title: Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 2 юни 2020 година за изменение на Препоръка ЕССР/2015/2 относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика (ЕССР/2020/9) 2020/C 217/01

text:
               1.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 217/1

      ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК
      от 2 юни 2020 година
      за изменение на Препоръка ЕССР/2015/2 относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика
      (ЕССР/2020/9)
      (2020/C 217/01)
      ГЕНЕРАЛНИЯТ СЪВЕТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
      като взе предвид Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за пруденциалния надзор върху финансовата система на Европейския съюз на макроравнище и за създаване на Европейски съвет за системен риск (1), и по-специално член 3 и членове 16—18 от него,
      като взе предвид Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (2), и по-специално член 134, параграф 4 от нея,
      като взе предвид Решение ЕССР/2011/1 на Европейския съвет за системен риск от 20 януари 2011 г. за приемане на процедурен правилник на Европейския съвет за системен риск (3), и по-специално членове 18—20 от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  За да се гарантират ефективни и последователни национални мерки на макропруденциалната политика, е важно задължителната реципрочност съгласно правото на Съюза да бъде допълнена с доброволна реципрочност.

                  (2)

                  С рамката на доброволна реципрочност за мерките на макропруденциалната политика, установена в Препоръка ЕССР/2015/2 на Европейския съвет за системен риск (4), се цели да се гарантира, че спрямо всички основани на експозиции мерки на макропруденциалната политика, активирани в една държава членка, се прилага реципрочност в другите държави членки.

                  (3)

                  На 24 юни 2016 г. с Препоръка ЕССР/2016/4 на Европейския съвет за системен риск (5) беше изменена Препоръка ЕССР/2015/2, за да се препоръча реципрочност на нивото на буфера за системен риск в размер на 1 процент, приложим от Eesti Pank в съответствие с член 133 от Директива 2013/36/ЕС спрямо местните експозиции на всички кредитни институции, лицензирани в Естония.

                  (4)

                  В отговор на решението на Eesti Pank от 6 април 2020 г. да намали, считано от 1 май 2020 г., нивото на буфера за системен риск до 0 %, Генералният съвет на Европейския съвет за системен риск (ЕССР) реши да изключи естонската мярка от списъка с мерки на макропруденциалната политика, спрямо които се препоръчва да се прилага реципрочност съгласно Препоръка ЕССР/2015/2.

                  (5)

                  Поради това Препоръка ЕССР/2015/2 следва да бъде съответно изменена,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

         ИЗМЕНЕНИЯ

      Препоръка ЕССР/2015/2 се изменя, както следва:

                  1)

                  В раздел 1, подпрепоръка В параграф 1 се заменя със следното:

                              „1.

                              На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо мерките на макропруденциалната политика, приети от други съответни органи, за които ЕССР е препоръчал реципрочност. Препоръчва се да бъде прилагана реципрочност спрямо следните мерки, допълнително описани в приложението:

                                          Финландия:

                                                      —

                                                      долна граница в размер на 15 % за средното рисково тегло по отношение на жилищни ипотечни кредити, обезпечени с жилища във Финландия, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на кредитни институции, лицензирани във Финландия и използващи вътрешнорейтинговия подход (ВРП) за изчисляване на регулаторните капиталови изисквания;

                                          Белгия:

                                                      —

                                                      надбавка от рисково тегло за експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на кредитни институции, лицензирани в Белгия и използващи ВРП за изчисляване на регулаторните капиталови изисквания, и съставена от:

                                                                  а)

                                                                  фиксирана надбавка от рисково тегло в размер на 5 процентни пункта; и

                                                                  б)

                                                                  пропорционална надбавка от рисково тегло, състояща се от 33 % от претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, приложена по отношение на портфейла от експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия;

                                          Франция:

                                                      —

                                                      ограничаване до 5 % от приемливия капитал на максималния размер на големите експозиции, предвиден в член 395, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което се прилага в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 към експозициите към силно задлъжнели големи нефинансови предприятия със седалище във Франция и се налага на глобалните системно значими институции (Г-СЗИ) и други системно значими институции (Д-СЗИ) на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър;

                                          Швеция:

                                                      —

                                                      специфична за кредитната институция долна граница в размер на 25 % за претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на портфейла от обезпечени с недвижими имоти експозиции на дребно към длъжници, пребиваващи в Швеция, наложена на кредитни институции, лицензирани в Швеция и използващи ВРП за изчисляване на регулаторните капиталови изисквания.“

                  2)

                  Приложението се заменя с приложението към настоящата препоръка.

         Съставено във Франкфурт на Майн на 2 юни 2020 година

               Ръководител на секретариата на ЕССР,

               от името на Генералния съвет на ЕССР

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 1.

         (2)  ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 338.

         (3)  ОВ C 58, 24.2.2011 г., стр. 4.

         (4)  Препоръка ЕССР/2015/2 на Европейския съвет за системен риск от 15 декември 2015 г. относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика (ОВ C 97, 12.3.2016 г., стр. 9).

         (5)  Препоръка ECCP/2016/4 на Европейския съвет за системен риск от 24 юни 2016 г. за изменение на Препоръка ЕССР/2015/2 относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика (ОВ C 290, 10.8.2016 г., стр. 1).

         ПРИЛОЖЕНИЕ
         Приложението към Препоръка ЕССР/2015/2 се заменя със следното:

                  „ПРИЛОЖЕНИЕ

                     Финландия

                        Специфична за кредитната институция долна граница в размер на 15 % за средното рисково тегло по отношение на кредити, обезпечени с ипотеки върху жилища във Финландия, приложима към кредитни институции, използващи вътрешнорейтинговия подход (ВРП) (наричани по-долу „кредитни институции с ВРП“), съгласно член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013

                  I.   Описание на мярката

                              1.

                              Финландската мярка, приложена съгласно член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013, се състои от специфична за кредитната институция долна граница на средното рисково тегло в размер на 15 % за кредитни институции с ВРП на равнище портфейл за жилищни ипотечни кредити, обезпечени с жилища във Финландия.

                        II.   Реципрочност

                              2.

