите действия по програмите за подпомагане.[6] Комисията предложи серия от инициативи на равнище ЕС („водещи инициативи на стратегията „Европа 2020“), за да подкрепи постигането на целите на „Европа 2020“: „Програма в областта на цифровите технологии“, „Съюз за иновации“, „Нова индустриална политика“, „Младежта в движение“, „Програма за нови умения и работни места“, „Платформа срещу бедността“, „Ефективно използване на ресурсите“. Тя също така предложи няколко ключови действия, за да се използва потенциалът на европейския единен пазар под формата на нов „Акт за единния пазар“.[7] С изключение на Обединеното кралство, което представи качествени цели в редица области, и Люксембург, който наскоро оттегли своята цел относно бедността.[8] Което включва премахването на субсидиите, водещи до вреди за околната среда.[9] Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно услугите на вътрешния пазар.[10] Гърция, Латвия, Португалия, Словения и Финландия.


title: Предложение за препоръка на Европейския парламент до Съвета за прилагане на последователна политика спрямо режимите, срещу които ЕС прилага ограничителни мерки, когато техните ръководители преследват своите лични и търговски интереси в рамките на ЕС Препоръка на Европейския парламент до Съвета от 2 февруари 2012 г. относно последователна политика по отношение на авторитарните режими, спрямо които ЕС прилага ограничителни мерки, когато техните ръководители упражняват своите лични и търговски интереси в рамките на ЕС (2011/2187(INI))

text:
               20.8.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               CE 239/11

         Четвъртък, 2 февруари 2012 г.Предложение за препоръка на Европейския парламент до Съвета за прилагане на последователна политика спрямо режимите, срещу които ЕС прилага ограничителни мерки, когато техните ръководители преследват своите лични и търговски интереси в рамките на ЕС
   P7_TA(2012)0018
   Препоръка на Европейския парламент до Съвета от 2 февруари 2012 г. относно последователна политика по отношение на авторитарните режими, спрямо които ЕС прилага ограничителни мерки, когато техните ръководители упражняват своите лични и търговски интереси в рамките на ЕС (2011/2187(INI))
   2013/C 239 E/02

      Европейският парламент,

               —

               като взе предвид предложението за препоръка до Съвета, внесено от Graham Watson от името на групата ALDE, относно последователна политика по отношение на авторитарните режими, спрямо които ЕС прилага ограничителни мерки, когато те упражняват своите лични и търговски интереси в рамките на ЕС (B7-0235/2011),

               —

               като взе предвид Хартата на ООН и по-конкретно членове 1 и 25, както и членове 39 и 41 от Глава VII,

               —

               като взе предвид конвенциите на ООН относно правата на човека и факултативните протоколи,

               —

               като взе предвид Международния пакт за граждански и политически права и двата факултативни протокола,

               —

               като взе предвид Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (Европейска конвенция за правата на човека),

               —

               като взе предвид Резолюция № 1674 на Съвета за сигурност на ООН от 28 април 2006 г., която препотвърждава разпоредбите на заключителния документ от Световната среща на високо равнище през 2005 г. относно отговорността за защита на населението от геноцид, военни престъпления, етнически прочиствания и престъпления срещу човечеството,

               —

               като взе предвид Хартата на основните права на Европейския съюз,

               —

               като взе предвид Европейската стратегия за сигурност (ЕСС), озаглавена „Сигурна Европа в един по-добър свят“, приета от Европейския съвет на 12 декември 2003 г.,

               —

               като взе предвид Резолюция 1267 (1999) относно ситуацията в Афганистан и Резолюция 1371 (2001) относно ситуацията в бивша югославска република Македония на Съвета за сигурност на ООН („Съвета за сигурност“),

               —

               като взе предвид член 21, параграф 2, и членове 22 и 36 от Договора за Европейския съюз (ДЕС),

               —

               като взе предвид член 215 от Договора за функционирането на Европейския съюз,

               —

               като взе предвид Рамково решение 2003/577/ПВР на Съвета от 22 юли 2003 година за изпълнение в Европейския съюз на решения за обезпечаване на имущество или доказателства (1),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Създаване на състав „Санкции“ на работната група на съветниците по външни отношения (RELEX/Санкции)“ от 22 януари 2004 г. (5603/2004),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Основни принципи за използването на ограничителни мерки (санкции)“ от 7 юни 2004 г. (10198/1/2004),

               —

               като взе предвид решението на Съда на Европейските общности по делото Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (ECR 11-3533 (2005)),

               —

               като взе предвид Рамково решение 2006/783/ПВР на Съвета от 6 октомври 2006 г. за прилагане на принципа за взаимно признаване на решения за конфискация (2),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Най-добрите практики на ЕС за ефективно прилагане на ограничителни мерки“, от 9 юли 2007 г. (11679/2007),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Прилагане на Обща позиция 2001/931/ОВППС“, от 21 юли 2007 г. (10826/1/2007),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Актуализиране на най-добрите практики на ЕС за ефективно прилагане на ограничителни мерки“, от 24 април 2008 г. (08666/1/2008),

               —

               като взе предвид Обща позиция 2009/67/ОВППС на Съвета от 26 януари 2009 година за актуализиране на Обща позиция 2001/931/ОВППС за прилагането на специални мерки за борба с тероризма и за отмяна на Обща позиция 2008/586/ОВППС (3),

               —

               като взе предвид документа на Съвета, озаглавен „Насоки за прилагане и оценка на ограничителни мерки (санкции) в рамките на общата външна политика и политиката на сигурност на ЕС“, последно преразгледан на 15 декември 2009 г. (17464/2009),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 4 септември 2008 г. относно оценката на санкциите, налагани от ЕС като част от неговите действия и политики в областта на правата на човека (4),

               —

               като взе предвид Директива 2005/60/ЕО за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (5),

               —

               като взе предвид ресурсите, предназначени за външната политика на държавите членки,

               —

               като взе предвид член 121, параграф 3 от своя правилник,

               —

               като взе предвид доклада на комисията по външни работи (A7-0007/2012),

         Общи забележки относно подхода на ЕС към авторитарните лидери

               А.

               като има предвид, че новият член 21 от ДЕС, създаден посредством член 1, параграф 24 от Договора от Лисабон, приема, че дейността на Съюза се ръководи от „демокрацията, правовата държава, универсалността и неделимостта на правата на човека и на основните свободи, зачитането на човешкото достойнство, принципите на равенство и солидарност и зачитането на принципите на Устава на Организацията на обединените нации и на международното право“;

               Б.

