title: Препоръка (ЕС) 2016/193 на Комисията от 10 февруари 2016 година до Република Гърция относно предприемането на спешни мерки от Гърция с цел възобновяване на прехвърлянията съгласно Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета

text:
               13.2.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 38/9

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2016/193 НА КОМИСИЯТА
   от 10 февруари 2016 година
   до Република Гърция относно предприемането на спешни мерки от Гърция с цел възобновяване на прехвърлянията съгласно Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               Прехвърлянето на кандидати за международна закрила съгласно Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета (1) (наричан по-нататък „Регламентът от Дъблин“) е преустановено от държавите членки от 2011 г. насам вследствие на две решения на Европейския съд по правата на човека и на Съда на Европейския съюз (2), установяващи системни недостатъци в гръцката система за убежище, които създават риск от нарушение на основните права на кандидатите за международна закрила, прехвърляни от държавите членки в Гърция по силата на Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета (3).

               (2)

               След постановяването през 2011 г. на решението на Европейския съд по правата на човека по делото M.S.S с/у Белгия и Гърция Комитетът на министрите на Съвета на Европа наблюдава положението в Гърция въз основа на доклади за напредъка, които Гърция трябва да представя като доказателство за изпълнението на съдебното решение, и въз основа на данни от НПО и международни организации, като например Върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН), осъществяващи дейност в Гърция.

               (3)

               Вследствие на решението по делото M.S.S Гърция се ангажира да реформира своята система за убежище въз основа на национален План за действие за реформа на системата за убежище и управление на миграцията, представен през август 2010 г. и преработен през януари 2013 г. (наричан по-нататък „Планът за действие на Гърция“).

               (4)

               За да могат да се справят със сериозните недостатъци в гръцката система за убежище, гръцките органи поискаха също от Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO) да предостави извънредна подкрепа за Гърция през 2011 г. EASO предостави оперативна подкрепа от 1 април 2011 г. до 31 декември 2014 г. През този период разполагането на екипи за подкрепа в областта на убежището подпомогна Гърция при създаването на трите нови служби, както и при приемането на уязвими лица, при обработването на висящите молби за международна закрила, по-специално на втора инстанция, и при изграждането на капацитет за усвояването на средства от фондовете на Европейския съюз. На 4 декември 2014 г. Гърция отправи ново искане за специална подкрепа до EASO, като понастоящем съществува ангажимент за предоставяне на помощ до края на май 2016 г.

               (5)

               Положението в Гърция също накара Комисията да започне няколко процедури за нарушение срещу Гърция във връзка със, наред с другото, недостатъчен достъп до процедурата за убежище, недостатъчен капацитет за приемане и лоши условия на приемане, включително в центровете за задържане, неснемане на пръстови отпечатъци на незаконните мигранти и кандидатите за убежище, липса на подходящо третиране на непридружените ненавършили пълнолетие, както и липса на адекватно правно съдействие при обжалване. Настоящата препоръка не засяга каквито и да било висящи или бъдещи процедури за нарушение, които Комисията може да започне във връзка с въпросите, повдигнати в настоящата препоръка.

               (6)

               В същото време Комисията предприе съгласувани действия, за да допринесе за преодоляването на недостатъците на системата за убежище в Гърция. Комисията наблюдава как Гърция изпълнява мерките, които е предвидила в своя План за действие, и предостави финансова и техническа подкрепа, съсредоточавайки се, наред с другото, върху действията, насочени към преодоляване на проблемите, повдигнати в рамките на процедурите за нарушение. През октомври 2014 г. (4) на Съвета беше представен работен документ на службите на Комисията, в който се дава оценка на изпълнението на Плана за действие на Гърция и се изтъкват оставащите недостатъци в гръцката система за убежище, изискващи спешно внимание.

               (7)

               Комисията работи в тясно сътрудничество с всички заинтересовани държави членки и Норвегия посредством редовни и ad hoc срещи на т. нар. група „приятели на Гърция“, председателствани от Комисията. Тази група представлява форум за обмен на информация за изпълнението на Плана за действие на Гърция, който, наред с другото, позволява на заинтересованите държави членки да предлагат мерки за практическо сътрудничество; нейната последна среща бе проведена на 27 февруари 2015 г. Освен това участието на EASO, Frontex, ВКБООН и Международната организация по миграция (МОМ) има за цел да осигури актуална информация относно положението на място.

               (8)

               За периода 2014 — 2020 г. за Гърция са заделени значителни финансови средства на Европейския съюз, предназначени за подпомагането ѝ във връзка с националните мерки, предприети в областта на убежището и миграцията. По линия на фонд „Убежище, миграция и интеграция“ за страната са заделени общо 294,5 милиона евро, а по линия на фонд „Вътрешна сигурност“ — Граници и визи — общо 214,8 млн. евро. От 2014 г. насам на Гърция бяха отпуснати допълнителни 133 милиона евро под формата на спешна помощ. На Гърция бе предоставено значително финансиране и по линия на Европейския бежански фонд за периода 2008 — 2013 г., включително спешно финансиране в размер над 50,6 милиона евро.

               (9)

               Предизвикателствата, пред които бе изправена Гърция, бяха значително засилени от особено голямото увеличение на броя на пристигащите мигранти през 2015 г., което постави под огромен натиск ресурсите и капацитета на Гърция за справяне с големия приток на мигранти от държави извън Европейския съюз, включително голям брой лица, които вероятно се нуждаят от международна закрила. През 2015 г. над 868 000 незаконни мигранти пристигнаха на гръцките острови, създавайки безпрецедентна миграционна и хуманитарна криза, която налага спешни действия.

               (10)

               През май 2015 г. Комисията представи своята Европейска програма за миграцията (5), а на 14 септември 2015 г. Съветът прие решение за преместването от Италия и Гърция на 40 000 лица, очевидно нуждаещи се от международна закрила, от които 16 000 трябва да бъдат преместени от Гърция (6). На 22 септември 2015 г. Съветът прие решение за преместването от Италия и Гърция на още 120 000 лица, от които най-малко 50 400 лица трябва да бъдат преместени от Гърция (7). Съгласно тези две решения на Съвета общо най-малко 66 400 лица трябва да бъдат преместени от Гърция в други държави членки в рамките на период от две години (8).

               (11)

               През септември 2015 г. с подкрепата на Комисията и агенциите Frontex, EASO и Европол в Гърция и Италия започна прилагането на подхода на „горещите точки“. На 29 септември 2015 г. Комисията прие съобщение, в което бяха очертани незабавните оперативни, бюджетни и правни мерки в рамките на Европейската програма за миграция и се призоваваше за пълното въвеждане на схемата за преместване и екипите за съдействие в управлението на миграцията, действащи в районите, обявени за „горещи точки“. За тази цел на 1 октомври 2015 г. Гърция представи на Съвета пътна карта за изпълнението на схемата за преместване и за изграждането на „горещи точки“, в която се очертават определени действия, на които трябва да се отдаде приоритет, за да се гарантира изпълнението на договорените предстоящи действия в областта на убежището и приемането.

               (12)

               След срещата на върха на европейските лидери на 25 октомври 2015 г. Гърция пое ангажимент да увеличи капацитета си за приемане до 30 000 места до края на 2015 г. и да предостави субсидии за наеми и програми за приемни семейства за още поне 20 000 лица с подкрепата на ВКБООН. С общия брой от 50 000 места за настаняване се цели да бъдат посрещнати потребностите за приемане както на незаконни мигранти, така и на лица, търсещи убежище в Гърция, в това число на такива, които потенциално отговарят на условията за преместване в други държави членки.

               (13)

               На заседанието си на 8 — 9 декември 2015 г. Комитетът на министрите на Съвета на Европа оцени изпълнението на решението по делото M.S.S. Той приветства създаването на новия административен орган за имиграция; взе под внимание увеличаването на капацитета за настаняване на лицата, търсещи убежище, както и планираното му допълнително увеличаване, и призова органите да осигурят устойчивата и непрекъсната експлоатация на отворените структури за приемане и предоставянето на услуги, които отговарят на подходящи стандарти. Комитетът настойчиво прикани органите да продължат усилията си, свързани с условията на живот на лицата, търсещи убежище, като цяло, и на непридружените ненавършили пълнолетие, в частност (9).

               (14)

               На 15 декември 2015 г. Комисията прие съобщение относно напредъка, постигнат от Гърция по въвеждането на „горещите точки“, в което се очертава развитието в Гърция във връзка със създаването на система от „горещи точки“ на островите в Егейско море (10). В този доклад се подчертават новите ангажименти, поети от Гърция и ВКБООН за увеличаване на капацитета за приемане, но също така се обръща внимание на необходимостта Гърция да подобри капацитета за приемане в „горещите точки“ и на континента, по-специално във връзка с непридружените ненавършили пълнолетие и уязвимите лица.

               (15)

               В хода на провежданите от Гърция реформи съгласно нейния План за действие (2010—14 г.) бяха постигнати някои съществени подобрения в гръцката система за убежище. Създадени бяха три нови административни служби, независими от гръцката полиция: Службата за първоначално приемане, апелативните органи (създадени през 2011 г., но понастоящем недействащи) и Службата за убежище (от 2013 г.). От 2011 г. насам се отбелязва известно подобряване на материалните условия в центровете за приемане и задържане, а някои от центровете за задържане с най-лоши условия бяха затворени. Въпреки това все още са необходими допълнителни усилия от страна на Гърция, за да гарантира, че системата ѝ за убежище функционира в пълно съответствие с изискванията на правото на Съюза.