                              Съгласно член 458, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на съответните органи на засегнатите държави членки се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо финландската мярка и да я прилагат по отношение на портфейлите на кредитни институции с ВРП, които се състоят от ипотечни кредити на дребно, обезпечени с жилища във Финландия, отпуснати от вътрешно лицензирани клонове, разположени във Финландия. За целите на настоящия параграф се прилага крайният срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              3.

                              На съответните органи също така се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо финландската мярка и да я прилагат по отношение на портфейли на кредитни институции с ВРП, които се състоят от ипотечни кредити на дребно, обезпечени с жилища във Финландия, отпуснати пряко презгранично от кредитни институции, разположени в съответните им юрисдикции. За целите на настоящия параграф се прилага крайният срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              4.

                              Съгласно подпрепоръка В, параграф 2 на съответните органи се препоръчва да прилагат, след консултация с ЕССР, съществуващата в юрисдикцията им мярка на макропруденциалната политика, която има ефект, най-близък до този на горепосочената мярка, за която е препоръчана реципрочност, включително като приемат надзорни мерки и правомощия, посочени в дял VII, глава 2, раздел IV от Директива 2013/36/ЕС. На съответните органи се препоръчва да приемат еквивалентната мярка в рамките на четири месеца.

                        III.   Праг на същественост

                              5.

                              Мярката е допълнена с праг на същественост от 1 милиард евро експозиция на пазара на жилищни ипотечни кредити във Финландия за регулиране на потенциалното прилагане на принципа de minimis от държавите членки, прилагащи реципрочност.

                              6.

                              В съответствие с раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатата държава членка могат да освободят отделни кредитни институции с ВРП с несъществени портфейли от ипотечни кредити на дребно, обезпечени с жилища във Финландия, под прага на същественост от 1 милиард евро. В този случай съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат реципрочност, когато кредитна институция с ВРП надхвърля прага от 1 милиард евро.

                              7.

                              Когато няма кредитни институции с ВРП, лицензирани в други засегнати държави членки с клонове, разположени във Финландия, или предоставящи финансови услуги пряко във Финландия, които имат експозиции в размер на 1 милиард евро или повече на финландския ипотечен пазар, съгласно предвиденото в раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатите държави членки могат да решат да не прилагат реципрочност. В този случай съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат реципрочност, когато кредитна институция с ВРП надхвърля прага от 1 милиард евро.

                     Белгия

                        Надбавка от рисково тегло за експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия, наложена на кредитни институции, лицензирани в Белгия и използващи ВРП, и приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 Надбавката се състои от два компонента:

                              а)

                                    фиксирана надбавка от рисково тегло в размер на 5 процентни пункта; и

                              б)

                                    пропорционална надбавка от рисково тегло, състояща се от 33 % от претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, приложена по отношение на портфейла от експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия.

                        I.   Описание на мярката

                              1.

                              Белгийската мярка, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 и наложена на кредитните институции, лицензирани в Белгия и използващи ВРП, се състои от надбавка от рисково тегло за експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия, която е съставена от два компонента:

                                          а)

                                          първият компонент се състои от увеличение от 5 процентни пункта на рисковото тегло за експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия, получено след изчисляване на втората част от надбавката от рисково тегло в съответствие с буква б);

                                          б)

                                          вторият компонент се състои от увеличение на рисковото тегло в размер на 33 % от претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, приложено по отношение на портфейла от експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия. Претеглената по експозиции средна стойност е средната стойност на рисковите тегла на отделните кредити, изчислена съгласно член 154 от Регламент (ЕС) № 575/2013, претеглена чрез съответната стойност на експозицията.

                        II.   Реципрочност

                              2.

                              Съгласно член 458, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на съответните органи на засегнатите държави членки се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо белгийската мярка, като я прилагат към разположените в Белгия клонове на вътрешно лицензираните кредитни институции, използващи ВРП, в рамките на крайния срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              3.

                              На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо белгийската мярка, като я прилагат към вътрешно лицензираните кредитни институции, използващи ВРП, които имат преки експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти, разположени в Белгия. Съгласно подпрепоръка В, параграф 2 на съответните органи се препоръчва да прилагат същата мярка като вече приложената в Белгия от активиращия орган в рамките на крайния срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              4.

                              Ако същата мярка на макропруденциалната политика не съществува в тяхната юрисдикция, на съответните органи се препоръчва да прилагат, след консултация с ЕССР, съществуващата в юрисдикцията им мярка на макропруденциалната политика, която има ефект, най-близък до този на горепосочената мярка, за която е препоръчана реципрочност, включително като приемат надзорни мерки и правомощия, посочени в дял VII, глава 2, раздел IV от Директива 2013/36/ЕС. На съответните органи се препоръчва да приемат еквивалентната мярка не по-късно от четири месеца след публикуването на настоящата препоръка в Официален вестник на Европейския съюз.

                        III.   Праг на същественост

                              5.

                              Мярката е допълнена от специфичен за институцията праг на същественост от 2 милиарда евро за регулиране на потенциалното прилагане на принципа de minimis от съответните органи, прилагащи реципрочност на мярката.

                              6.

                              Съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатата държава членка могат да освободят отделни вътрешно лицензирани кредитни институции, използващи ВРП и имащи несъществени експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти в Белгия, които са под прага на същественост от 2 милиарда евро. При прилагането на прага на същественост съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат белгийската мярка към освободени преди това отделни вътрешно лицензирани кредитни институции, когато прагът на същественост от 2 милиарда евро бъде нарушен.

                              7.

                              Когато липсват кредитни институции, лицензирани в засегнатите държави членки, с разположени в Белгия клонове или с преки експозиции на дребно, обезпечени с жилищни недвижими имоти в Белгия, които използват ВРП и имат експозиции в размер на 2 милиарда евро или повече на белгийския пазар на жилищни недвижими имоти, съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатите държави членки могат да решат да не прилагат реципрочност спрямо белгийската мярка. В този случай съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо белгийската мярка, когато кредитна институция с ВРП надхвърля прага от 2 милиарда евро.

                              8.