               като има предвид, че санкциите се прилагат с цел постигане на целите на ОВППС, установени в член 21 от ДЕС, които включват насърчаване на световния мир и сигурност, зачитането на правата на човека, основните свободи, правовата държава и утвърждаването на демокрацията и доброто управление;

               В.

               като има предвид, че в рамките на ОВППС санкциите или ограничителните мерки се разглеждат като принудителни мерки, при които не се прилага сила, като например оръжейно ембарго, търговски санкции, финансови и икономически санкции, запор на активи, забрана за извършване на полети, ограничение за достъп, дипломатически санкции, бойкот на спортни и културни събития и прекратяване на сътрудничеството с дадена трета държава;

               Г.

               като има предвид, че прилагането на санкции и ограничителни мерки е ефективно единствено ако представлява част от всеобхватна и съгласувана стратегия на ЕС и на държавите членки относно правата на човека;

               Д.

               като има предвид, че „целеви санкции“ съществуват под формата на индивидуални санкции, селективни икономически мерки и дипломатически мерки като визови забрани, замразяване на активи, ембарго върху износа или вноса на специфични стоки, забрана за извършване на полети, забрани за инвестиции или ограничаване на официалните контакти;

               Е.

               като има предвид, че неразбирателството между държавите членки често води до непоследователно прилагане на ограничителните мерки, което нанася вреди на доверието в ЕС и има пагубно влияние върху ефикасността на тези мерки;

               Ж.

               като има предвид, че ЕС често е прилагал своята политика на санкции непоследователно, като е третирал трети държави със сходни показатели относно зачитането на правата на човека и сходни демократични характеристики по различен начин, и по този начин е предизвикал критики за прилагане на двойни стандарти;

               З.

               като има предвид, че напредъкът в информационните технологии прави националните граници все по-маловажни и по този начин в един глобализиран свят намалява способността за изолиране на дадена държава или на нейния елит;

               И.

               като има предвид, че в повечето случаи държавите, подложени на санкции, са също така тези, които са останали най-изолирани от международната система и чиито общества биха се възползвали най-много от засилено международно представяне в името на промяната; като има предвид, че все пак в някои случаи ограничителните мерки, особено срещу конкретни лица, могат да имат разубеждаващ и психологически ефект;

               Й.

               като има предвид, че решения на ЕС за налагане на санкции следва да се вземат единствено след цялостна оценка на най-ефикасния начин за постигане на демократична промяна в държавата; като има предвид, че всяко решение следва да се придружава от съответната обосновка;

               К.

               като има предвид, че за много авторитарни лидери и свързани с тях лица Европейският съюз представлява привлекателна възможност за инвестиции, собственост и банкови услуги и здравни услуги, както и пространство, в което могат да се наслаждават на свободата на пътуват и да харчат богатството си, често придобито със съмнителни средства;

               Л.

               като има предвид, че възможността авторитарните лидери да превръщат властта си в лично богатство, включително много често чрез незаконното придобиване на държавни активи или личен контрол върху тях, им предоставя стимул и увеличава способността им да узурпират властта, както и да останат на власт; като има предвид, че са необходими допълнителни проучвания с цел свеждане до минимум на всякакви връзки между чуждестранната помощ за развитие или за други цели и обогатяването на авторитарните лидери и тяхното най-близко обкръжение;

               М.

               като има предвид, че без съгласувани действия е трудно да се получи точна информация относно активите, които авторитарните лидери държат в ЕС и че ЕС трябва да продължава да се стреми да получи такава информация;

               Н.

               като има предвид, че лидерите, спрямо които се прилагат санкции, ще бъдат засегнати, ако са подложени лично на натиск под формата на ограничения по отношение на възможността, която имат, да прехвърлят пари, да инвестират финансовите си активи и да имат достъп до тях, ограничения на перспективите за пътуване, както и на достъпа до определени стоки и услуги или дипломатическо представителство;

               О.

               като има предвид, че множеството от международни и регионални участници налага провеждането на диалог и наличието на формални и неформални механизми за провеждане на консултации между тези участници;

               П.

               като има предвид, че основен аспект на ефективната политика спрямо авторитарните режими трябва да бъде балансът между дипломацията, основана на принудителни мерки, в това число ограничителни такива, и ясната комуникация и конструктивни възможности, не налагащи използването на сила, като средствата на ЕС и държавите членки в областта на външната политика дават предпочитание на критичния и постепенен диалог пред изолацията;

               Р.

               като има предвид, че процедурата по преразглеждане, при която санкциите могат да бъдат разширени, облекчени или отменени в отговор на промени в действията на лидерите, които са техен обект, е от критично значение за ефективността на ограничителните мерки и трябва да се провежда строго и при наличието на стратегия;

               С.

               като има предвид, че всички ограничителни мерки трябва да са в съответствие с правата на човека, международното хуманитарно право, правото на справедлив процес, пропорционалност и правото на ефективни средства за правна защита и в никакъв случай на трябва да санкционират най-уязвимите групи на населението в страните, засегнати от тези мерки;

               1.

               Отправя до Съвета следните препоръки:

                     Разработване на по-ясни дефиниции

                           а)

                           да се съставят ясни критерии относно случаите, в които се прилагат ограничителни мерки, целите за подобни мерки, формата на санкциите, които се прилагат, насоки за тяхната периодична оценка, както и процедурата за преразглеждане, която се следва, в консултация с Европейския парламент; да се установят критерии по начин, който повишава последователността и надеждността на санкциите на ЕС, но оставя достатъчна гъвкавост на оперативно равнище, като се дава възможност на Съюза да използва инструмента като ефективно средство в своите външни действия;

                           б)

                           да се определи ясно и изрично към кого да се прилагат санкции в случаи на нефункциониращи държави или недържавни субекти, като се има предвид, че структурите често са неясни;

                           в)

                           санкциите да бъдат включени във всеобхватен политически контекст, в който са установени техните цели в краткосрочен и дългосрочен план за устойчив процес на демократизация;

                           г)

                           да се приеме, че санкциите не са самоцел и прилагането им да се придружава от ясни и постижими целеви показатели за тяхното отменяне;

                           д)