               (16)

               Гръцката служба за убежище има седем регионални действащи служби в Атика, Лесбос, Северен Еврос, Южен Еврос, Родос и Солун, включително новооткритата през 2016 г. регионална служба за убежище на остров Самос. Има и три действащи бюра за убежище, разположени в районите на Амигдалеза, Патра и Ксанти, които разглеждат молби за международна закрила, подадени от незаконни мигранти, които са задържани. За да могат тези служби и бюра да бъдат напълно действащи, е необходимо те да разполагат с достатъчен брой служители. Освен това гръцките органи поеха ангажимент да открият общо 13 регионални служби за убежище. Гърция все още трябва да довърши създаването на всички останали регионални служби за убежище и да назначи достатъчен брой служители в тях, както се предвижда в Пътната карта за преместване от 2015 г., за да осигури ефективен достъп до процедурата за убежище в цялата страна.

               (17)

               Бе постигнато известно увеличаване на капацитета за приемане на търсещи убежище лица в Гърция, но той все още не е достатъчен. Гърция следва да гарантира, че условията на приемане в откритите и закритите центрове за настаняване, включително психо-социалните услуги и достъпа до необходимите медицински грижи и лечение, са в съответствие със стандартите, установени в съответното законодателство на Съюза, по-специално в Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (11), и че тези стандарти се спазват постоянно. Гърция следва също да осигури устойчивост на условията на приемане посредством подходящо финансиране от националния бюджет или чрез определени за целта средства от ЕС в степента, в която те са налични.

               (18)

               С цел да гарантира достъпа на кандидатите за убежище до ефективни правни средства за защита, Гърция създаде Апелативен орган, който отговаря за работата на апелативни комитети, компетентни да разглеждат жалбите, подадени срещу отрицателните решения на първа инстанция от Службата за убежище. В края на септември 2015 г. апелативните комитети прекратиха дейността си, тъй като техният мандат изтече, в резултат на което срещу решения на първа инстанция за отказ могат да се подават жалби, но те не могат да бъдат разглеждани. Следователно понастоящем на практика не съществува достъп до система за ефективни правни средства за защита. Това положение възпрепятства и ефективното прилагане на процедурата по преместване в случаите, когато кандидатът подава жалба срещу решение за преместване или прехвърляне.

               (19)

               На много от лицата, търсещи убежище, понастоящем не се предоставя необходимата безплатна правна помощ, която да им позволи да подадат жалба срещу решение по молба за предоставяне на убежище, взето на първа инстанция, в съответствие с правилата на ЕС. Съответните разпоредби на Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (12) все още не са транспонирани в националното право или не се прилагат.

               (20)

               Извършени бяха подобрения в процедурите за идентифициране на уязвими лица в Гърция. Службата за убежище, в сътрудничество с EASO и ВКБООН, въведе процедура за проверка, насочена към идентифицирането на уязвими лица, например непридружени ненавършили пълнолетие, с цел да им бъде осигурена подкрепа по време на процедурата. Що се отнася до непридружените ненавършили пълнолетие, Гърция докладва, че следва процедурата за идентифициране и определяне на възрастта на непридружените ненавършили пълнолетие в рамките на процедурата за първоначално приемане и процедурата за убежище. Освен това понастоящем се създава процедура за третирането на непридружени непълнолетни от страна на гръцката полиция, Службата за първоначално приемане и Службата за убежище.

               (21)

               Следва да се обърне допълнително внимание на системата за настойничество върху непридружените ненавършили пълнолетие, тъй като прокурорите, назначени да представляват ненавършилите пълнолетие, не разполагат с необходимите ресурси, за да разгледат големия брой случаи, отнесени до тях, а освен това няма институция или орган, към която или който прокурорите могат да се обърнат за назначаване на постоянни настойници. Следва също да бъдат предприети конкретни стъпки, за да се гарантира, че всички непридружени ненавършили пълнолетие се препращат незабавно към специални центрове за настаняване и се подпомагат от специализиран персонал.

               (22)

               Преустановяването от 2011 г. на прехвърлянията в Гърция съгласно Регламента от Дъблин значително накърни ефективността на функционирането на дъблинската система в Европейския съюз. Невъзможността за извършване на такива прехвърляния накърнява също ефективността на мерките за преместване, приети в полза на Гърция през септември 2015 г., по-специално чрез премахването на един от основните стимули за мигрантите да не предприемат вторични придвижвания към други държави членки.

               (23)

               Гърция предприе важни стъпки за подобряването на функционирането на своята система за предоставяне на убежище, но все още са налице недостатъци. Ето защо страната следва да предприеме незабавно всички необходими стъпки, за да позволи възобновяването на прехвърлянията съгласно Регламента от Дъблин и за да гарантира по-специално, че лицата, прехвърлени съгласно Регламента от Дъблин, ще се ползват от всички права, с които те разполагат съгласно достиженията на правото на Европейския съюз в областта на убежището, включително достъп до ефективни правни средства за защита срещу отрицателно решение по молба за международна закрила и адекватни условия на приемане.

               (24)

               В настоящата препоръка се определят основните действия, които Гърция следва да предприеме във връзка с оставащите недостатъци.

               (25)

               Чрез редовно докладване от страна на Гърция относно постигнатия напредък в осъществяването на тези действия и чрез други съответни елементи, включително предстоящи доклади на ВКБООН и други съответни организации, следва да се изясни преценката относно това, дали условията са такива, че да позволят на държавите членки да възобновят прехвърлянията на лица в Гърция съгласно Регламента от Дъблин, като се има предвид, че обемът на прехвърлянията и категориите лица, които трябва да бъдат прехвърлени, следва да отговарят на специфичния постигнат напредък.

               (26)

               При всяко възобновяване на прехвърлянията в Гърция съгласно Регламента от Дъблин следва също да се има предвид, че Гърция все още приема ежедневно голям брой потенциални кандидати за убежище и че следва да се избегне създаването на непосилна тежест за страната.

               (27)

               Отговорност за вземането на решения относно подобно възобновяване на прехвърлянията носят изключително държавите членки, действащи под контрола на съдилищата, които могат да отправят преюдициални запитвания до Съда на Европейския съюз относно тълкуването на Регламента от Дъблин,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
   (1)   Гърция следва да гарантира, че условията на приемане, предоставяни на кандидатите за международна закрила в Гърция, отговарят на стандартите, определени в Директива 2013/33/ЕС.
   (2)   Гърция следва да предприеме необходимите стъпки, за да осигури ефективен достъп до процедурата за убежище на цялата си територия посредством създаването на всички 13 регионални служби за убежище и тяхната поддръжка. Регионалните служби на Службата за убежище следва по-специално да разполагат с достатъчно персонал, за да могат да са напълно действащи и да обработват всички молби за убежище. Необходимите човешки ресурси следва да се изчислят, като се вземе предвид броят на молбите за убежище в Гърция през последната година. За тази цел необходимите процедури за набиране на персонал следва да бъдат спешно завършени.
   (3)   Гърция следва да гарантира, че апелативните комитети са напълно действащи и разполагат с достатъчно персонал, за да осигурят ефективна правна защита срещу всички нови административни решения, постановени по молби за международна закрила, и за да се произнесат по всички висящи молби за съдебен контрол на административни решения по молби за международна закрила възможно най-скоро и във всеки случай до края на 2016 г.
   (4)   В съответствие с изискванията на правото на ЕС Гърция следва да осигури необходимата правна помощ на всички лица, търсещи убежище, в производствата за съдебен контрол на административни решения по молби за международна закрила, както и бързото приемане и прилагане на законодателната рамка за предоставянето на правна помощ.
   (5)   Гърция следва да осигури привеждането на настоящите структури за идентифициране и третиране на уязвими кандидати, включително на непридружените ненавършили пълнолетие, в съответствие със стандартите, изисквани от достиженията на правото на ЕС в областта на убежището и определени по-специално в членове 21 — 25 от Директива 2013/33/ЕС и в член 25 от Директива 2013/32/ЕС. Това означава, че Гърция следва да осигури необходимата правна рамка и нейното цялостно прилагане, за да може нуждите на уязвимите лица, включително на непридружените ненавършили пълнолетие, да бъдат посрещнати по подходящ начин, по-специално по отношение на настаняването и настойничеството.
   (6)   Гърция следва да гарантира, че всичките 50 000 места за приемане, които тя е поела ангажимент да създаде до края на 2015 г. в сътрудничество с ВКБООН, ще станат напълно действащи във възможно най-кратък срок, както и че ще предостави необходимото финансиране за непрекъснатото осигуряване на основна издръжка и на услуги, като например тези, свързани с изхранването и хигиената.
   (7)   Гърция следва да гарантира, че програмирането на средствата от ЕС и финансирането от националния бюджет са насочени към изпълнението на тези препоръки.

      Докладване относно предприетите действия

               (8)

               Гърция се приканва да докладва на Комисията до 4 март 2016 г. и след това ежемесечно за постигнатия напредък по прилагането на мерките, посочени в настоящата препоръка.

      Съставено в Брюксел на 10 февруари 2016 година.

            За Комисията

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Член на Комисията

      (1)  Регламент (ЕС) № 604/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. за установяване на критерии и механизми за определяне на държавата членка, компетентна за разглеждането на молба за международна закрила, която е подадена в една от държавите членки от гражданин на трета държава или от лице без гражданство (ОВ L 180, 29.6.2013 г., стр. 31).

      (2)  M.S.S с/у Белгия и Гърция (жалба № 30696/09) и NS с/у Secretary of State for the Home Department, C-411/10 и C-493/10.

      (3)  Регламент (ЕО) № 343/2003 на Съвета от 18 февруари 2003 г. за установяване на критерии и механизми за определяне на държава-членка, компетентна за разглеждането на молба за убежище, която е подадена в една от държавите-членки от гражданин на трета страна (ОВ L 50, 25.2.2003 г., стр. 1), който беше заменен от Регламент (ЕС) № 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015)240 final.