                              В съответствие с раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 прагът на същественост от 2 милиарда евро е препоръчано максимално ниво на прага. Поради това, вместо да прилагат препоръчания праг, съответните органи, прилагащи реципрочност, могат да определят по-нисък праг за своите юрисдикции, когато е подходящо, или да прилагат реципрочност спрямо мярката без праг на същественост.

                     Франция

                        Ограничаване до 5 % от приемливия капитал на максималния размер на големите експозиции, предвиден в член 395, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което се прилага в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 към експозициите към силно задлъжнели големи нефинансови предприятия със седалище във Франция и се налага на глобалните системно значими институции (Г-СЗИ) и други системно значими институции (Д-СЗИ) на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър.

                  I.   Описание на мярката

                              1.

                              Френската мярка, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 и наложена на Г-СЗИ и Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър (не на подконсолидирано равнище), се състои от ограничаване на максималния размер на големите експозиции до 5 % от приемливия им капитал, приложимо към експозиции към силно задлъжнели големи нефинансови предприятия със седалище във Франция.

                              2.

                              Нефинансово предприятие е физическо или юридическо лице съгласно частното право със седалище във Франция, което на своето равнище и на най-високото равнище на консолидация принадлежи към сектор „Нефинансови предприятия“ съгласно определението в точка 2.45 от приложение А към Регламент (ЕС) № 549/2013 на Европейския парламент и на Съвета(*).

                        (*) Регламент (ЕС) № 549/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно Европейската система от национални и регионални сметки в Европейския съюз (ОВ L 174, 26.6.2013 г., стр. 1).

                              3.

                              Мярката се прилага за експозиции към нефинансови предприятия със седалище във Франция и за експозиции към групи от свързани нефинансови предприятия, както следва:

                                          а)

                                          за нефинансовите предприятия, които са част от група свързани нефинансови предприятия със седалище на най-високото равнище на консолидация във Франция, мярката се прилага спрямо сумата от нетните експозиции към групата и всички нейни свързани лица по смисъла член 4, параграф 1, точка 39 от Регламент (ЕС) № 575/2013;

                                          б)

                                          за нефинансовите предприятия, които са част от група свързани нефинансови предприятия със седалище на най-високото равнище на консолидация извън Франция, мярката се прилага спрямо сумата от:

                                                      i)

                                                      експозициите към тези нефинансови предприятия със седалище във Франция;

                                                      ii)

                                                      експозициите към лицата във Франция или в чужбина, над които нефинансовите предприятия, посочени в подточка i), имат пряк или непряк контрол по смисъла на член 4, параграф 1, точка 39 от Регламент (ЕС) № 575/2013; и

                                                      iii)

                                                      експозициите към лицата във Франция или в чужбина, които са икономически зависими от нефинансовите предприятия, посочени в подточка i), по смисъла на член 4, параграф 1, точка 39 от Регламент (ЕС) № 575/2013.

                                    От приложното поле на мярката се изключват нефинансовите предприятия, които нямат седалище във Франция, не са дъщерно предприятие или икономически зависимо предприятие на нефинансово предприятие със седалище във Франция и не са пряко или непряко контролирани от нефинансово предприятие със седалище във Франция.
                              Съгласно член 395, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 мярката се прилага след отчитане на ефекта от техниките за редуциране на кредитния риск и изключенията в съответствие с членове 399—403 от Регламент (ЕС) № 575/2013.

                              4.

                              Г-СЗИ или Д-СЗИ трябва да счита нефинансово предприятие със седалище във Франция като голямо, ако нейната първоначална експозиция към нефинансовото предприятие или към групата от свързани нефинансови предприятия по смисъла на параграф 3 е равна на или по-голяма от 300 милиона евро. Стойността на първоначалната експозиция се изчислява в съответствие с членове 389 и 390 от Регламент (ЕС) № 575/2013, преди да се отчетат ефектът от техниките за редуциране на кредитния риск и изключенията в съответствие с членове 399—403 от Регламент (ЕС) № 575/2013, съгласно отчетеното в съответствие с член 9 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014 на Комисията(**).

                        (**) Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014 на Комисията от 16 април 2014 г. за определяне, в съответствие с Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета, на техническите стандарти за изпълнение по отношение на предоставянето на информация от институциите на надзорните органи (ОВ L 191, 28.6.2014 г., стр. 1).

                              5.

                              Нефинансово предприятие се счита за силно задлъжняло, ако има отношение на ливъридж, което е по-голямо от 100 %, и отношение на покритие на финансови тежести, което е под три, изчислени на най-високото равнище на консолидация на групата, както следва:

                                          а)

                                          отношението на ливъридж е отношението между общия дълг нето от паричните средства и собствения капитал; и

                                          б)

                                          отношението на покритие на финансови тежести е отношението между, от една страна, добавената стойност плюс оперативните субсидии, намалени със: i) заплати, ii) оперативни данъци и задължения, iii) други нетни обичайни оперативни разходи с изключение на нетни лихви и други подобни задължения, и iv) обезценяване и амортизация; и от друга страна, лихви и други подобни задължения.

                                    Отношенията се изчисляват на база на счетоводни агрегирани стойности, определени в приложимите стандарти, представени във финансовите отчети на нефинансовото предприятие, заверени от одитор, когато е приложимо.

                        II.   Реципрочност

                              6.

                              На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо френската мярка, като я прилагат към вътрешно лицензирани Г-СЗИ и Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация в рамките на юрисдикцията на техния банков пруденциален периметър.

                              7.

                              Ако същата мярка на макропруденциалната политика не съществува в тяхната юрисдикция, съгласно подпрепоръка В, параграф 2 на съответните органи се препоръчва да прилагат, след консултация с ЕССР, съществуващата в юрисдикцията им мярка на макропруденциалната политика, която има ефект, най-близък до този на горепосочената мярка, за която е препоръчана реципрочност. На съответните органи се препоръчва да приемат еквивалентната мярка не по-късно от шест месеца след публикуването на настоящата препоръка в Официален вестник на Европейския съюз.

                        III.   Праг на същественост

                              8.