                           системно да се подкрепя дейността на Международния наказателен съд, като се гарантира, че процедурите и решенията му се зачитат надлежно в политиката на ЕС в областта на санкциите;

                           е)

                           да се призоват настоятелно държавите – членки на ЕС да прилагат принципа на универсалната компетентност при разрешаването на проблемите с безнаказаността и престъпленията срещу човечеството с цел подобряване на международната наказателно-правна система;

                     Изграждане на ефикасна политика на санкции

                           ж)

                           да поеме ангажимент за максимално засилване на сътрудничеството и взаимодействието между 27-те държави членки, като настойчиво ги призовава да заемат единна и последователна позиция по въпросите, свързани с осъждането на авторитарни режими, чрез единен интегриран подход на ЕС;

                           з)

                           да признае, че санкциите, които не са координирани на международно равнище, могат да бъдат неефективни и да дават резултати, обратни на декларираните им цели, могат да подкопаят прозрачността, достоверността и последователността на европейската политика на санкции, и могат да укрепят режима, който е обект на санкции, или да намалят относителната свобода на ЕС за преговори с въпросната държава и доверието й в ЕС и неговите държави членки; да гарантира по-добра координация и обмен на информация между държавите членки чрез ясни процедури;

                           и)

                           да прилага съществуващите режими на санкции строго и последователно, като се стреми да избегне прилагането на двойни стандарти и разшири обхвата на санкциите, за да се включат и случаите на нарушаване на основните свободи и по-специално на свободата на религия и на изразяване; да се гарантира, че страните, които са част от ЕИП и страните кандидатки за членство в ЕС прилагат също така ограничителните мерки и обменят съответната информация със Съюза;

                           й)

                           да налага целеви санкции или ограничителни мерки, съразмерни с набелязаните цели, насочени само срещу отговорните елити на репресивните или престъпни режими и отговорните недържавни субекти на нефункциониращите държави, като намалява във възможно най-голяма степен неблагоприятните въздействия на санкциите върху цивилното население, особено върху най-уязвимите лица;

                           к)

                           да гарантира, че чуждестранната помощ за развитие или други цели не се превръща в стимул за обогатяването на авторитарните лидери и тяхното най-близко обкръжение;

                           л)

                           да гарантира, когато е възможно, че политиката на санкции се съпровожда от подкрепа за гражданското общество в съответната страна; да подобри качеството и прозрачността на етапа на докладване, така че предоставената подкрепа да може да бъде адекватно количествено измерена и нейният действителен принос за посрещане на нуждите на гражданското общество да бъде точно оценен;

                           м)

                           да гарантира, че няма двойни стандарти при определянето на ограничителни мерки или санкции и че тези мерки или санкции се прилагат независимо от политически и икономически интереси, както и интереси в сферата на сигурността;

                           н)

                           да гарантира, че ограничителни мерки, които ограничават пазарните дейности на европейски дружества в държави, които са обект на санкции, няма да облагодетелстват конкуренти от трети държави;

                           о)

                           да гарантира, че държавите членки, както и ръководителите на мисии и делегации на ЕС участват активно в процеса на планиране, прилагане, наблюдение и оценка на ограничителните мерки и техните последици на място чрез предоставяне на информация за оценка на въздействието, което придава съществено значение на присъствието на ЕС на място; да гарантира, че съответната информация се предоставя бързо на Европейския парламент;

                           п)

                           да гарантира, че в страните, на които са наложени ограничителни мерки, основните участници, защитаващи демокрацията и правата на човека, са тясно ангажирани в процеса на изготвяне, прилагани и оценка на ограничителните мерки;

                           р)

                           да ангажира съществуващите в рамките на ЕСВД и Комисията структури да извършват задълбочен анализ на положението на икономическата и обществената структура на въпросната държава, преди и след приемането на санкции, като по този начин изследва преките и косвените последици на всички специфични мерки върху политическата и социално-икономическата обстановка във въпросното общество, както и като взема предвид тяхното въздействие върху бизнес елити, групи на гражданското общество, политическата опозиция и дори реформаторски ориентирани елементи в рамките на правителството;

                           с)

                           да ангажира състав „Санкции“ на работната група на съветниците по външни отношения (RELEX/Санкции) да изпълни мандата си да извърши проучване относно приемането на санкции, да извърши оценка на съществуващите такива и разработи най-добри практики по отношение на прилагането и изпълнението на ограничителни мерки, както и да докладва редовно до Съвета и Европейския парламент относно своите констатации;

                           т)

                           да ангажира правните служби на ЕС и други компетентни служби да предоставят на Съвета консултации относно необходимите предпазни мерки за предотвратяване на заобикалянето на санкциите от страна на лицата, включени в списъци;

                           у)

                           да ангажира ЕСВД и Комисията да възприемат по-интегриран подход, при който се споделят опит и познания при изготвянето, прилагането и прегледа на санкции;

                           ф)

                           да ангажира Съвета и Комисията да отделят достатъчно време и ресурси и да наемат национални експерти и персонал с широки познания, специализиращи в областта на правата на човека, за анализа, предхождащ определянето на санкции, и при оценката на ефективността на санкциите;

                           х)

                           да ангажира Комисията и държавите членки да координират действията си при прилагане на оръжейно ембарго, което е от компетенциите на държавите членки;

                           ц)

                           да ангажира Комисията и държавите членки да докладват ежегодно относно прилагането на санкциите и тяхната ефективност;

                           ч)

                           да призове Франция и Великобритания и всяка държава-членка на ЕС, която е непостоянен член на Съвета за сигурност на ООН, да осигурят строгото и щателно прилагане на резолюциите на Съвета за сигурност на ООН;

                           ш)

                           да обмисли, където е приложимо, задействане на клаузи относно „съществени елементи“ в двустранната търговия, които да позволят на ЕС да налага санкции за нарушаване на правата на човека и демократичните принципи, и да се ангажира с последователна европейска външна политика с цел подпомагане на мерките по отношение на авторитарните режими;

                     Ангажиране с последователна политика в границите на ЕС

                           щ)

                           да ангажира държавите-членки на ЕС да декларират случаите, в които лица от списъка за налагане на санкции притежават материални и финансови активи, държани в рамките на техните граници, както и приблизителната стойност и местоположение на активите; да призове държавите-членки на ЕС да си сътрудничат при обмена на съответна информация, например чрез съществуващите Служби за възстановяване на активи и Мрежата Камден на агенциите за възстановяване на активи (CARIN); да засили сътрудничеството между държавите-членки на ЕС при набелязването и конфискуването на тези активи;