      (6)  ОВ L 239, 15.9.2015 г., стр. 146.

      (7)  ОВ L 248, 24.9.2015 г., стр. 80.

      (8)  ОВ L 248, 24.9.2015 г., стр. 80 и ОВ L 239, 15.9.2015 г., стр. 146.

      (9)  1 243-то заседание на Комитета на министрите на Съвета на Европа (8—9 декември 2015 г.).

      (10)  COM(2015) 678 final, 15 декември 2015 г.

      (11)  Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила (ОВ L 180, 29.6.2013 г., стр. 96) и ОВ L 348, 24.12.2008 г., стр. 98.

      (12)  Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 29.6.2013 г., стр. 60).


title: 2012/798/ЕС: Препоръка на Комисията от 12 декември 2012 година относно процедурата за уведомяване, предвидена в член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги  текст от значение за ЕИП

text:
               19.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 349/72

         ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА
   от 12 декември 2012 година
   относно процедурата за уведомяване, предвидена в член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги
   (текст от значение за ЕИП)
   (2012/798/ЕС)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като взе предвид Директива 2002/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 г. относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (1), и по-специално член 22, параграф 3 от нея,
   като има предвид, че:

               (1)

               Един конкурентен пазар следва да спомага за предоставяне на широк избор от съдържание, приложения и услуги на крайните потребители и то с качество на услугата, каквото те изискат. Националните регулаторни органи следва да поощряват способността на потребителите за достъп до и разпространяване на информация, както и за ползване на приложения и услуги. Националните регулаторни органи, на които е възложено прилагането на член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, могат да определят минимални изисквания за качество на услугите, които да бъдат налагани на предприятие или предприятия, предоставящи обществени съобщителни мрежи, за да се предотврати влошаване на услугата и възпрепятстване или забавяне на преноса на данни по мрежите. Предложените мерки трябва да бъдат подходящо обосновани и съразмерни с целите и регулаторните принципи, формулирани в член 8 от Директива 2002/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 г. относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (2). Когато предлагат такива мерки, националните регулаторни органи следва да вземат предвид насоките, издадени от Органа на европейските регулатори в областта на електронните съобщения (BEREC) (3).

               (2)

               Комисията следва да направи оценка на всички предложени мерки, като по този начин гарантира, че функционирането на вътрешния пазар няма да бъде неблагоприятно повлияно от планираните изисквания. За тази цел националните регулаторни органи следва да предоставят на Комисията проектомерки, определящи минимални изисквания за качество на услугите или за изменение на наложени по-рано изисквания съгласно процедурата, изложена в член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО. Механизмът за уведомяване не трябва да включва ненужна административна тежест за националните регулаторни органи. На този етап проектомерки за премахване на наложени по-рано изисквания следва да бъдат съобщавани само за целите на прозрачността.

               (3)

               За да може Комисията да направи своята оценка, националните регулаторни органи следва да ѝ представят своите проектомерки достатъчно време преди определянето на такива изисквания. Това следва да бъде извършено посредством уведомление, с което се обобщават мотивите за действията, планираните изисквания и предложения план за действие. Националните регулаторни органи могат да обсъждат неофициално с Комисията своите проектомерки преди уведомяването ѝ.

               (4)

               Относно проектомерките следва да бъде предоставен определен минимум от информация, с цел да се даде възможност на Комисията да направи оценка. Трябва да се вземе предвид необходимостта от осигуряване на ефективна оценка, от една страна, и от друга страна — от опростяване на административните действия, доколкото е възможно. За да се опрости оценяването на проектомерките, за които има уведомление, и за да се ускори процесът, националните регулаторни органи следва да използват стандартни формати за уведомяване.

               (5)

               Когато Комисията прави коментари или дава препоръки по предложените мерки, определяйки или изменяйки минималните изисквания за качество на услугите, при вземане на решения относно изискванията националните регулаторни органи следва да вземат под внимание в максимална степен коментарите или препоръките на Комисията. Националните регулаторни органи следва също така да допринасят за осигуряване на прозрачност чрез съобщаване на приетите мерки, включително на тези за отменяне на по-рано наложени изисквания.

               (6)

               От своя страна Комисията следва да направи уведомлението и цялата съпътстваща информация публично достояние, както и всички коментари и препоръки, които е направила, или да извести, че не е публикувала коментари или препоръки. Когато информацията се счита за поверителна от национален регулаторен орган в съответствие с правилата на ЕС и с националните правила за търговската тайна, Комисията и заинтересованият национален регулаторен орган следва да гарантират тази поверителност в съответствие с член 5 от Директива 2002/21/ЕО,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

      ЦЕЛ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ

               1.

               Целта на настоящата препоръка е да се осигури последователен подход, пълна прозрачност и опростена процедура, когато националните регулаторни органи възнамеряват да вземат мерки за определяне на минимални изисквания за качество на услугите съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО.

               2.

               За тази цел националните регулаторни органи следва своевременно да представят на Комисията:

                           а)

                           проектомерки за определяне на минимални изисквания за качество на услугите съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО;

                           б)

                           проектомерки за изменение на такива изисквания, които вече са били наложени;

                           в)

                           проектомерки за премахване на такива изисквания, които са били наложени по-рано.

      ОПРЕДЕЛЕНИЯ

               3.

               Термините, за които има определения в Директива 2002/21/ЕО, в Директива 2002/22/ЕО и в други конкретни директиви, се използват в настоящата препоръка със същите значения. Освен това:

                           „уведомление“ означава уведомяване на Комисията от национален регулаторен орган за проектомярка съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, придружено от формуляра за уведомяване, предвиден в настоящата препоръка;

                           „проектомерки“ са всички мерки относно изискванията за качество на услугите, предназначени да предотвратят влошаването на услугите и препятстването или забавянето на преноса на данни по мрежите, които изисквания даден национален регулаторен орган предлага да бъдат наложени на предприятие или предприятия, предоставящи обществени съобщителни мрежи.

      ПРОЦЕДУРА ЗА УВЕДОМЯВАНЕ

               4.

               Проектомерките, споменати точка 2, трябва да бъдат предоставени на Комисията посредством формуляра за уведомяване, даден в приложението. Проектомерките, за които е направено уведомление по този начин, следва по възможност да включват следната информация:

                           а)

                           обобщено уведомление, включващо:

                                       i)

                                       данните за разпознаване на предприятието или предприятията, предоставящи обществени съобщителни мрежи, за които се прилага проектомярката;

                                       ii)

                                       резюме на мотивите за действията;

                                       iii)

                                       предвидените изисквания, които ще бъдат наложени от националния регулаторен орган;

                                       iv)

                                       предложения план за действие;

                           б)

                           проектомярката на националния регулаторен орган и всички съпътстващи документи, включително:

                                       i)

                                       съответните факти и обстоятелства на разглеждания случай, които са поводът за предвиденото налагане на минимални изисквания за качество на услугите на предприятието или предприятията, които предоставят обществени съобщителни мрежи;

                                       ii)

                                       оценка на предложената мярка, по-специално с оглед на целите на политиката и регулаторните принципи съгласно член 8 от Директива 2002/21/ЕО;

                                       iii)

                                       предварителния срок за прилагане на минимални изисквания за качество на услугите;

                                       iv)

                                       конкретните методи, които ще бъдат използвани за наблюдение на прилагането на тези изисквания;

                                       v)

                                       резултатите от евентуално обществено допитване, проведено от националния регулаторен орган във връзка с предложената мярка; както и

                                       vi)

                                       становището на националния орган за защита на конкуренцията, когато има такова.

               5.

               Уведомленията следва да се изпращат по електронен път, като се изисква потвърждение за получаване. Приема се, че документите, изпратени по електронен път, са получени от получателя в деня, в който са изпратени. Уведомленията се регистрират в реда на тяхното получаване.

               6.

               Уведомленията влизат в сила на датата, на която Комисията ги регистрира („дата на регистриране“). На интернет страницата на Комисията и по електронен път всички национални регулаторни органи и BEREC ще получат известие за датата на регистриране на уведомлението, темата на уведомлението и всички получени съпътстващи документи, като същевременно бъде гарантирана поверителност в съответствие с член 5 от Директива 2002/21/ЕО.

               7.

               Уведомленията следва да бъдат на един от официалните езици на Европейския съюз. Формулярът за уведомяване може да бъде попълнен на официален език, различен от този на проектомярката. Всички коментари или препоръки, приети от Комисията съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, са на езика на проектомярката, за която е имало уведомление, и когато е възможно — преведени на езика, използван в стандартния формуляр за уведомяване.

               8.

               Когато национален регулаторен орган поиска това, Комисията неофициално обсъжда проектомярката преди уведомлението.

               9.

               Националният регулаторен орган може да реши по всяко време да оттегли уведомлението си, като в този случай мярката, за която е направено уведомление, се заличава от регистъра и въпросният национален регулаторен орган, всички други национални регулаторни органи и BEREC биват уведомени. За целта Комисията публикува известие на своята интернет страница.

      ГРАФИК И ПОСЛЕДВАЩИ ДЕЙСТВИЯ

               10.

               В съответствие с член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, по-специално когато Комисията оценява проектомярка, както е посочено в точка 2, буква а) или буква б), след като е проучила цялата съответна информация, тя може да направи коментари или да даде препоръки относно проектомярката, особено когато счита, че предложените изисквания биха оказали отрицателно влияние върху функционирането на вътрешния пазар.
               Периодът на проучване не трябва да надвишава два месеца след уведомлението за проектомярката, освен ако между Комисията и националния регулаторен орган не е уговорено друго.