                              Мярката е допълнена от комбиниран праг на същественост за регулиране на потенциалното прилагане на принципа de minimis от съответните органи, прилагащи реципрочност на мярката, който се състои от:

                                          а)

                                          праг от 2 милиарда евро за всички първоначални експозиции на вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на банковия пруденциален периметър към френския сектор „Нефинансови предприятия“;

                                          б)

                                          праг от 300 милиона евро, приложим към вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ, които са достигнали или надхвърлили прага, посочен в буква а), за:

                                                      i)

                                                      единична първоначална експозиция към нефинансово предприятие със седалище във Франция;

                                                      ii)

                                                      сумата на първоначални експозиции към група от свързани нефинансови предприятия, която има седалище на най-високото равнище на консолидация във Франция, изчислена в съответствие с параграф 3, буква а);

                                                      iii)

                                                      сумата на първоначалните експозиции към нефинансови предприятия със седалище във Франция, които са част от група свързани нефинансови предприятия със седалище на най-високото равнище на консолидация извън Франция, съгласно отчетеното в образци C 28.00 и C 29.00 от приложение VIII към Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014;

                                          в)

                                          праг от 5 % от приемливия капитал на Г-СЗИ или Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация за експозиции, установени в буква б), след отчитане на ефекта от техниките за редуциране на кредитния риск и изключенията в съответствие с членове 399—403 от Регламент (ЕС) № 575/2013.

                                    Праговете, посочени в букви б) и в), следва да се прилагат независимо дали съответното лице или нефинансово предприятие е силно задлъжняло или не.
                              Стойността на първоначалната експозиция, посочена в букви а) и б), се изчислява в съответствие с членове 389 и 390 от Регламент (ЕС) № 575/2013, преди да се отчетат ефектът от техниките за редуциране на кредитния риск и изключенията, посочени в членове 399—403 от Регламент (ЕС) № 575/2013, съгласно отчетеното в съответствие с член 9 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014.

                              9.

                              Съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатите държави членки могат да освободят вътрешно лицензирани Г-СЗИ или Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър, които не нарушават комбинирания праг на същественост, посочен в параграф 8. При прилагане на прага на същественост съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите на вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ към френския сектор „Нефинансови предприятия“, както и концентрацията на експозициите на вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ към големи нефинансови предприятия със седалище във Франция, като им се препоръчва да прилагат френската мярка към освободени преди това вътрешно лицензирани Г-СЗИ или Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър, когато е нарушен комбинираният праг на същественост, посочен в параграф 8. Съответните органи също така се насърчават да сигнализират другите участници на пазара в тяхната юрисдикция за системните рискове, свързани с увеличения ливъридж на големите нефинансови предприятия със седалище във Франция.

                              10.

                              Когато липсват Г-СЗИ или Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър, които са лицензирани в засегнатите държави членки и имат експозиции към френския сектор „Нефинансови предприятия“ над прага на същественост, посочен в параграф 8, съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатите държави членки могат да решат да не прилагат реципрочност спрямо френската мярка. В този случай съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите на вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ към френския сектор „Нефинансови предприятия“, както и концентрацията на експозициите на вътрешно лицензираните Г-СЗИ и Д-СЗИ към големи нефинансови предприятия със седалище във Франция, като им се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо френската мярка, когато Г-СЗИ или Д-СЗИ на най-високото равнище на консолидация на техния банков пруденциален периметър надхвърли комбинирания праг на същественост, посочен в параграф 8. Съответните органи също така се насърчават да сигнализират другите участници на пазара в тяхната юрисдикция за системните рискове, свързани с увеличения ливъридж на големите нефинансови предприятия със седалище във Франция.

                              11.

                              В съответствие с раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 комбинираният праг на същественост, посочен в параграф 8, е препоръчано максимално ниво на прага. Поради това, вместо да прилагат препоръчания праг, съответните органи, прилагащи реципрочност, могат да определят по-нисък праг за своите юрисдикции, когато е подходящо, или да прилагат реципрочност спрямо мярката без праг на същественост.

                     Швеция

                        Специфична за кредитната институция долна граница в размер на 25 % за претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, която се прилага в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 по отношение на портфейла от обезпечени с недвижими имоти експозиции на дребно към длъжници, пребиваващи в Швеция, и се налага на кредитните институции, лицензирани в Швеция и използващи ВРП за изчисляване на регулаторните капиталови изисквания.

                  I.   Описание на мярката

                              1.

                              Шведската мярка, приложена в съответствие с член 458, параграф 2, буква г), подточка vi) от Регламент (ЕС) № 575/2013 и наложена на кредитните институции, лицензирани в Швеция и използващи ВРП, се състои от специфична за кредитната институция долна граница в размер на 25 % за претеглената по експозиции средна стойност на рисковите тегла, приложена по отношение на портфейла от обезпечени с недвижими имоти експозиции на дребно към длъжници, пребиваващи в Швеция.

                              2.

                              Претеглената по експозиции средна стойност е средната стойност на рисковите тегла на отделните експозиции, изчислена съгласно член 154 от Регламент (ЕС) № 575/2013, претеглена чрез съответната стойност на експозицията.

                        II.   Реципрочност

                              3.

                              Съгласно член 458, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на съответните органи на засегнатите държави членки се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо шведската мярка, като я прилагат към разположени в Швеция клонове на вътрешно лицензирани кредитни институции, използващи ВРП, в рамките на крайния срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              4.

                              На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо шведската мярка, като я прилагат към вътрешно лицензираните кредитни институции, използващи ВРП, които имат обезпечени с недвижими имоти преки експозиции на дребно към длъжници, пребиваващи в Швеция. Съгласно подпрепоръка В, параграф 2 на съответните органи се препоръчва да прилагат същата мярка като вече приложената в Швеция от активиращия орган в рамките на крайния срок, посочен в подпрепоръка В, параграф 3.

                              5.

                              Ако същата мярка на макропруденциалната политика не съществува в тяхната юрисдикция, на съответните органи се препоръчва да прилагат, след консултация с ЕССР, съществуващата в юрисдикцията им мярка на макропруденциалната политика, която има ефект, най-близък до този на горепосочената мярка, за която е препоръчана реципрочност. На съответните органи се препоръчва да приемат еквивалентната мярка не по-късно от четири месеца след публикуването на настоящата препоръка в Официален вестник на Европейския съюз.