                           аа)

                           да ангажира всички държави-членки на ЕС да гарантират строгото прилагане на целевите финансови санкции или ограничителни мерки, като:

                                       —

                                       разширяване на приложното поле на Директива 2005/60/ЕО за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм, така че да обхване по задължителен начин всички опити за откриване на сметки или депозиране на пари от диктатори, които са обект на санкции, и физически и юридически лица, свързани с тях, тъй като тези пари са резултат от престъпна дейност, кражби и незаконно присвояване, както и проучване на възможности за други превантивни механизми за ограничаване на притока на незаконно присвоени държавни средства или активи към финансови институции в ЕС;

                                       —

                                       отказ на заеми, затягане на мерките, насочени към изплащането на заеми и замразяване на депозити, с цел да се гарантира на практика, че мерките отказват на набелязаните лица и субекти всякакъв достъп до финансовите услуги в юрисдикцията на ЕС;

                           аб)

                           да гарантира, че ограничаващите икономически и финансови мерки, в това число целевите финансови санкции, се прилагат от всички лица и субекти, осъществяващи дейност в рамките на Съюза, в това число граждани на трети държави, както и граждани на Съюза или стопански субекти, осъществяващи дейност извън границите на Съюза, но регистрирани или учредени съгласно законодателството на дадена държава-членка на Съюза;

                           ав)

                           да гарантира, че на лидерите, които са обект на санкции, и на физическите и юридически лица и субекти, очевидно свързани с тях, е строго забранено да притежават активи и собственост в рамките на ЕС;

                           аг)

                           да ангажира държавите-членки на ЕС да забранят на училища и университети, мозъчни тръстове и други академични институции да получават финансиране, безвъзмездни средства или дарения от лидери, които са обект на санкции, и физически и юридически лица, свързани с тях, и да установят прозрачност на тяхното частно финансиране;

                           ад)

                           да ангажира държавите-членки на ЕС да попречат на спортни сдружения (включително футболни клубове) и благотворителни организации да получават финансиране, безвъзмездни средства или дарения от лидери, които са обект на санкции, и физически и юридически лица, свързани с тях;

                           ае)

                           да ангажира ЕС и държавите-членки на ЕС да се придържат строго към забраните за пътуване, които не допускат лица, които са обект на санкции, да пътуват в рамките на ЕС за всяка цел, различна от хуманитарната;

                           аж)

                           да ангажират държавите-членки на ЕС активно да разследват и, където е приложимо, да преследват физически или юридически лица в Европа, съдействали на лидери, които са обект на санкции, и лица, свързани с тях, да заобикалят или избягват санкциите, които са им наложени по законен ред;

                     Популяризиране

                           аз)

                           да ангажира ЕС да гради международна подкрепа и коалиции за своите политики, особено с влиятелни в съответния регион действащи полицаи с международни организации, и напълно да приобщи Европейския парламент към процеса;

                           аи)

                           да ангажира ЕС да укрепи легитимността и да гради широка обществена и политическа подкрепа за своите политики, включително ограничителните мерки и санкции на равнище ЕС и на международно равнище, особено в страните, чиито режими са обект на санкции, и напълно да приобщи Европейския парламент към процеса;

                           ай)

                           да прикани настоятелно ЕС в случаите, когато Съветът за сигурност на ООН не е приложил санкции или ограничителни мерки, да сътрудничи с държавите, които прилагат санкции, да обменя информация и да координира мерките с оглед гарантиране на възможно най-голямо въздействие на международно равнище и постигане на възможно най-голяма ефективност на прилагането на санкциите на Общността;

                           ак)

                           да ангажира върховния представител/заместник-председател, ръководителите на мисии и ЕСВД да съобщават изрично на лидерите, които са обект на санкции, какво се изисква от тях, както и да поставят точни и постижими цели за стимулиране на положителна промяна и да предлагат подходящо техническо съдействие;

                           ал)

                           да ангажира държавите членки да споделят, доколкото е възможно от правна гледна точка, информация относно лицата, включени в списъци, с други държави, съответни органи на ЕС и международни организации;

                           ам)

                           да ангажира държавите членки да осигурят разумна степен на обществен достъп до информацията относно националните мерки по отношение на прилаганите ограничителни мерки;

                           ан)

                           да ангажира Съвета да се консултира напълно с Европейския парламент в процеса на преглед на санкциите и да търси неговия принос за политическите насоки и определянето на рамка за политиката на санкции на ЕС в по-широк смисъл;

                           ао)

                           да припомни, че дипломацията на принудата трябва да бъде съчетана и с положителни мерки, като помощ за развитие, устойчиво икономическо сътрудничество и подкрепа за гражданското общество;

                           ап)

                           да придружи санкциите и тяхната оценка с мерки, основаващи се на сътрудничество и диалог с организации на гражданското общество и населението на страните, които са обект на санкции, с цел развиване или укрепване на култура на зачитане на демокрацията и правата на човека в съответната страна;

                           ар)

                           да положи усилия за мобилизирането на замразени и конфискувани активи, с цел те да бъдат върнати възможно най-скоро в съответните страни в полза на населението;

                     *
               * *

               2.

               Възлага на своя председател да предаде настоящата препоръка на Съвета и, за сведение, на Комисията и ЕСВД.

      (1)  ОВ L 196, 2.8.2003 г., стр. 45.

      (2)  ОВ L 328, 24.11.2006 г., стр. 59.

      (3)  ОВ L 23, 27.1.2009 г., стр. 37.

      (4)  ОВ С 295 Е, 4.12.2009 г., стр.49.