               11.

               Чрез дерогация от точка 10 в срок от 15 дни от датата на уведомлението за проектомярката:

                           i)

                           националният регулаторен орган или Комисията може да поискат да удължат на етапа на разглеждането за приемлив период от време, по-специално поради сложността на оценката или

                           ii)

                           националният регулаторен орган може да поиска да съкрати периода на разглеждането, когато при изключителни обстоятелства счете, че е налице спешна необходимост от действия, с цел запазване на конкуренцията и защита на интересите на крайните потребители.

                     Когато националният регулаторен орган или Комисията решат да удължат или съкратят двумесечния период на разглеждане съгласно подточки i) или ii) по-горе, те следва да посочат мотивите за това.

               12.

               Продължителността на потенциалните дерогации от двумесечния период на разглеждане, посочени в точка 11, подточки i) и ii), следва да бъде предмет на предварителна уговорка между Комисията и националния регулаторен орган, по-специално във връзка със сложността на оценката и със заинтересоваността на крайните потребители и други заинтересовани страни от наличието на ясни и предвидими правила за качеството на услугите. Когато се иска удължаване на срока в съответствие с точка 11, подточка i), общият период на разглеждане не следва да надвишава три месеца след уведомлението за проектомярката.
               Чрез дерогация от точка 11 след първоначален преглед на проектомярка, за която има уведомление, Комисията може да информира националния регулаторен орган за по-къс период на разглеждане от един месец.

               13.

               След като бъде уговорена дерогация от двумесечния период на разглеждане, както е споменато в точки 11 и 12, Комисията информира въпросния национален регулаторен орган, всички други национални регулаторни органи и BEREC и публикува известие за това на своята интернет страница, в което се указва продължителността на уговорения период на разглеждане.

               14.

               Без да се засягат точки 11 и 12 по-горе, след регистриране на уведомлението, Комисията, действайки в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2002/21/ЕО, може да поиска допълнителна информация или пояснения от въпросния национален регулаторен орган, като определя краен срок за отговора. Срокът на процедурата за уведомяване се удължава с броя дни, които са изтекли до отговора на искането за информация. Националните регулаторни органи следва да се опитат да предоставят своевременно поисканата информация, когато има такава.

               15.

               Когато Комисията прави коментари или дава препоръки по предложени мерки, определяйки или изменяйки минималните изисквания за качество на услугите в съответствие с член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, тя уведомява въпросния национален регулаторен орган по електронен път и публикува тези коментари или препоръки на своята интернет страница.

               16.

               Когато Комисията не е направила коментари или не е дала препоръки, тя уведомява за това въпросния национален регулаторен орган, всички други национални регулаторни органи и BEREC и публикува известие на своята интернет страница.

               17.

               Националният регулаторен орган не следва да приема проектомярка съгласно точка 2, буква а) или буква б) преди края на периода на разглеждане, установен в съответствие с точки от 10 до 12. Ако Комисията не направи коментари или не даде препоръки в рамките на дадения срок за уведомяване, националният регулаторен орган може да приеме проектомярката, за която е уведомил. Проектомерки съгласно точка 2, буква в) могат да бъдат приемани от националните регулаторни органи по всяко време след уведомлението.

               18.

               Когато национален регулаторен орган приема мярка съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО, той следва да съобщи приетата мярка на Комисията. Комисията публикува всяка приета мярка на своята интернет страница при спазване на правилата за поверителност в съответствие с член 5 от Директива 2002/21/ЕО.

      ДОПЪЛНИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

               19.

               В съответствие с Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета (4) всеки срок, посочен в настоящата препоръка, се изчислява, както следва:

                           а)

                           ако даден срок, изразен в дни, седмици или месеци, трябва да се изчисли от момента, в който настъпва дадено събитие, денят, в който настъпи това събитие, не се брои като част от този срок;

                           б)

                           даден срок, изразен в седмици или месеци, завършва с изтичането на деня, който през последната седмица или месец е същият ден от седмицата или се пада на същата дата като деня, в който е настъпило събитието, от което следва да се отчита срокът. Когато за даден срок, изразен в месеци, денят, на който той трябва да изтече, не настъпва през последния месец, срокът завършва с изтичането на последния ден от този месец;

                           в)

                           сроковете обхващат официалните празници, съботите и неделите;

                           г)

                           работни дни са всички дни без официалните празници и/или неработните дни, съботите и неделите. Ако срокът изтича в събота, неделя или на официален празник, той се удължава до края на първия следващ работен ден. Списъкът с официалните празници, определен от Комисията, се публикува в Официален вестник на Европейския съюз преди началото на всяка година.

               20.

               Комисията, заедно с националните регулаторни органи и BEREC, наблюдава прилагането на процедурата за уведомяване. Комисията ще прецени необходимостта от преразглеждане на настоящата препоръка според обстоятелствата две години след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.

               21.

               Адресати на настоящата препоръка са държавите членки.

      Съставено в Брюксел на 12 декември 2012 година.

            За Комисията

         Neelie KROES

            Заместник-председател

      (1)  ОВ L 108, 24.4.2002 г., стр. 51.

      (2)  ОВ L 108, 24.4.2002 г., стр. 33.

      (3)  Вж. BEREC, Насоки за качество на услугата в рамките на неутралността на мрежата, BoR(12) 32.

      (4)  ОВ L 124, 8.6.1971 г., стр. 1.

      ПРИЛОЖЕНИЕ

         Формуляр за уведомяване по отношение на проектомерки съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО

      ВЪВЕДЕНИЕ
      Във формуляра за уведомяване е определена обобщената информация, която следва да бъде предоставена на Комисията от националните регулаторни органи при уведомяване за проектомерки в съответствие с член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО.
      Комисията възнамерява да обсъжда с националните регулаторни органи въпросите, свързани с прилагането на член 22, параграф 3, особено по време на срещи преди представяне на уведомлението. Ето защо националните регулаторни органи се насърчават да се консултират с Комисията относно всички аспекти на стандартния формуляр за уведомяване и по-специално относно вида информация, която е необходимо да предоставят, или обратно — относно възможността за освобождаване от задължението за предоставяне на определена информация във връзка с мерки, налагащи минимални изисквания за качество на услугите съгласно член 22, параграф 3 от Директива 2002/22/ЕО.
      Важно е да се предостави на Комисията обобщена информация, включваща: i) данните за разпознаване на предприятието или предприятията, предоставящи обществени съобщителни мрежи, които са обект на проектомярката; ii) резюме на мотивите за действията; iii) предвидените изисквания, които ще бъдат наложени от националния регулаторен орган; и iv) предложения план за действие.
      Към формуляра за уведомяване следва да бъде приложена проектомярката на националния регулаторен орган, включително адекватни съображения, отнасящи се до обосновката за и съразмерността на приемането на предложените мерки в съответствие с точки 1 и 2 от настоящата препоръка. Проектомярката следва да включва: i) съответните факти и обстоятелства по конкретния случай, които са поводът за предвиденото налагане на минимални изисквания за качество на услугите на предприятието или предприятията, които предоставят обществени съобщителни мрежи; ii) оценка на предложената мярка, специално с оглед на целите на политиката и регулаторните принципи съгласно член 8 от Директива 2002/21/ЕО; iii) предварителния срок за прилагане на минималните изисквания за качество на услугите и специфичните методи, които ще се използват за наблюдение на прилагането на тези изисквания; iv) резултатите от предишни обществени консултации, проведени от националния регулаторен орган; и v) становището на националния орган за защита на конкуренцията, когато има такова.
      ОБОБЩЕНА ИНФОРМАЦИЯ

                  Опишете накратко съдържанието на проектомярката, за която има уведомление.

                  За проектомерки, за които е имало уведомление по член 22, параграф 3 по-рано (ако е имало такова) посочете справочния номер на уведомлението:

                  Идентифицирайте предприятието или предприятията, на което(ито) тази проектомярка налага задължения:

                  Опишете накратко мотивите за действията:

                  Опишете накратко предвидените изисквания:

                  Опишете накратко предложения план за действие:

                  Справочен номер на проектомярката, за която има уведомление (с хипервръзка, ако има такава):


title: Препоръка на Комисията от 13 юли 2010 година относно насоките за разработване на национални мерки за съвместно съществуване на генетично модифицирани култури с традиционните и биологичните земеделски култури с цел избягване на случайното наличие на ГМО в тях

text:
               22.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 200/1

         ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА
   от 13 юли 2010 година
   относно насоките за разработване на национални мерки за съвместно съществуване на генетично модифицирани култури с традиционните и биологичните земеделски култури с цел избягване на случайното наличие на ГМО в тях
   2010/C 200/01
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (ЕС), и по-специално член 292 от него,
   като взе предвид член 26а, параграф 2 от Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 г. относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми (ГМО) в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО (1),
   като има предвид, че:

               (1)

               В член 26а от Директива 2001/18/ЕО се предвижда, че държавите-членки могат да вземат подходящите мерки, за да избегнат случайното наличие на генетично модифицирани организми (ГМО) в други продукти. Това се прилага по-конкретно с цел да се избегне наличието на ГМО в други култури като традиционните или биологичните култури.

               (2)

               Земеделските структури и земеделските системи, както и икономическите и природните условия, в които работят земеделските производители в Европейския съюз, са изключително разнообразни. Разнообразието от земеделски системи и природни и икономически условия в ЕС трябва да бъде отчетено при разработването на мерките за избягване на случайното наличие на генетично модифицирани (ГМ) култури в други култури.