                        III.   Праг на същественост

                              6.

                              Мярката е допълнена от специфичен за институцията праг на същественост от 5 милиарда шведски крони за регулиране на потенциалното прилагане на принципа de minimis от съответните органи, прилагащи реципрочност на мярката.

                              7.

                              Съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатата държава членка могат да освободят отделни вътрешно лицензирани кредитни институции, използващи ВРП и имащи несъществени обезпечени с недвижими имоти експозиции на дребно към длъжници, пребиваващи в Швеция, които са под прага на същественост от 5 милиарда шведски крони. При прилагането на прага на същественост съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат шведската мярка към освободени преди това отделни вътрешно лицензирани кредитни институции, когато прагът на същественост от 5 милиарда шведски крони бъде надхвърлен.

                              8.

                              Когато липсват кредитни институции, лицензирани в засегнатите държави членки, които имат клонове в Швеция или обезпечени с недвижими имоти преки експозиции на дребно към пребиваващи в Швеция длъжници, използват ВРП и имат обезпечени с недвижими имоти експозиции на дребно в размер на 5 милиарда шведски крони или повече към пребиваващи в Швеция длъжници, съгласно раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 съответните органи на засегнатите държави членки могат да решат да не прилагат реципрочност спрямо шведската мярка. В този случай съответните органи следва да наблюдават съществеността на експозициите, като им се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо шведската мярка, когато кредитна институция с ВРП надхвърля прага от 5 милиарда шведски крони.

                              9.

                              В съответствие с раздел 2.2.1 от Препоръка ЕССР/2015/2 прагът на същественост от 5 милиарда шведски крони е препоръчано максимално ниво на прага. Поради това, вместо да прилагат препоръчания праг, съответните органи, прилагащи реципрочност, могат да определят по-нисък праг за своите юрисдикции, когато е подходящо, или да прилагат реципрочност спрямо мярката без праг на същественост.

            “


title: Препоръка (ЕС) 2020/912 на Съвета от 30 юни 2020 година относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение

text:
               1.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               LI 208/1

      ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2020/912 НА СЪВЕТА
      от 30 юни 2020 година
      относно временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС и възможното премахване на това ограничение
      СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 77, параграф 2, букви б) и д) и член 292, първо и второ изречение от него,
      като взе предвид предложението на Европейската комисия,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  На 16 март 2020 г. Комисията прие съобщение (1), с което препоръча временно ограничение на неналожителните пътувания от трети държави до територията на ЕС+ (2) за срок от един месец. На 17 март 2020 г. държавните и правителствените ръководители на държавите от ЕС се споразумяха да въведат временно ограничение на неналожителните пътувания. Четирите асоциирани към Шенген държави също приложиха това ограничение.

                  (2)

                  На 26 март 2020 г. държавните и правителствените ръководители на държавите от Европейския съюз постигнаха съгласие относно прилагането на координирано временно ограничение на неналожителните пътувания до ЕС вследствие на пандемията от COVID-19.

                  (3)

                  На 8 април 2020 г. (3) и 8 май 2020 г. (4) Комисията прие две последващи съобщения, като във всяко от тях се препоръчва удължаване на ограничението на неналожителните пътувания съответно с един месец. Всички шенгенски държави членки, както и четирите държави, асоциирани към Шенген (наричани по-долу „държавите членки“), решиха да приложат това удължаване най-късно до 15 юни 2020 г.

                  (4)

                  На 15 април 2020 г. председателят на Европейската комисия и председателят на Европейския съвет представиха „Съвместна европейска пътна карта за вдигане на противоепидемичните мерки във връзка с COVID-19“ (5). В пътната карта се предвижда подход в два етапа, съгласно който контролът по вътрешните граници следва да бъде премахнат координирано. Впоследствие ще бъдат постепенно облекчени временните ограничения по външните граници и на лицата, които не пребивават в ЕС, ще бъде разрешено да възобновят неналожителните пътувания до ЕС. Премахването на ограничението за пътуване по външните граници следва да се извърши след или успоредно с премахването на контрола по вътрешните граници от държавите членки.

                  (5)

                  Консултациите с държавите членки потвърдиха необходимостта от допълнително краткосрочно удължаване на съществуващите ограничения по външните граници и значението на координиран подход към постепенното им премахване.

                  (6)

                  На 11 юни 2020 г. Комисията прие съобщение (6), в което се препоръчва удължаване на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС до 30 юни 2020 г. и се определя подход за постепенно премахване на това ограничение от 1 юли 2020 г. Всички държави членки приложиха допълнителното удължаване до 30 юни.

                  (7)

                  Оттогава досега държавите членки обсъждат критериите и методиката, които да бъдат приложени.

                  (8)

                  Настоящата препоръка не засяга отговорността на държавите членки да продължат да прилагат член 6 от Кодекса на шенгенските граници (7), в който се уреждат условията за влизане на граждани на трети държави. По-специално държавите членки носят отговорност за преценката — за всеки отделен случай — дали даден гражданин на трета държава представлява заплаха за общественото здраве. В този контекст държавите членки следва да осигурят тясно сътрудничество между органите за гранична охрана и доставчиците на транспортни услуги.

                  (9)

                  Граничният контрол е от интерес не само за държавата членка, на чиято външна граница се извършва, но и за всички държави членки, премахнали вътрешния граничен контрол. Поради това държавите членки следва да гарантират, че мерките, които се предприемат по външните граници, са координирани, за да се осигури безпроблемното функциониране на Шенгенското пространство. За тази цел държавите членки следва да започнат да премахват временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС координирано. Като първа стъпка това следва да се прилага по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I към настоящата препоръка. Този списък следва да се актуализира редовно.

                  (10)

                  Решенията за възможното премахване на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС следва да отчитат епидемичната обстановка в ЕС, т.е. средния брой случаи на заболели от COVID-19 през последните 14 дни и на 100 000 жители.