      (5)  ОВ L 309, 25.11.2005 г., стр. 15.


title: Европейски фонд за демокрация Препоръка на Европейския парламент от 29 март 2012 г. до Съвета относно механизмите за възможното създаване на Европейски фонд за демокрация (2011/2245(INI))

text:
               6.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               CE 257/13

         Четвъртък, 29 март 2012 г.Европейски фонд за демокрация
   P7_TA(2012)0113
   Препоръка на Европейския парламент от 29 март 2012 г. до Съвета относно механизмите за възможното създаване на Европейски фонд за демокрация (2011/2245(INI))
   2013/C 257 E/03

      Европейският парламент,

               —

               като взе предвид предложението за препоръка до Съвета, внесено от Alexander Graf Lambsdorff от името на групата ALDE относно механизмите за възможното създаване на Европейски фонд за демокрация (B7-0391/2011),

               —

               като взе предвид резолюцията си от 7 юли 2011 г. относно външните политики на ЕС в полза на демократизацията (1),

               —

               като взе предвид членове 2, 6, 8 и 21 от Договора за Европейския съюз,

               —

               като взе предвид резолюцията си от 14 декември 2011 г. относно преразглеждането на Европейската политика за съседство (2), и по-специално параграф 10 от нея,

               —

               като взе предвид своите резолюции от 7 април 2011 г. относно прегледа на Европейската политика за съседство – Източно измерение (3) и от относно прегледа на Европейската политика за съседство - Южно измерение (4),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 16 декември 2010 г. относно годишния доклад за 2009 г. за правата на човека по света и политиката на Европейския съюз в тази област (5),

               —

               като взе предвид своята резолюция от 25 април 2002 г. относно съобщението на Комисията до Съвета и до Европейския парламент относно ролята на Европейския съюз за насърчаване на правата на човека и процеса на демократизация в трети страни (6),

               —

               като взе предвид Регламент (ЕО) № 1889/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. за установяване на финансов инструмент за насърчаване на демокрацията и правата на човека по света (7),

               —

               като взе предвид споразуменията, сключени между ЕС и трети страни, и клаузите относно правата на човека и демокрацията, съдържащи се в тях,

               —

               като взе предвид заключенията на Съвета от 18 май 2009 г. относно подкрепата за демократично управление – към подобрена рамка на ЕС,

               —

               като взе предвид три серии заключения на Съвета: заключенията от 22 октомври 2009 г. относно подкрепата за демокрацията във външните отношения на ЕС, заключенията от 13 декември 2010 г., съдържащи доклад за осъществения напредък през 2010 г. и списък с пилотни страни и заключенията от 20 юни 2011 г. относно европейската политика за съседство,

               —

               като взе предвид съвместното съобщение на Комисията и на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност от 25 май 2011 г. относно „Нов отговор на промените в съседните държави“ (COM(2011)0303),

               —

               като взе предвид съвместното съобщение на Комисията, озаглавено „Партньорство за демокрация и споделен просперитет с Южното Средиземноморие“ (COM(2011)0200),

               —

               като взе предвид заключенията на Съвета по външни работи относно европейската политика за съседство, приети на 20 юни 2011 г. на неговото 3101-во заседание,

               —

               като взе предвид заключенията на Съвета по външни работи относно Европейската фондация за демокрация, приети на 1 декември 2011 г., на неговото 3130-во заседание,

               —

               като взе предвид тематичните и географски финансови инструменти на Комисията относно демократизацията и правата на човека (като Европейският инструмент за демокрация и права на човека (ЕИДПЧ), Европейската инициатива за съседство и партньорство (ЕИСП) и др.,

               —

               като взе предвид писмото за подкрепа за създаването на ЕФД до председателя на ЕП Jerzy Buzek и ВП/ЗП Catherine Ashton от 25 ноември 2011 г.,

               —

               като взе предвид член 121, параграф 3 и член 97 от своя правилник,

               —

               като взе предвид доклада на комисията по външни работи и становището на комисията по развитие (A7-0061/2012),

               A.

               като има предвид, че Договорите на ЕС утвърждават всеобщите права на човека и демокрацията като основополагащи ценности на Съюза и като принципи и цели на външната дейност на Съюза;

               Б.

               като има предвид, че принципът на интегрирането на равенството между половете се определя в член 8 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който гласи, че във всички свои дейности Съюзът полага усилия за премахването на неравенствата и за насърчаване на равенството между мъжете и жените;

               В.

               като има предвид, че в своята програма за действие в областта на подкрепата за демокрацията във външните отношения на ЕС Съветът заяви, че желае да повиши последователността и ефикасността на подкрепата си, но че в това отношение е постигнат ограничен напредък;

               Г.

               като има предвид, че в своята резолюция от 7 юли 2011 г. относно външните политики на ЕС в полза на демократизацията, Парламентът приветства инициативата за създаването на Европейска фондация за демокрация;

               Д.

               като има предвид, че създаването на ЕФД беше подкрепено в писмото до председателя на ЕП Jerzy Buzek и ВП/ЗП Catherine Ashton, от няколко високопоставени защитници на правата на човека, включително лауреатите на наградата „Сахаров“, Aung San Suu Kyi и Alaksandr Milinkievic;

               Е.

               като има предвид, че ЕС и неговите държави-членки все още не са привели в действие истински последователен и стратегически подход по въпросите на демократизацията, който да признава подкрепата за демокрацията като въпрос със самостоятелно значение;

               Ж.

               като има предвид, че събитията от Арабската пролет и Източното съседство доказаха необходимостта от неотложен стратегически ангажимент от страна на ЕС по отношение на държавите с авторитарни режими и тези, които се стремят към демократични реформи, основан на нов и различен подход, целящ да възстанови доверието и да предложи навременна помощ за процеса на преход към демокрация; като има предвид, че създаването на Европейската фондация за демокрация би могло да бъде един от най-категоричните отговори на ЕС към предизвикателствата на демократизацията в съседните на нас държави и отвъд тях;

               З.

               като има предвид, че жените играят ключова роля в процеса на демократизация и за успеха на социалните движения;

               И.

               като има предвид, че неотдавнашните събития в Северна Африка и Близкия Изток доказаха, че жените са определящ фактор за демократична промяна и че правата на жените често биват нарушавани, като жените са изложени на по-голям риск от бедност и са изолирани от политическия, социалния и икономически живот на държавата си;

               Й.

               като има предвид, че размириците в Северна Африка и Близкия Изток подчертаха неотложната необходимост от адресиране въпросите на нестабилността и недемократичните режими в съседните на ЕС държави, като относими към собствената сигурност и стабилност на Европа;

               К.

               като има предвид, че е необходимо засиленият подход към подкрепа на демокрацията и правата на човека, разработен в контекста на Политиката за Съседство на ЕС и на Програмата за Промяна на ЕС, да бъде придружен от повишен капацитет, чрез който едновременно бързо и последователно да се реагира на събитията, засягащи демокрацията и принципите на правовата държава;

               Л.