               (3)

               Възможно е да се наложи публичните органи в държавите-членки да определят подходящи мерки в областите, където се отглеждат ГМО, за да се даде на потребителите и производителите избор между традиционна, биологична и ГМ продукция (наричани за краткост „мерки за съвместно съществуване“).

               (4)

               Целта на мерките за съвместно съществуване в областите, където се отглеждат ГМО, е да се избегне случайното наличие на ГМО в други продукти, като така се предотврати потенциалната икономическа загуба и въздействието на смесването на генетично модифицирани и генетично немодифицирани култури (включително и биологичните култури).

               (5)

               В някои случаи в зависимост от икономическите и природните условия може да е необходимо недопускането на отглеждане на ГМО в обширни области. Тази възможност следва да почива на доказателство от страна на държавата-членка, че във въпросните области други мерки за предотвратяване на случайното наличие на ГМО в традиционните или биологичните култури не са достатъчни. Освен това ограничителните мерки трябва да бъдат пропорционални на целта (т.е. защита на определени нужди на земеделските производители, отглеждащи традиционни или биологични култури).

               (6)

               Във връзка със съчетаването на системата за даване на разрешение на Европейския съюз, базирана върху научни доказателства, със свободата на държавите-членки да решат дали желаят или не да се отглеждат ГМ култури на тяхната територия, Комисията счита, че мерките за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури следва да бъдат установени на равнище държава-членка.

               (7)

               Необходимо е да се замени препоръка 2003/556/ЕО (2), за да се отрази в по-пълна степен възможността, предоставена от член 26а, държавите-членки да могат да вземат мерки, за да избегнат случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури. Настоящите насоки са съответно ограничени по своето съдържание до основните общи принципи за разработването на мерки за съвместното съществуване, като се признава, че държавите-членки имат нужда от достатъчно гъвкавост, за да могат да отчетат регионалните и националните си особености и конкретните си местни нужди от традиционни, биологични и други видове култури и продукти.

               (8)

               Европейската служба за съвместно съществуване (ЕССС) ще продължи да разработва съвместно с държавите-членки най-добри практики за съвместното съществуване, както и технически насоки по свързани с това въпроси,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               При разработването на национални мерки за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури държавите-членки следва да спазват насоките, предоставени в приложението към настоящата препоръка.

               2.

               Препоръка 2003/556/ЕО се отменя.

               3.

               Адресати на настоящата препоръка са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 13 юли 2010 година.

            За Комисията

         John DALLI

            Член на Комисията

      (1)  ОВ L 106, 17.4.2001 г., стр. 1.

      (2)  Препоръка на Комисията относно насоки за разработването на национални стратегии и най-добри практики за гарантирането на съвместното съществуване на генетично модифицирани култури с традиционното и биологичното земеделие (ОВ L 189, 29.7.2003 г., стр. 36).

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      1.   Въведение

      1.1.   Национални мерки за съвместно съществуване с цел избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури.

      Отглеждането на ГМО в ЕС има отражение върху организирането на земеделската продукция. От една страна, възможността за случайното наличие на генетично модифицирани (ГМ) култури в генетично немодифицираните (традиционните и биологичните) поставя въпроса за това как може да се гарантира изборът на производителя по отношение на различните видове продукция. По принцип земеделските производители би трябвало да могат да отглеждат вида земеделска култура, който те изберат — било то ГМ култури, традиционни или биологични култури. Тази възможност следва да бъде комбинирана с желанието на някои земеделски производители и оператори да гарантират, че в отглежданите от тях култури има наличие на ГМО във възможно най-малка степен.
      От друга страна въпросът е свързан и с избора на потребителите. За да се предостави на европейските потребители избор между ГМ храни и храни, които са генетично немодифицирани, трябва да има не само система за проследяване и етикетиране, която да функционира нормално, но и земеделски сектор, който може да предостави различните видове продукти. Способността на хранително-вкусовата промишленост да предлага голям избор на потребителите върви ръка за ръка със способността на земеделския сектор да поддържа различни системи на производство.
      Случайното наличие на ГМО над допустимите прагове, предвидени в законодателството на ЕС, поражда необходимостта култури, за които е било предвидено да бъдат генетично немодифицирани, да бъдат етикетирани като съдържащи ГМО (1). Това може да доведе до икономически загуби поради по-ниска пазарна цена на ГМ културите или поради трудности при продаването им. Освен това е възможно да се появят допълнителни разходи за земеделските производители, ако те трябва да приемат системи за мониторинг и мерки за свеждане до минимум на смесването на ГМ и генетично немодифицирани култури.
      Евентуалните икономически загуби за производителите на конкретни земеделски продукти, като биологичните продукти, не са задължително ограничени до надвишаване на прага за етикетирането, определен от законодателството на ЕС на ниво 0,9 %. В някои случаи — и в зависимост от търсенето на пазара и от съответните разпоредби на националното законодателство (напр. някои държави-членки може да са разработили национални стандарти за различни видове етикетиране на продукти без ГМО), наличието на следи от ГМО в дадени култури, предназначени за храни, макар и със стойности под 0,9 %, може да причини икономически щети за операторите, които желаят да ги предложат на пазара като несъдържащи ГМО.
      Още повече, че наличието на примеси на ГМО имат конкретно въздействие за производителите на конкретни продукти, като например земеделските производители (2), отглеждащи биологични култури, което има отражение и за крайния потребител (3). Тъй като такова производство често е по-скъпо, възможно е да са необходими по-сериозни усилия при осигуряване на отделяне на културите, за да се избегне наличие на ГМО и така да се гарантира свързаното с това увеличение на цената. Освен това ограниченията на местно ниво и местните особености в някои географски области може да направят много трудно и скъпо ефективното задоволяване на тези нужди от отделяне.
      Следователно е необходимо да се признае, че държавите-членки се нуждаят от достатъчно гъвкавост, за да вземат предвид конкретните си регионални и местни нужди по отношение на отглеждането на ГМО, за да се постигне възможно най-ниското ниво на наличие на ГМО в биологичните и другите видове култури, когато по други начини не могат да бъдат постигнати достатъчни нива на чистота.
      1.2.   Разграничение между икономическите аспекти при отглеждането на ГМО и научния аспект, обхванат от оценката на риска за околната среда

      Важно е да се направи ясно разграничение между икономическите аспекти при отглеждането на ГМО, от една страна, и оценката на риска за околната среда, от друга, на които се обръща внимание при процедурите за даване на разрешение от Директива 2001/18/ЕО и от Регламент (ЕО) № 1829/2003 относно генетично модифицирани храни и фуражи.
      Съгласно процедурата, предвидена в Директива 2001/18/ЕО и в Регламент (ЕО) № 1829/2003, разрешението за освобождаване на ГМО в околната среда зависи от извършването на обстойна оценка на риска за околната среда и здравето. Резултатът от оценката на риска може да е една от изброените по-долу възможности:

                  —

                  констатира се риск от неблагоприятни последици за околната среда или здравето, които не могат да се овладеят, като в този случай разрешението се отказва,

                  —

                  не се констатира риск от неблагоприятни последици за околната среда или здравето, като в този случай разрешението се дава, без да се изискват допълнителни управленски мерки, различни от конкретно предвидените в законодателството,

                  —

                  констатират се рискове, но те могат да се овладеят посредством съответните мерки (напр. физическо отделяне и/или мониторинг); в този случай в разрешението се включва и задължението за изпълнение на мерки за управление на риска за околната среда.

            Ако се констатира наличие на риск за околната среда или здравето след даването на разрешение, е предвидена процедура за прекратяване или изменение на съгласието или разрешението на ЕС съответно в Директива 2001/18/ЕО (член 20, параграф 3) и в Регламент (ЕО) № 1829/2003 (членове 10 и 22). Освен това държавите-членки могат да се позоват на специалната предпазна клауза от Директива 2001/18/ЕО (член 23) или на разпоредбите за спешни мерки на Регламент (ЕО) № 1829/2003 (член 34) с цел временното ограничаване или забраняване на отглеждането на ГМО въз основата на нова или допълнителна информация по отношение на рисковете за здравето или околната среда.
      Тъй като в ЕС могат да се отглеждат само разрешени ГМО (4) и аспектите, свързани с околната среда и здравето, вече са обхванати от оценката на риска за околната среда в процеса на даване на разрешение на равнище ЕС, все още неразрешените въпроси в контекста на съвместното съществуване засягат икономическите аспекти, свързани с примесите от генетично модифицирани и генетично немодифицирани култури.
      1.3.   Признаване на наличието на различни земеделски условия в ЕС

      Европейските земеделски производители работят при изключителни разнообразни условия. В Европа размерът на стопанствата и на обработваемите площи, системите на производство, ротацията на културите и схемите за редуване на културите, както и природните условия се различават. Тези разлики трябва да бъдат взети под внимание при разработването, прилагането и мониторинга на национални мерки с цел избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури. Мерките, които се прилагат, трябва да отговарят на характеристиките на земеделските структури, земеделските системи, схемите за редуване на културите и природните условия в даден регион.
      Може да се наложи да се разработват и изпълняват стратегии и най-добри практики за отглеждане на ГМО на национално или регионално равнище с участието на земеделските производители и другите заинтересовани страни при отчитане на националните, регионалните и местните фактори.
      Следователно целесъобразно е да се разработят мерки за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури на национално, а понякога и на регионално или местно равнище.
      1.4.   Цел и обхват на насоките

      Настоящите насоки са под формата на незадължителни препоръки, чиито адресати са държавите-членки. Тяхната цел е да предложат общи принципи за разработването на национални мерки за съвместно съществуване на генетично модифицирани с традиционни и биологични земеделски култури с цел избягване на случайното наличие на ГМО в тях. Признава се, че редица от факторите, които за важни в тази връзка, са характерни за националните, регионалните и местните условия.
      2.   Общи принципи за разработване на национални мерки за съвместно съществуване на генетично модифицирани култури с традиционни и биологични земеделски култури с цел избягване на случайното наличие на ГМО в тях