                  (11)

                  С Международните здравни правила (2005 г.) (МЗП), приети на 23 май 2005 г. от Петдесет и осмата световна здравна асамблея, се засили координацията между държавите, членуващи в Световната здравна организация (СЗО), в това число всички държави — членки на Съюза, по отношение на готовността и реакцията при извънредни ситуации с международно значение, свързани с общественото здраве. С рамката за мониторинг на МЗП се определя основният капацитет в областта на общественото здраве, който държавите, членуващи в СЗО, трябва да поддържат. Данните, които държавите съобщават периодично съгласно тази рамка, могат да се използват за изготвяне на обобщена оценка, която да послужи като показател за общия капацитет за реагиране.

                  (12)

                  Ефективността на решенията за премахване на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС зависи от тяхното координирано прилагане от държавите членки по всички външни граници. Държавите членки следва да не вземат едностранно решение за премахване на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС за определена трета държава преди за същата държава да е взето координирано решение за премахването на това ограничение от останалите държави членки. Същевременно държавите членки могат, при пълна прозрачност, да премахват ограниченията за пътуване спрямо изброените в приложение I държави само постепенно.

                  (13)

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата препоръка и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане. Доколкото тази препоръка представлява развитие на достиженията на правото от Шенген, в срок от шест месеца след вземането на решение от Съвета относно настоящата препоръка Дания взема решение, в съответствие с член 4 от посочения протокол, дали да я приложи.

                  (14)

                  Настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген, в които Ирландия не участва, в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета (8); следователно Ирландия не участва в приемането на настоящата препоръка и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.

                  (15)

                  По отношение на Исландия и Норвегия настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за асоциирането на последните в процеса на изпълнение, прилагане и развитие на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (9).

                  (16)

                  По отношение на Швейцария настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (10), във връзка с член 3 от Решение 2008/146/ЕО на Съвета (11).

                  (17)

                  По отношение на Лихтенщайн настоящата препоръка представлява развитие на разпоредбите на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които попадат в областта, посочена в член 1, буква А от Решение 1999/437/ЕО (12), във връзка с член 3 от Решение 2011/350/ЕС на Съвета (13).

                  (18)

                  Правният статут на настоящата препоръка, както се припомня в съображения 13—17, не засяга необходимостта всички държави членки, в интерес на правилното функциониране на Шенгенското пространство, да вземат решение относно премахването на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС по координиран начин,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

                  1.

                  Считано от 1 юли 2020 г., държавите членки следва по координиран начин постепенно да премахнат временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на лицата, пребиваващи в третите държави, изброени в приложение I.
                  За да бъдат определени третите държави, за които следва да бъде отменено настоящото ограничение на неналожителните пътувания в ЕС, следва да се прилагат методиката и критериите, изложени в съобщението на Комисията от 11 юни 2020 г. (14) относно третата оценка на прилагането на временното ограничение на неналожителните пътувания до ЕС. Критериите са свързани с епидемичната обстановка и мерките за ограничаване, включително физическо дистанциране, както и със съображения от икономически и социален характер, и се прилагат кумулативно.

                  2.

                  По отношение на епидемичната обстановка третите държави, изброени в приложение I, следва да отговарят по-специално на следните критерии:

                              —

                              близо до средната стойност за ЕС към 15 юни 2020 г. или под нея на новите случаи на COVID-19 за последните 14 дни и на 100 000 души население;

                              —

                              тенденцията при новите случаи през същия период в сравнение с предходните 14 дни е стабилна или бележи спад; и

                              —

                              цялостните ответни мерки спрямо COVID-19, като се взема предвид наличната информация за аспекти като тестване, наблюдение, проследяване на контактни лица, противоепидемични мерки, лечение и докладване, както и надеждността на наличната информация и източници на данните, и, ако е необходимо, общият среден резултат по всички показатели на Международните здравни правила (МЗП). Информацията, предоставена от делегациите на ЕС въз основа на контролния списък, приложен към съобщението от 11 юни 2020 г. следва също да се взема под внимание.

                  3.

                  При вземането на решение за това дали временното ограничение на неналожителните пътувания до ЕС се прилага спрямо гражданин на трета държава, определящият фактор следва да бъде пребиваването в третата държава, за която са премахнати ограниченията на неналожителните пътувания (а не гражданството).

                  4.

                  На всеки две седмици списъкът на третите държави, посочени в приложение I, следва да се преразглежда и при необходимост да се актуализира от Съвета след тесни консултации с Комисията и съответните агенции и служби на ЕС вследствие на цялостна оценка въз основа на методиката, критериите и информацията, посочени в параграф 2.
                  Ограниченията за пътуване могат да бъдат изцяло или частично отменени или повторно въведени за конкретна трета държава, която вече е посочена в приложение I, в съответствие с промените в някои от условията, посочени по-горе, и вследствие на това – в оценката на епидемичната обстановка. В случай на рязко влошаване на ситуацията в трета държава, следва бързо да се вземе решение.

                  5.

                  Когато за трета държава продължават да се прилагат временните ограничения, следните категории лица следва да бъдат освободени от ограничението за пътуване, независимо от целта на пътуването:

                              a)

                              граждани на Съюза по смисъла на член 20, параграф 1 от ДФЕС и граждани на трети държави, които съгласно споразумения между Съюза и неговите държави членки, от една страна, и тези трети държави, от друга страна, се ползват с права на свободно движение, равностойни на тези на гражданите на Съюза, както и съответните членове на техните семейства (15);

                              б)

                              граждани на трети държави, които имат статут на дългосрочно пребиваващи граждани по силата на Директивата относно дългосрочното пребиваване (16), лица, които имат право на пребиваване по силата на други директиви на ЕС или по силата на национално законодателство или които притежават национална виза за дългосрочно пребиваване, както и съответните членове на техните семейства.

                        Държавите членки обаче могат да предприемат подходящи мерки, като например да изискват от такива лица да се подложат на самоизолация или на подобни мерки при завръщането им от трета държава, за която се запазва временното ограничение за пътуване, при условие че налагат същите изисквания на собствените си граждани.
                  В допълнение, следва да са разрешени наложителни пътувания за специфичните категории пътуващи с ключови функции или нужди от първостепенно значение, посочени в приложение II (17). Държавите членки могат да въведат допълнителни мерки за безопасност за тези пътуващи, особено когато тяхното пътуване започва от високорисков регион.
                  Списъкът със специфичните категории пътуващи с ключови функции или нужди от първостепенно значение, посочени в приложение II, може да се преразглежда от Съвета при тесни консултации с Комисията, в зависимост от съображения от икономически и социален характер, както и от цялостната оценка на развитието на епидемичната обстановка, въз основа на методиката, критериите и информацията, посочени по-горе.