               като има предвид, че Европейският инструмент за демокрация и права на човека (ЕИДЧП) се съсредоточава върху неотложни мерки по отношение на защитниците на правата на човека в риск, включително журналисти и активисти на опозицията, както и върху дългосрочни мерки, които допълват съществуващите географски инструменти на ЕС;

               M.

               като има предвид, че политически партии, видни политически личности (например дисиденти, активисти на опозицията и лидери на младежки организации), социални движения и представители на гражданското общество, секторите на културата и медиите (напр. журналисти, блогъри, активисти на социалните мрежи и артисти), продължават да играят централна роля във всеки процес на демокрация и демократизация, с ясен дневен ред, насочен към подобряване на демокрацията; като има предвид, че поради недостиг на ресурси, ограничен мандат и продължителност на процедурите в рамките на ЕИДПЧ, в миналото подкрепата за тези активисти беше ограничена;

               Н.

               като има предвид, че Съветът по външни работи подкрепи инициативата за създаване на Европейска Фондация за Демокрация (ЕФД); като има предвид, че работните процедури са задействани своевременно към нейното създаване и е налице неотложна нужда от постигане на споразумение по конкретните оперативни аспекти;

               1.

               Отправя към Съвета следните препоръки, като го призовава:

                           а)

                           да гарантира, че ЕФД ще формулира по-стратегически и политически подход от страна на ЕС за подкрепа на демокрацията като предостави съобразена с контекста, гъвкава, навременна и ориентирана отдолу-нагоре подкрепа, придружена при необходимост от бързо повторно програмиране с оглед улесняване на демократичния преход в страните партньори;

                           б)

                           да докаже, че за постигане на посочените по-горе цели, създаването на един нов фонд би представлявало по-добре адаптирано и ефективно средство, отколкото преразглеждането на съществуващите инструменти и по-специално на ЕИДПЧ;

                           в)

                           да изясни мисията и ценностите на ЕФД, за да гарантира ясни критерии за подбор на бенефициенти, по-специално по отношение на методологията на процеса на подбор;

                           г)

                           да изтъкне последователността и ефикасността на подкрепата за демокрацията от страна на ЕС, както е установено в програмата за действие в областта на подкрепата за демокрацията във външните отношения на ЕС, и да възложи мандат и организира ЕФД в този дух;

                           д)

                           да призове ЕФД да гарантира, че принципът за поемане на национална отговорност по отношение на демократичните процеси и изграждането на демокрацията да се осъществява както с участието на основата на обществото в политическия и икономически живот, така и с органите на държавно управление;

                           е)

                           да гарантира, че ЕФД, като насърчава „задълбочена и устойчива демокрация“ в страните преди, по време и след преход, като акцентът бъде поставен основно, но не и изключително върху източните съседи, ще получи целеви мандат, който ще позволи допълването на мерките в подкрепа на демокрацията на другите инструменти и ще подчертае добавената стойност на новото образувание;

                           ж)

                           да придобие ценен опит чрез първоначален (макар и не изключителен) акцент върху европейската политика за съседство;

                           з)

                           да гарантира, че ЕФД играе обединителна и допълваща роля във връзка с работата, извършвана от институциите на ЕС, включително Европейския парламент, държавите-членки на ЕС, техните агенции и фондации, които те финансират, като същевременно работят в тясно сътрудничество с тях, създават партньорства и избягват дублирането на усилията; да потърси допълване и тясна координация с фондация „Анна Линд“, по-специално, с цел насърчаването на демокрацията в Средиземноморския регион;

                           и)

                           да гарантира, че ЕФД предоставя добавена стойност като допълва, а не дублира или съкращава дейностите на съществуващите финансови инструменти, най-вече на ЕИДПЧ и на Инструмента за стабилност (IfS); отбелязва, че ЕФД би могъл да лансира проекти, които по-късно да могат да бъдат продължени от ЕИДПЧ или географски инструменти, като създаде взаимодействие за програмиране, което да гарантира последователност и устойчивост в по-дългосрочен план;

                           й)

                           да определи точна методология, за да се избегне всяко припокриване на финансовите инструменти, сложната мрежа от структури на Общността и на Парламента (Бюрото за насърчаване на парламентарната демокрация (БНПД), Групата за координация на избори (ГКИ) и т.н.), преди работата по проекта да започне;

                           к)

                           да гарантира, че на стратегическото равнище на планиране ЕФД сътрудничи с другите инструменти и структури на ЕС, работещи в областта на правата на човека и демокрацията, по-специално ЕИДПЧ, IfS, общата стратегическа рамка, и географските инструменти; да гарантира стабилно и прозрачно финансово управление и ниски разходи за административни формалности и сключване на сделките; да отчита значението на общностния метод, като Комисията да бъде поканена да проучи възможно най-скоро по какъв начин инструментите на ЕС биха могли в бъдеще да предоставят механизми за по-бърз отговор и как, и кога би могъл да бъде създаден доверителен фонд на ЕС, ако в новия финансов регламент бъде установено подходящо правно основание; да гарантира, че ако бюджетът на ЕС допринася за финансирането на ЕФД, това финансиране няма да накърни и без това ограничените ресурси на ЕИДПЧ;

                           л)

                           да позволи на ЕФД да действа на три етапа: преди преход, по време на преход и след преход, и да осигурява бърз старт за проекти и иновационни решения на неръководно равнище, които досега не можеха да получат подкрепа от ЕС поради съображения, дължащи се на процедурни ограничения или смекчаване на риска; освен това, да моделира ЕФД по начин, който да намали потенциала му за пораждане на риск, като същевременно спазва финансовия регламент на ЕС;

                           м)

                           да изиска да се гарантира безпристрастността на мисиите за наблюдение на избори на ЕС и въз основа на това да счита, че ЕФД не следва да включва мисиите в дейностите си за насърчаване на демокрацията;

                           н)

                           в ранната фаза на финансиране да определи в дадена държава широка група от потенциални бенефициенти, включително ключови политически участници в полза на демокрацията (новопоявили се политически дейци, новосформирани политически партии и нерегистрирани НПО, синдикати), наблюдатели, лица, сигнализиращи за нередности, отделни политически активисти, културни дейци, активисти на нови медии (блогъри и други), организации в защита правата на малцинствата и мозъчни тръстове, за да даде възможност на ЕФД да подкрепи широк кръг местни участници, които се борят за демократични реформи; да предостави подкрепа на гореспоменатите политически дейци и движения по плуралистичен начин;