      2.1.   Прозрачност, трансгранично сътрудничество и участие на заинтересованите страни

      Националните мерки за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури следва да бъдат разработени с всички заинтересовани страни и по прозрачен начин. Държавите-членки следва да установят трансгранично сътрудничество със съседните държави, за да гарантират ефективното функциониране на мерките за съвместно съществуване в граничните райони. По този начин те ще осигурят и гарантират подходяща и навременна информация за мерките, които те решат да вземат.
      2.2.   Пропорционалност

      Мерките за избягване на случайното наличие на ГМО в другите култури следва да бъдат пропорционални на целта, която се преследва (защита на определени нужди на земеделските производители, отглеждащи традиционни или биологични култури). С мерките за съвместно съществуване следва да се избягва налагането на излишна тежест за земеделските производители, производителите на семена, кооперативите и други оператори, свързани с който и да било вид продукция. При избора на мерките следва да се вземат предвид регионалните и местните ограничения и характеристики като формата и размерите на обработваемите площи в даден регион, разделението на парцели и разпръснатото географско разположение на площите, принадлежащи към отделни стопанства, и регионалните земеделски управленски практики.
      2.3.   Нива на смесването, които трябва да се достигнат посредством националните мерки за съвместно съществуване на генетично модифицирани с традиционни и биологични земеделски култури с цел избягване на случайното наличие на ГМО в тях

      При националните мерки за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури следва да бъдат взети предвид наличните данни за вероятността за наличие на примеси между генетично модифицирани и генетично немодифицирани култури и за източниците им. Тези мерки следва да са пропорционални на желаното ниво на примеси, което зависи от регионалните и националните характеристики и конкретните местни нужди от традиционни, биологични и други видове култури и продукция.

                  2.3.1.

                  В някои случаи наличието на следи от ГМО в храни и фуражи има икономически последици само когато те надвишат прага за етикетиране от 0,9 %. В тези случаи е възможно държавите-членки да счетат, че мерките за гарантиране на съответствието с прага за етикетиране от 0,9 % са достатъчни.

                  2.3.2.

                  Възможно е държавите-членки да счетат, че не е необходимо да се следи за конкретни нива на смесване, когато етикетирането на културите като генетично модифицирани няма икономически последствия.

                  2.3.3.

                  В няколко други случаи евентуалните икономически загуби за производителите на биологични култури и за някои от производителите на традиционни култури (напр. някои производители на храни) може да се дължат на наличието на следи от ГМО на нива, по-ниски от 0,9 %. В тези случаи и в интерес на защитата на конкретни видове производство съответните държави-членки може да определят мерки, които имат за цел постигането на нива на наличие на ГМО в други култури, по-ниски от 0,9 %.

            Независимо от нивото на смесване, за което ще се следи с мерките за съвместно съществуване, установеният в законодателството на ЕС (5) праг ще продължи да се прилага за етикетирането по отношение на наличието на ГМО в храни, фуражи и продукти, предназначени за директна преработка.
      2.4.   Мерки за недопускане на отглеждането на ГМО в обширни области („зони без ГМО“)

      Разликите в регионалните аспекти като метеорологичните условия (които оказват влияние върху активността на опрашителите и придвижването на прашеца във въздуха), топографията, схемите за редуване на културите, системите за ротация на културите или земеделските структури (включително и заобикалящите структури като живи плетове, гори, необработваеми площи и пространствената организация на обработваемите площи) могат да окажат влияние върху степента на смесване на генетично модифицираните и традиционните и биологичните култури, както и върху необходимите мерки за избягването на случайното наличие на ГМО в другите култури.
      При дадени икономически и природни условия държавите-членки следва да обмислят възможността за недопускане на отглеждането на ГМО в обширни области на своята територия с цел избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури. Такова недопускане следва да почива на доказателство от страна на държавата-членка, че във въпросните области не са достатъчни други мерки за постигането на достатъчно ниво на чистота. Освен това ограничителните мерки следва да бъдат пропорционални на следваната цел (т.е. защита на определени нужди на земеделските производители, отглеждащи традиционни и/или биологични култури).
      2.5.   Правила за отговорност

      Проблемите, касаещи финансовата компенсация или отговорността за икономическите щети, са изключителна компетентност на държавите-членки.
      3.   Обмен на информация на равнище ЕС

      Комисията ще продължи да събира и координира свързаната с темата информация, основана на проучвания, които са в ход на равнище ЕС и на национално равнище, и да предлага технически съвети с цел подпомагането на заинтересованите държави-членки при установяването на национални подходи за съвместното съществуване на ГМО и други култури.
      Провежданата в момента координация посредством COEX-NET (6) и предоставянето на технически съвети от Европейската служба за съвместно съществуване (ЕССС) (7) ще продължат и занапред. ЕССС ще актуализира примерен каталог с мерки, както и списък с агрономични, природни и характерни за отделните култури фактори, които трябва да бъдат отчетени при разработването на национални мерки за избягване на случайното наличие на ГМО в традиционните и биологичните култури. Държавите-членки следва да продължат да съдействат при техническата работа на ЕССС.

         (1)  В съответствие с членове 12 и 24 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 задължението за етикетиране не се прилага за храни/фуражи, съдържащи материали, които съдържат, състоят се или са произведени от ГМО в съотношения, не по-високи от 0,9 % от: i) хранителните съставки, разглеждани индивидуално; или ii) храната, състояща се от една единствена съставка; или iii) фуража и за всяка съставка, от която той се състои, при условие че това наличие е случайно или технически неизбежно.

         (2)  В съответствие с Регламент (ЕО) № 834/2007 относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти ГМО не се използват при биологичното производство, включително за семена, храни или фуражи (член 9, параграф 1). Целта е биологичните продукти да съдържат възможно най-малко ГМО (вж. съображение 10).

         (3)  COM(2009) 153 — Доклад на Комисията до Съвета и Европейския парламент относно съвместното съществуване на генетично модифицирани култури с традиционното и биологичното земеделие.

         (4)  За да може даден ГМО да бъде отглеждан в ЕС, той трябва да е бил разрешен за отглеждане съгласно Директива 2001/18/ЕО или съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003.

         (5)  Членове 12 и 24 от Регламент (ЕО) № 1829/2009 и член 21, параграф 3 от Директива 2001/18/ЕО.

         (6)  Мрежовата група за обмен и координация на информация относно съвместното съществуване на генетично модифицирани, традиционни и биологични култури (COEX-NET) има за цел да улесни обмена на информация между държавите-членки и Комисията.

         (7)  ЕССС разработва най-добри практики, характерни за конкретните култури, за технически мерки за съвместно съществуване. ЕССС се състои от секретариат и технически работни групи за конкретните култури, в които участват технически представители на държавите-членки.


				|

		52013DC0248

			Препоръка за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за определяне на „Европейски столици на културата“ за 2017 г. в Дания и Кипър и за 2018 г. в Малта /* COM/2013/0248 final */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
Решение
№ 1622/2006/ЕО на
Европейския
парламент и на
Съвета от 24
октомври 2006 г.
за
установяване
на
действията
на Общността
„Европейска
столица на
културата“ за
годините 2007—2019[1]
урежда
процедурата
за
определяне
на европейски
столици на
културатa.
Съгласно
член 2 от посоченото
решение от 2009 г.
нататък два
града от две
държави членки
ще бъдат
определяни за
европейски
столици на
културата
последователно
в
хронологичния
ред,
определен в приложението
към
решението.На
Дания и Кипър
се пада
правото да
бъдат
домакини на
проявата
през 2017 г. Като
една от двете
държави членки,
заедно с
Нидерландия,
на които се
пада правото
да бъдат
домакини
през 2018 г.,
Малта реши да
стартира
отнасящата
се до нея
процедура за
подбор една
година преди
обичайния
срок.
Номинацията
за
европейски
столици на
културата за
2017 г. и 2018 г. става
по следната
процедура.
Всяка
от
съответните
държави членки
публикува
покана за
представяне
на предложения
не по-късно
от шест
години преди
проявата.
Комисия за
подбор в
състав от 13
независими
експерти от
сферата на
културата се
свиква на
заседание за предварителен
подбор не
по-късно от
пет години
преди
проявата. Тя
оценява
получените
кандидатури
в
съответствие
с критериите,
определени в
член 4 от
Решение № 1622/2006/ЕО,
и съставя
списък на
първоначално
одобрените
градове
кандидати,
чиито
кандидатури
трябва да
бъдат
разгледани
впоследствие,
след като те
попълнят
досиетата на
кандидатурите
си.
Всяка
от имащите
отношение
държави членки
свиква
комисията за
извършване
на окончателния
подбор 9
месеца след
заседанието
за
предварителен
подбор. След
задълбочена
оценка на
предварително
избраните градове
въз основа на
критериите,
предвидени
за това
действие,
комисията
препоръчва по
един град за
титлата във
всяка от
имащите
отношение
държави членки.
На
основата на
тези
препоръки
всяка държава членка
номинира по
един град за
европейска
столица на
културата и
уведомява по
официален
път за тази
номинация
Европейския
парламент,
Съвета,
Комисията и
Комитета на
регионите не
по-късно от четири
години преди
определеното
начало на
проявата.
Европейският
парламент
може да
изпрати становище
до Комисията
не по-късно
от 3 месеца
след
получаването
на
номинациите.
Съветът,
като действа
по препоръка
на Комисията,
определя
официално
съответните
градове за
годината, за
която те са
били номинирани.