                  6.

                  При премахването на временното ограничение на неналожителните пътувания в ЕС по отношение на третите държави, изброени в приложение I, следва редовно и според конкретния случай да се взема предвид и реципрочността.

                  7.

                  Дадена държава членка следва да не взема решение за премахване на ограничението на неналожителните пътувания в ЕС за определена трета държава преди премахването на ограничението да е било координирано в съответствие с настоящата препоръка.

                  8.

                  Лицата, пребиваващи в Андора, Монако, Сан Марино и Ватикана/Светия престол следва да бъдат считани за пребиваващи в ЕС за целите на настоящата препоръка.

                  9.

                  Настоящата препоръка следва да се прилага от всички държави членки по всички външни граници.

         Съставено в Брюксел на 30 юни 2020 година.

               За Съвета

               Председател

            A. METELKO-ZGOMBIĆ

         (1)  COM(2020) 115, 16 март 2020 г.

         (2)  „Територията на ЕС+“ включва всички шенгенски държави членки (включително България, Кипър, Румъния и Хърватия), както и четирите държави, асоциирани към Шенген. Тя включва също Ирландия и Обединеното кралство, ако решат да се съобразят с мярката.

         (3)  COM(2020) 148, 8 април 2020 г.

         (4)  COM(2020) 222, 8 май 2020 г.

         (5)  https://eur-lex.europa.eu/legal-content/BG/TXT/?qid=1593180337701&uri=CELEX:52020XC0417(06)

         (6)  COM(2020) 399, 11 юни 2020 г.

         (7)  Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 г. относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 77, 23.3.2016 г., стр. 1).

         (8)  Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои разпоредби от достиженията на правото от Шенген (ОВ L 64, 7.3.2002 г., стр. 20).

         (9)  ОВ L 176, 10.7.1999 г., стр. 36.

         (10)  ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 52.

         (11)  Решение 2008/146/ЕО на Съвета от 28 януари 2008 г. за сключване от името на Европейската общност на Споразумение между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария за асоцииране на Конфедерация Швейцария към въвеждането, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген (ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 1).

         (12)  ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 21.

         (13)  Решение 2011/350/ЕС на Съвета от 7 март 2011 г. за сключване от името на Европейския съюз на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн относно присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария относно асоциирането на Конфедерация Швейцария към изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, по отношение на премахването на проверките по вътрешните граници и движението на хора (ОВ L 160, 18.6.2011 г., стр. 19).

         (14)  COM(2020) 399, 11 юни 2020 г.

         (15)  Както е определено в членове 2 и 3 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 30.4.2004 г., стр. 77).

         (16)  Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 г. относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни (ОВ L 16, 23.1.2004 г., стр. 44).

         (17)  [Вж. също съобщенията на Комисията от 16 март (COM(2020) 115), от 11 юни 2020 г. (COM(2020) 399), както и указанието от 30 март 2020 г. (C(2020) 2050, 30 март 2020г.).]

         ПРИЛОЖЕНИЕ I
         Трети държави, за които пребиваващите в тях лица следва да не са засегнати от временното ограничение по външните граници за неналожителни пътувания в ЕС

                     1.

                     АЛЖИР

                     2.

                     АВСТРАЛИЯ

                     3.

                     КАНАДА

                     4.

                     ГРУЗИЯ

                     5.

                     ЯПОНИЯ

                     6.

                     ЧЕРНА ГОРА

                     7.

                     МАРОКО

                     8.

                     НОВА ЗЕЛАНДИЯ

                     9.

                     РУАНДА

                     10.

                     СЪРБИЯ

                     11.

                     ЮЖНА КОРЕЯ

                     12.

                     ТАЙЛАНД

                     13.

                     ТУНИС

                     14.

                     УРУГВАЙ

                     15.

                     КИТАЙ (1)

            (1)  При условие че има потвърждение за реципрочност

         ПРИЛОЖЕНИЕ II
         Специфични категории пътуващи с ключови функции или нужди от първостепенно значение:

                     i.

                     здравни специалисти, научни работници в областта на здравеопазването и специалисти в областта на грижите за възрастни хора;

                     ii.

                     погранични работници;

                     iii.

                     сезонни работници в селското стопанство;

                     iv.

                     транспортни работници;

                     v.

                     дипломати, служители на международни организации и лица, поканени от международни организации, чието физическо присъствие е необходимо за доброто функциониране на тези организации, военнослужещи и хуманитарни работници и служители в областта на гражданската защита при изпълнение на техните функции;

                     vi.

                     транзитно преминаващи пътници;

                     vii.

                     пътници, които пътуват по наложителни семейни причини;

                     viii.

                     моряци;

                     ix.

                     лица, нуждаещи се от международна закрила, или по други хуманитарни причини;

                     x.

                     граждани на трети държави, пътуващи с цел обучение;

                     xi.

                     висококвалифицирани работници от трети държави, ако работата им е необходима от икономическа гледна точка и не може да бъде отложена или осъществена от чужбина.


title: Препоръка (ЕС) 2020/1039 на Комисията от 14 юли 2020 година за обвързване на получаването на финансова подкрепа от предприятия в Съюза с липсата на връзки с юрисдикции, които не оказват съдействие

text:
               16.7.2020

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 227/76

      ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2020/1039 НА КОМИСИЯТА
      от 14 юли 2020 година
      за обвързване на получаването на финансова подкрепа от предприятия в Съюза с липсата на връзки с юрисдикции, които не оказват съдействие
      ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  Отклоняването на финансова помощ към данъчни убежища може да навреди на целостта на публичните финанси на държавите членки, както и на правилното функциониране на финансовата система на Съюза и на вътрешния му пазар. През последните години Комисията зае ясна позиция срещу данъчните убежища чрез своята външна стратегия за ефективно данъчно облагане (1).