                           o)

                           да гарантира, че ЕФД обръща специално внимание на участието на жените в процеса на демократични реформи, като подкрепя организациите на жените и проекти в чувствителни по отношение на пола области, като борбата с насилието, създаването на заетост и политическо участие, разширяване на равния достъп до правосъдие и образование за жени и момичета, и предотвратяване или прекратяване на съществуващите нарушения на правата на жените;

                           п)

                           да счита, че е от основно значение ЕФД да предоставя многопартийна подкрепа на асоциации в страните в преход, заради тяхната роля на основни действащи фигури на демокрацията и с цел да допринасят за постигането на национален консенсус;

                           р)

                           да предостави на ЕФД правомощия да предоставя директно безвъзмездни средства на определените бенефициенти, без да се допуска дискриминация и при консултиране на делегациите на ЕС на място, и по възможност чрез политически фондации и НПО с доказани постижения при успешна работа в областта на подкрепата на демокрацията; да гарантира, особено в началото, че вторичното предоставяне на безвъзмездни средства действа като ефективен механизъм, който да позволи на ЕФД да работи с партньори на място, които притежават необходимите познания и местна инфраструктура, и се ползват с доверието на местните хора; да отбележи, че повторното отпускане на безвъзмездни средства, при условие, че зачита политическия плурализъм на равнището на ЕС и се осъществява чрез основни получатели, ще намали както административната тежест за ЕФД, така и потенциалните опасности;

                           с)

                           да структурира ЕФД като олекотена, гъвкава и ефикасна в административно отношение структура, разположена в Брюксел, с ясни механизми за отпускане на безвъзмездни средства; на кандидатите не следва да се налага да преминават през утежнени тръжни процедури; съфинансирането от бенефициентите не следва да бъде предварително условие за финансиране; отпускането на безвъзмездни средства следва да е обвързано с условие за съобразяване със стриктни и ясни критерии, и списъкът на бенефициентите следва да бъде публично оповестен, стига да не заплашва тяхната сигурност; следва да се приложат подходящи гаранции, за да се избегнат измами и злоупотреба със средства;

                           т)

                           да гарантира, че ЕС ще може да упражнява политическо влияние в съответствие с бюджетния му принос; да установи лека, прозрачна и политически представителна управленска структура, която да предоставя балансирана и разходоефективна комбинация от представители от държавите-членки и институциите на ЕС, включително Парламента, и независими експерти и лица с практически опит; да постигне ясен баланс между автономията и независимостта на ЕФД и отчетността му пред неговите спонсори, и да осигури възможно най-висока степен на финансова чистота на своите сметки, като полага специални грижи, за да гарантира, че не се губят средства за корупционни цели и не се изплащат средства на лица или организации, които имат каквато и да било връзка с престъпни или терористични организации;

                           у)

                           да включи в структурата на ЕФД подходящи канали за структурирано сътрудничество и координация с участниците, разположени в Брюксел, и с участниците по места; да предвиди тясно сътрудничество и консултиране между бъдещия изпълнителен комитет и служителите на ЕФД и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), Комисията и Парламента относно стратегиите, целите и инициативите на съответните инструменти на ЕС, както и структуриран диалог с делегациите на ЕС и посолствата на държавите-членки по места;

                           ф)

                           да гарантира, че ЕФД поддържа силни връзки и редовно се консултира с групите бенефициенти, но без да използва регионални офиси, като вместо това разчита на делегациите на ЕС и местни организации или независими експерти и лица с практически опит, които са старателно проучени, за да се гарантира, че нямат каквато и да било връзка с престъпни или терористични организации;

                           х)

                           да гарантира прилагането на подходяща система за мониторинг за оценка на ефективността на предоставеното финансиране;

                           ц)

                           все пак, да отича, че с приоритет следва да се ползва създаването на ЕФД като външен инструмент за финансиране от ЕС в рамките на институционалната структура на Съюза, така че да гарантира, че Парламентът може надлежно да упражнява своите законодателни и бюджетни правомощия по отношение на приноса на ЕС и дейностите по програмиране;

                           ч)

                           да гарантира, че приносът на ЕС към бюджета на ЕФД се предоставя при стриктно спазване на принципите на добрите финансови практики и се управлява от екип, обучен да прилага финансовия регламент по отношение на бюджета на ЕС, както и че Парламентът може да упражнява пълен бюджетен и законодателен контрол, включително евентуален мониторинг и проверка на начина, по който финансирането се използва от бюджетния орган;

                           ш)

                           да гарантира, че Парламентът може да упражнява широк политически контрол над дейностите и програмирането на ЕФД, и да гарантира, че прилагането на мерките се наблюдава задълбочено и се оценява от независими трети лица, като наред с другото се гарантира, че Парламентът получава информация относно годишните доклади на ЕФД; да предостави на Парламента достатъчно пространство, за да му даде възможност да допринесе по време на фазата на програмирането, да определяне на приоритетите и стратегическите насоки на действие, и да сподели креативната си енергия и опит в ситуации на преход с държавите членки в подкрепа на процеса на демократизацията отвъд границите на Европа;

                           щ)

                           да гарантира, че Парламентът участва и е консултиран по време на процеса на активизиране и прилагане на ЕФД, чрез, наред с другото, политически балансиран избор на членове на ЕП в неговия управителен съвет и изпълнителен комитет; да преразгледа състава на управителния съвет, за да гарантира, че държавите членки са представени чрез Съвета, и да увеличи участието на Парламента в управителния орган на този инструмент, така че да гарантира необходимото влияние, съответстващо на отговорността на Парламента като един от двата клона на бюджетния орган; да позволи на Парламента да предостави принос при определянето на политическите и стратегически насоки, приоритети, очаквани резултати и общо финансиране в основата на дейността на фонда по полезен и систематичен начин;

                           aa)

                           да преразгледа въздействието, показателите и добавената стойност на ЕФД по отношение на инструментите на ЕС, както и устойчивостта на финансираните дейности; да състави подходящи заключения и, ако е необходимо, да коригира в зависимост от тях неговия размер, структура, механизъм за финансиране и административна отчетност; да гарантира, че резултатите от посочените оценки са предоставени на Парламента;

               2.