След
приключване
на описаната
по-горе
процедура в
два етапа, в
съответните
си доклади от
септември 2012 г.
комисията за подбор
препоръча за
домакини на
проявата през
2017 г. Орхус
(Дания) и
Пафос (Кипър),
а в доклада
си от ноември
2012 г.
препоръча
домакин на проявата
през 2018 г. да
бъде Валета
(Малта). И
трите
държави членки
уведомиха по
официален
път за тези
номинации
Европейския
парламент,
Съвета,
Комисията и
Комитета на
регионите
през есента
на 2012 г.
През
февруари 2013 г.
Европейският
парламент изпрати
своите
положителни
становища до
Комисията.
Вследствие
на това, в
съответствие
с член 9, параграф
3 от Решение №
1622/2006/ЕО
Комисията
представя на
Съвета
приложената
препоръка за официалното
обявяване на
Орхус и Пафос
за европейски
столици на
културата за
2017 г. съответно
в Дания и
Кипър и за
официалното
обявяване на
Валета за
европейска
столица на
културата за
2018 г. в Малта.
Препоръка
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
определяне
на
„Европейски
столици на културата“
за 2017 г. в Дания
и Кипър и за 2018 г.
в Малта
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз,
като
взе предвид
Решение
№ 1622/2006/ЕО на
Европейския
парламент и
на Съвета от
24 октомври 2006 г.
за
установяване
на
действията
на Общността
„Европейска
столица на
културата“ за
годините 2007—2019[2], и
по-специално
член 9,
параграф 3 от
него,
като
взе предвид
препоръката
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
доклада на
комисията за
подбор от
септември
2012 г. във
връзка с
процедурата
по подбор на
европейски
столици на културата
в Дания и
Кипър,
като
взе предвид
доклада на
комисията за
подбор от
ноември 2012 г.
във връзка с
процедурата
по подбор на
европейска
столица на
културата в
Малта,
като
има предвид,
че:
критериите
по член 4 от
Решение
№ 1622/2006/ЕО са изцяло
изпълнени,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Орхус и
Пафос се
определят за
„Европейски столици
на културата
за 2017 г.“
съответно в
Дания и
Кипър.
Валета
се определя
за
„Европейска
столица на
културата за
2018 г.“ в Малта.
Член 2
Настоящото
решение
влиза в сила
в деня след
деня на
публикуването
му в Официален
вестник на
Европейския
съюз.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               ОВ L 304 от
3.11.2006 г., стр. 1.
[2]               ОВ L 304 от
3.11.2006 г., стр. 1.


title: Препоръка на Съвета от 10 юли 2012 година относно националната програма за реформи на Ирландия за 2012 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за стабилност на Ирландия за периода 2012—2015 г.

text:
               24.7.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 219/44

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 10 юли 2012 година
   относно националната програма за реформи на Ирландия за 2012 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за стабилност на Ирландия за периода 2012—2015 г.
   2012/C 219/13
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 121, параграф 2 и член 148, параграф 4 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 1466/97 на Съвета от 7 юли 1997 г. за засилване на надзора върху състоянието на бюджета и на надзора и координацията на икономическите политики (1), и по-специално член 5, параграф 2 от него,
   като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
   като взе предвид заключенията на Европейския съвет,
   като взе предвид становището на Комитета по заетостта,
   след консултация с Икономическия и финансов комитет,
   като има предвид, че:

               (1)

               На 26 март 2010 г. Европейският съвет постигна съгласие по предложението на Европейската комисия да се започне изпълнението на нова стратегия за работни места и растеж — стратегията „Европа 2020“ — въз основа на засилена координация на икономическите политики, която стратегия е съсредоточена върху ключовите области, в които е необходимо да се предприемат действия за повишаване на потенциала на Европа за устойчив растеж и конкурентоспособност.

               (2)

               На 13 юли 2010 г. Съветът прие препоръка относно общите насоки за икономическите политики на държавите членки и на Съюза (за периода 2010—2014 г.), а на 21 октомври 2010 г. прие решение относно насоки за политиките за заетост на държавите членки (2), като заедно двата акта представляват т. нар. „интегрирани насоки“. Държавите членки бяха приканени да се съобразят с интегрираните насоки при провеждането на националната си икономическа политика и политика по заетостта.

               (3)

               На 12 юли 2011 г. Съветът прие препоръка (3) относно националната програма за реформи на Ирландия за 2011 г. и даде становището си относно актуализираната програма за стабилност на Ирландия за периода 2011—2015 г.

               (4)

               На 23 ноември 2011 г. Комисията прие втория годишен обзор на растежа, с което постави началото на втория европейски семестър за предварително и интегрирано координиране на политиката, залегнало в стратегията „Европа 2020“.

               (5)

               Европейският парламент участва надлежно в Европейския семестър в съответствие с Регламент (ЕО) № 1466/97 и на 15 февруари 2012 г. прие Резолюция относно аспектите, свързани със заетостта и социалните въпроси, в Годишния обзор на растежа за 2012 г. и Резолюция относно приноса към Годишния обзор на растежа за 2012 г.

               (6)

               На 2 март 2012 г. Европейският съвет одобри приоритетите, насочени към осигуряване на финансова стабилност, бюджетна консолидация и действия за насърчаване на растежа. Той подчерта необходимостта от продължаване на диференцирана бюджетна консолидация, благоприятстваща растежа, възстановяване на нормалните условия за отпускане на заеми за икономиката, насърчаване на растежа и конкурентоспособността, справяне с безработицата и социалните последици от кризата и модернизиране на публичната администрация.

               (7)

               На 2 март 2012 г. Европейският съвет прикани също така държавите членки, участващи в пакта „Евро плюс“, да представят своите ангажименти достатъчно рано, за да бъдат включени в програмите им за стабилност или програмите им за конвергенция и в националните им програми за реформи.

               (8)

               На 27 април 2012 г. Ирландия представи своята програма за стабилност, която обхваща периода 2012—2015 г., и своята национална програма за реформи за 2012 г.

               (9)

               На 7 декември 2010 г. Съветът прие Решение за изпълнение 2011/77/ЕС (4) за предоставяне на финансова помощ за Ирландия до края на 2013 г. в съответствие с Регламент (ЕС) № 407/2010 от 11 май 2010 г. за създаване на европейски механизъм за финансово стабилизиране (5). В придружаващия го Меморандум за разбирателство, подписан на 16 декември 2010 г., и в последващите допълнения на меморандума се определят условията на икономическата политика, с оглед на които се изплаща финансовата помощ.

               (10)

               Като цяло Ирландия е изпълнила условията на програмата за финансова помощ, определени в Меморандума за разбирателство. По-специално целта по отношение на фискалния дефицит за 2011 г. (10,6 %) бе изпълнена чрез значителен марж, а в бюджета за 2012 г. е заложена цел за бюджетен дефицит от 8,6 % от БВП в съответствие с тавана в програмата за финансова помощ. Плановете за средносрочна фискална консолидация са съобразени с таваните на дефицита съгласно програмата за финансова помощ и дефицит под 3 % от БВП до 2015 г. Рекапитализацията на национални банки, предвидена в анализа на собствения капитал съгласно пруденциалните изисквания, извършен от Централната банка на Ирландия за 2011 г., бе завършена до голяма степен и намаляването на задлъжнялостта на националните банки надвиши целите на програмата за финансова помощ за 2011 г. като цяло. Структурните реформи за повишаване на конкурентоспособността и създаване на повече работни места отбелязаха значителен напредък.

               (11)

               Икономиката на Ирландия се възстанови до скромен ръст от 0,7 % през 2011 г., което като цяло съответства на очакванията съгласно програмата за финансова помощ. Ръстът се основава главно на износа, който бе подпомогнат от повишаването на конкурентоспособността и стабилното външно търсене. Нетният износ допринася с 4,7 процентни пункта за ръста на БВП, докато вътрешното търсене продължава да спада поради фискалната консолидация, понижаването на заетостта и затягането на бюджетите на домакинствата. През 2012 г. се очаква растежът да спадне до около 0,5 %, което се дължи на неблагоприятната външна среда и продължаващото адаптиране на вътрешното търсене. Затягането на бюджетите на домакинствата и предприятията ще продължи да оказва натиск върху потреблението и инвестициите в средносрочен план. Задвижваният от износа растеж се очаква да се повиши, като достигне 1,9 % през 2013 г. и 2,8 % до 2015 г., въз основа на високия демографски ръст и гъвкавия пазар на труда в Ирландия, както и на значителния неизползван капацитет в икономиката.

               (12)

               Съгласно извършената в съответствие с член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1466/97 оценка на програмата за стабилност Съветът е на мнение, че макроикономическият сценарий в основата на бюджетните прогнози на програмата изглежда реалистичен. Прогнозите за икономически растеж в програмата за стабилност са подобни на прогнозата на службите на Комисията от пролетта на 2012 г. Целта на бюджетната стратегия на програмата за стабилност е намаляване на бюджетния дефицит под прага от 3 % от БВП до края на 2015 г., което е в съответствие с определения от Съвета краен срок за коригиране на прекомерния дефицит. В програмата за стабилност понастоящем е прогнозиран дефицит от 8,3 % от БВП (под целта на програмата от 8,6 % от БВП) през 2012 г., 7,5 % от БВП през 2013 г., 4,8 % от БВП през 2014 г. и 2,8 % от БВП до края на програмния период през 2015 г. Това развитие се подпомага от мерки за консолидация в размер на 2,7 % от БВП, въведени в бюджета за 2012 г., и широкообхватните мерки за консолидация от 3,9 % от БВП през периода 2013—2014 г., както и от допълнителни частично определени усилия за консолидация в размер на 1,1 % от БВП през 2015 г. В програмата за стабилност се утвърждава средносрочната бюджетна цел (СБЦ) за структурен бюджетен дефицит в размер на 0,5 % от БВП, което не е постигнато през периода на програмата. СБЦ адекватно отразява изискването на Пакта за стабилност и растеж. Брутният държавен дълг е над 60 % от БВП и се очаква да нарасне от 108 % от БВП през 2011 г. до 120 % през 2013 г., преди да започне да намалява. По време на процедурата при прекомерен дефицит до 2015 г., както и през следващите три години Ирландия ще бъде в преходен период и бюджетните планове ще гарантират достатъчен напредък по отношение на спазването на целевия показател на намаляване на дълга от Пакта за стабилност и растеж.

               (13)

               Ирландия пое редица ангажименти в рамките на пакта „Евро плюс“. Тези ангажименти се отнасят до насърчаването на заетостта, увеличаването на конкурентоспособността, подобряването на устойчивостта на публичните финанси и засилването на финансовата стабилност,

         ПРЕПОРЪЧВА на Ирландия да предприеме следните действия през периода 2012—2013 г.:
   да приложи мерките, определени в Решение за изпълнение 2011/77/ЕС и допълнително уточнени в Меморандума за разбирателство от 16 декември 2010 г. и последващите му допълнения.

      Съставено в Брюксел на 10 юли 2012 година.

            За Съвета

            Председател

         V. SHIARLY

      (1)  ОВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 1.

      (2)  Продължават да се прилагат през 2012 г. съгласно Решение 2012/238/ЕС на Съвета от 26 април 2012 г. относно насоки за политиките за заетост на държавите членки (ОВ L 119, 4.5.2012 г., стр. 47).

      (3)  ОВ C 215, 21.7.2011 г., стр. 1.

      (4)  ОВ L 30, 4.2.2011 г., стр. 34.

      (5)  ОВ L 118, 12.5.2010 г., стр. 1.


title: (2014/193/ЕС): Препоръка на Комисията от 4 април 2014 година за намаляване наличието на кадмий в храните  Текст от значение за ЕИП

text:
               8.4.2014

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 104/80

         ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА
   от 4 април 2014 година
   за намаляване наличието на кадмий в храните
   (текст от значение за ЕИП)
   (2014/193/ЕС)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               В Регламент (ЕО) № 1881/2006 на Комисията от 19 декември 2006 г. за определяне на максимално допустимите количества на някои замърсители в храните (1) са установени максимално допустимите количества на кадмий в редица храни.

               (2)

               На 30 януари 2009 г. Експертната група по замърсителите в хранителната верига (Contam) на Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) прие становище относно кадмия в храните (2). В това становище ЕОБХ определи нова допустима седмична доза (ДСД) от 2,5 μg/kg телесно тегло. В становището си относно „Повторна оценка на допустимата седмична доза за кадмий, определена от Contam през 2009 г.“ (3) ЕОБХ взе предвид последната оценка на риска, извършена от Съвместния експертен комитет на ФАО и СЗО по добавките в храните (JECFA) (4), и потвърди ДСД от 2,5 μg/kg телесно тегло.

               (3)

               В научното становище на Contam се стигна до заключението, че средните експозиции чрез храната в европейските държави са близки до или леко надвишават ДСД от 2,5 μg/kg телесно тегло. При някои подгрупи от населението ДСД може да бъде надвишено до около 2 пъти. Contam заключи също така, че независимо от това, че е малко вероятно за дадено лице, изложено на подобно количество, да възникнат неблагоприятни въздействия върху бъбречната функция, експозицията на населението на кадмий следва да бъде понижена.

               (4)

               Съгласно научното становище на Contam групите храни, които допринасят в най-голяма степен за експозицията на кадмий чрез храната, основно поради високата консумация, са: зърнени култури и продукти от зърнени култури, зеленчуци, ядки и варива, съдържащи нишесте кореноплодни и картофи, месо и месни продукти. Най-високи концентрации на кадмий са установени при хранителните стоки морски водорасли, риба и морски дарове, шоколад и храни със специално диетично предназначение, както и гъби, маслодайни семена и годна за консумация карантия.

               (5)

               През 2001 г. за кадмий са определени максимални количества по отношение на широка гама от храни, включително зърнени култури, зеленчуци, месо, риба, морски дарове, карантия и добавки в храни. Предвид заключенията на последния доклад на ЕОБХ бяха разгледани нови максимално допустими количества за бебешки храни и шоколадови/какаови продукти и се очаква те да бъдат скоро приети.

               (6)

               Освен това вследствие на научните становища на Contam относно кадмия Комисията проучи и възможностите за намаляване на някои от съществуващите максимално допустими количества за кадмий в храните, които са основни фактори за експозиция (а именно зърнени култури, зеленчуци, картофи).

               (7)

               Комисията счита, че трудно може да се постигне незабавно намаляване на максимално допустимите количества. Наличието на кадмий в храните не е еднородна, а силно променлива величина, която зависи от географското местоположение на площта за отглеждане (различни нива на природен кадмий в почвата, което се дължи на различно разпределение в земната кора), от наличието на кадмий в почвата (различна степен на прехвърляне от почвата в растенията в зависимост от стойността на pH на почвата и други почвени компоненти), от различията между сортовете растения с различна степен на натрупване на кадмий, но също така и от антропогенни фактори, като например селскостопанското използване на утайки от отпадъчни води, тор или фосфатни торове и други фактори. По отношение на наличието на кадмий във фосфатни торове, по което се работи в момента, Комисията е наясно, че трябва да предприеме действия в съответствие със своята стратегия за ограничаване на риска при кадмий и кадмиев окис, приета през 2008 г. (5)

               (8)

               Вече съществуват някои методи за намаляване наличието на кадмий в храните, които обаче се нуждаят от известно време, за да бъдат напълно приложени от земеделските производители и стопанските субекти в хранителната промишленост. В някои случаи съществуващите методи трябва да бъдат приспособени към конкретните култури и географски зони, в които следва да бъдат прилагани, и да бъдат по-добре оповестявани и популяризирани сред земеделските производители, за да се постигне намаляване на количествата кадмий в храните в средносрочен и в дългосрочен план. Следователно е целесъобразно държавите членки да предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че наличните понастоящем методи за намаляване на тези количества са оповестени и популяризирани сред земеделските производители и че тяхното прилагане е започнало или е продължено с оглед намаляване количествата кадмий в храните. При необходимост следва да бъдат проведени допълнителни изследвания и проучвания с цел компенсиране на евентуалните неясноти във връзка с методите за намаляване на количествата кадмий.

               (9)

               Постигнатият благодарение на мерките напредък следва да бъде обект на редовен мониторинг и да бъде редовно докладван на Комисията. Допълнителни данни за наличието на кадмий следва да се събират и съобщават редовно на ЕОБХ, за да се даде възможност на Комисията да направи повторна оценка на ситуацията към 31 декември 2018 г. с оглед вземане на решение относно бъдещи целесъобразни мерки,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1)

               Държавите членки следва да гарантират, че наличните мерки за намаляване на количествата кадмий в храните, и по-специално в зърнените култури, зеленчуците и картофите, постепенно се прилагат от земеделските производители и от стопанските субекти в хранителната промишленост. Това включва ефикасни средства за оповестяване и популяризиране на познатите методи за намаляване на количествата кадмий в храните сред земеделските производители и стопанските субекти в хранителната промишленост.

               2)

               Държавите членки следва да гарантират, че когато е налице необходимост от допълнителна информация за определяне на подходящите мерки за намаляване на количествата кадмий, напр. в някои култури или в специфична географска зона, за целта ще се извършват проучвания/научни изследвания.

               3)

               Държавите членки следва редовно да наблюдават напредъка на предприетите мерки за намаляване на съдържанието на кадмий, като събират данни за количествата кадмий в храните. Държавите членки следва да гарантират, че:

                           1.

                           резултатите от анализите се предоставят редовно на ЕОБХ с цел тяхното обобщаване в единна база данни; и че

                           2.

                           през декември 2015 г. на Европейската комисия ще се представи доклад за напредъка по изпълнението на настоящата препоръка, последван от окончателен доклад най-късно през февруари 2018 г. В тези доклади следва да се обърне особено внимание на тези количества кадмий, които са близки или надвишават максимално допустимите количества.

               4)

               Вземането на проби и анализът следва да се извършват в съответствие с разпоредбите, предвидени в Регламент (ЕО) № 333/2007 на Комисията от 28 март 2007 г. за определяне на методите за вземане на проби и анализ за официалния контрол върху съдържанието на олово, кадмий, живак, неорганичен калай, 3-MCPD и бензо[a]пирен в храни (6).

      Съставено в Брюксел на 4 април 2014 година.

            За Комисията

         Tonio BORG

            Член на Комисията

      (1)  ОВ L 364, 20.12.2006 г., стр. 5.

      (2)  Бюлетин на ЕОБХ (The EFSA Journal ) (2009 г.) 980, 1-139.

      (3)  Бюлетин на ЕОБХ (The EFSA Journal) (2011 г.); 9(2):1975.

      (4)  64-та серия на СЗО за добавките в храните, 73-то заседание на Съвместния експертен комитет на ФАО и СЗО по добавките в храните (JECFA), Световна здравна организация, Женева, 2011 г.

      (5)  Съобщение на Комисията относно резултатите от оценката на рисковете и стратегиите за тяхното ограничаване при веществата: кадмий и кадмиев окис (ОВ C 149, 14.6.2008 г., стр. 6).

      (6)  ОВ L 88, 29.3.2007 г., стр. 29.