               Възлага на своя председател да предаде настоящата препоръка на Съвета и за сведение, на Комисията и държавите-членки.

      (1)  Приети текстове, P7_TA(2011)0334.

      (2)  Приети текстове, P7_TA(2011)0576.

      (3)  Приети текстове, P7_TA(2011)0153.

      (4)  Приети текстове, P7_TA(2011)0154.

      (5)  Приети текстове, P7_TA(2010)0489.

      (6)  ОВ C 131 E, 5.6.2003 г., стр. 147.

      (7)  ОВ L 386, 29.12.2006 г., стр. 1.


title: 2007/196/ЕОПрепоръка на Комисията от 28 март 2007 година относно мониторинга на наличието на фуран в храните (Текст от значение за ЕИП )

text:
               29.3.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 88/56

      ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА

   от 28 март 2007 година
   относно мониторинга на наличието на фуран в храните
   (Текст от значение за ЕИП)
   (2007/196/ЕО)
   КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
   кaто взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 211, второ тире от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               През май 2004 г. американската администрация по храните и лекарствата (FDA) публикува резултатите от изследване относно наличието на фуран в продуктите, които се подлагат на топлинна обработка. Количества фуран бяха намерени в различни храни (например консервирани храни и храни в буркани, бебешки храни, кафе, супи и сосове и т.н).

               (2)

               Научната група по замърсителите в хранителната верига към Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) счете, че тези резултати се нуждаят от спешно разглеждане и състави научен доклад относно наличието на фуран в храните на 7 декември 2004 г.

               (3)

               В този доклад ЕОБХ заключи, че от наличните понастоящем данни е видно, че съществува относително малка разлика между евентуалната експозиция на хората и дозите, предизвикващи канцерогенен ефект при опити с животни, и че за да се направи надеждна оценка на риска, са необходими допълнителни данни за токсичността и експозицията.

               (4)

               За да може ЕОБХ да направи надеждна оценка на риска, е необходимо да се съберат надеждни данни в цялата Европейска общност относно количествата на фуран в топлинно обработените храни. Следва да се отдаде особено внимание на събирането на данни в периода 2007—2008 г. След този период събирането на данни би трябвало да продължи на рутинна основа.

               (5)

               Данните следва да се събират от пуснати за продажба храни във вида, в който са закупени, без да се взема предвид допълнителното приготвяне (например кафе на прах, сокове, буркани и консерви, които не се затоплят преди консумация), както и от пуснати за продажба храни, анализирани във вида, в който се консумират, след допълнително приготвяне в лабораторията (например сварено кафе, консервирани продукти и продукти в буркани, затоплени преди консумация). В този случай приготвянето трябва да следва указанията на етикета, ако има такива. Домашно приготвената храна на базата на пресни съставки (например зеленчукова супа, приготвена с пресни зеленчуци, домашно приготвена овнешка яхния) не трябва да бъде включвана в програмата за мониторинг, тъй като ефектите от готварските практики върху количествата на фуран в храните могат да бъдат изследвани по-добре в изследователски проект.

               (6)

               За да се гарантира, че пробите са представителни за партидата, следва да бъдат спазвани процедурите за вземане на проби, предвидени в част Б от приложението към Регламент (ЕО) № 333/2007 на Комисията от 28 март 2007 г. за определяне на методите за вземане на проби и анализ за официалния контрол върху съдържанието на олово, кадмий, живак, неорганичен калай, 3-MCPD и бензо[a]пирен в храни (1). Анализите на пробите трябва да бъдат извършвани в съответствие с точки 1 и 2 от приложение III към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (2).

               (7)

               Важно е резултатите от анализите и специфичната допълнителна информация, необходима за оценката на резултатите, да бъдат предоставяни редовно на ЕОБХ. Форматът за отчитане следва да бъде установен от ЕОБХ. Събирането на данните в база данни ще бъде осигурено от ЕОБХ,

         ПРЕПОРЪЧВА СЛЕДНОТО:

               1)

               В периода 2007—2008 г. държавите-членки да извършат мониторинг на наличието на фуран в храните, които са преминали топлинна обработка. Мониторингът следва да включва пуснати за продажба храни във вида, в който са закупени, без да се взема предвид допълнителното им приготвяне (3), както и на пуснатите за продажба храни, анализирани във вида, в който се консумират, след като са били допълнително приготвени в лабораторията (4).

               2)

               Държавите-членки да предоставят редовно на ЕОБХ данните от мониторинга, заедно с необходимата информация съгласно формата, установен от ЕОБХ.

               3)

               Държавите-членки да прилагат процедурите за вземане на проби, посочени в част Б от приложението към Регламент (ЕО) №. 333/2007 на Комисията, за да се гарантира, че пробите са представителни за партидата, от която е взета пробата. Приготвянето на пробите преди анализ следва да се прави с необходимото внимание, за да може да се гарантира, че съдържанието на фуран в пробата не е променено.

               4)

               Държавите-членки да провеждат анализите на фуран в съответствие с точки 1 и 2 от приложение III към Регламент (ЕО) № 882/2004.

      Съставено в Брюксел на 28 март 2007 година.

            За Комисията

         Markos KYPRIANOU

            Член на Комисията

      (1)  Виж стр. 29 от настоящия брой на Официален вестник.

      (2)  OВ L 191, 28.5.2004 г., стр. 1. Регламент, последно изменен с Регламент (ЕО) № 1791/2006 на Съвета (ОВ L 363, 20.12.2006 г., стр. 1).

      (3)  Пуснати за продажба храни във вида, в който са закупени, без да се взема предвид допълнителното приготвяне: например кафе на прах, сокове, буркани и консерви, които не се затоплят преди консумация.

      (4)  Пуснати за продажба храни, анализирани във вида, в който се консумират, след като са били допълнително приготвени в лабораторията. Например сварено кафе, консервирани продукти и продукти в буркани, затоплени преди консумация. Приготвянето трябва да следва указанията на етикета, ако има такива. Домашно приготвената храна на базата на пресни съставки (например зеленчукова супа, приготвена с пресни зеленчуци, домашно приготвена овнешка яхния) не трябва да бъде включвана в програмата за мониторинг.