                  (2)

                  Пандемията от COVID-19 доведе до безпрецедентни действия на национално равнище и на равнището на Съюза за подкрепа на икономиките на държавите членки и улесняване на тяхното възстановяване. Това включва държавна намеса за осигуряване на ликвидност и достъп до финансиране за предприятия, значителна част от което е предмет на правилата на Съюза за държавната помощ.

                  (3)

                  Обемът на финансовата подкрепа, по-специално подкрепата за ликвидността, отпускана на предприятия при настоящите обстоятелства, свързани с пандемията от COVID-19, изисква незабавни и координирани действия за предотвратяване на злоупотребите с публично финансиране. Досега такива действия бяха предприети предимно в контекста на правилата на Съюза за държавната помощ. Освен това, извън свързаните с COVID-19 обстоятелства, предоставянето на финансова подкрепа следва да отговори на необходимостта от справяне с отклонението от данъчно облагане и данъчните измами, както и със злоупотребите с националните бюджети и бюджета на Съюза за сметка на данъкоплатците и системите за социална сигурност.

                  (4)

                  За да може ефективно да се полагат усилия в посока на ограничаване на отклонението от данъчно облагане, данъчните измами и злоупотреби, е също толкова важно да се намери решение за правилното функциониране на вътрешния пазар. За тази цел държавите членки следва да координират своите действия, за да предотвратят неоправданото свиване на данъчните си основи и да гарантират, че приемат решения, които не създават значителни несъответствия или изкривявания на пазара.

                  (5)

                  Списъкът на Съюза на юрисдикции, които не оказват съдействие за данъчни цели („списък на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие“) (2) е изготвен за преодоляване на заплахите за данъчните основи на държавите — членки на ЕС. В този контекст би било целесъобразно да се препоръча на държавите членки да обвържат своята финансова подкрепа за предприятията в Съюза с липсата на връзки между тези предприятия и юрисдикциите, включени в списъка на Съюза. Освен това Комисията отбелязва, че в контекста на предоставянето на държавна помощ под формата на рекапитализации няколко държави членки са заявили намерението си да създадат тясна връзка между финансовата подкрепа и справедливия дял от данъка, платен от бенефициера.

                  (6)

                  Въпреки това е от решаващо значение държавите членки да защитават реалните икономически дейности в юрисдикции, включени в списъка на юрисдикции, които не оказват съдействие, и да гарантират, че тези икономически дейности не са неволно засегнати. За тази цел държавите членки следва да включат подходящи изключения в своето законодателство, за да гарантират, че финансовата подкрепа не се възпрепятства в случаите на реална икономическа дейност.

                  (7)

                  С цел да се гарантира, че отговарящите на условията предприятия могат да получават финансова подкрепа, държавите членки следва да въведат разумни изисквания за доказване на липсата на връзки с юрисдикция, включена в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие. В същото време е от съществено значение да се гарантира, че предприятията не могат да заобикалят изискванията, за да получат правото на финансова подкрепа.

                  (8)

                  В усилията си да създадат всеобхватна рамка държавите членки следва да разширят условията за предоставяне на финансова подкрепа извън липсата на връзки с юрисдикции, включени в списъка на юрисдикции, които не оказват съдействие, за да обхванат случаите, в които е установено, че дадено предприятие или неговите собственици са били осъждани за тежко престъпление или за неизпълнение на задължения, свързани с плащането на данъци или социалноосигурителни вноски.

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
      1.   ПРЕДМЕТ И ОБХВАТ

      С настоящата препоръка се създава координиран подход към определянето на условия, съгласно които отпускането на финансова подкрепа от държавите членки се обвързва с липсата на връзки между предприятието получател и юрисдикциите, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие.
      2.   ОПРЕДЕЛЕНИЯ

      „Собственост“ означава пряко и непряко притежаване, както и действителният собственик съгласно определението в член 3, точка 6 от Директива 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета (3).
      „Финансова подкрепа“ означава всеки вид финансова помощ на разположение на всички предприятия или избирателни мерки, включително държавна помощ, отпускана съгласно новата Временна рамка за държавната помощ (4).
      „Предприятие“ означава всеки субект или физическо лице, което участва в икономически дейности, независимо от правната си форма или сектор на дейност.
      3.   ОБВЪРЗВАНЕ НА ПОЛУЧАВАНЕТО НА ДЪРЖАВНА ФИНАНСОВА ПОДКРЕПА ОТ ПРЕДПРИЯТИЯ В СЪЮЗА С ЛИПСАТА НА ВРЪЗКИ С ЮРИСДИКЦИИ, ВКЛЮЧЕНИ В СПИСЪКА НА ЕС НА ЮРИСДИКЦИИ, КОИТО НЕ ОКАЗВАТ СЪДЕЙСТВИЕ

      В случаите, когато държавите членки приемат мерки за предоставяне на финансова подкрепа на отговарящи на изискванията предприятия в своята юрисдикция, те следва да обвързват правото на такава финансова подкрепа с редица условия. Следователно предприятията , които получават финансовата подкрепа, следва да не:

                  а)

                  са местни лица за данъчни цели в юрисдикции или учредени съгласно законодателството на юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие;

                  б)

                  са контролирани, пряко или косвено, от акционери в юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие, до действителния собственик по смисъла на член 3, точка 6 от Директива 2015/849;

                  в)

                  контролират, пряко или косвено, дъщерни предприятия или собствени места на стопанска дейност в юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие; или

                  г)

                  са съсобственици с предприятия в юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие.

            За да се провери спазването на правилото за липса на връзки с юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие, държавите членки следва да гарантират, че не само преките акционери, но и крайният собственик и всички други предприятия, притежавани от същия собственик, не са местни лица за данъчни цели в юрисдикции или учредени съгласно законодателството на такива юрисдикции. Собствениците на предприятието, което получава финансова подкрепа, могат да бъдат юридически лица (например дружества, партньорства и др.), правни форми (напр. доверителна собственост) или физически лица.
      При определянето на това дали дадено предприятие може да получи финансова подкрепа следва да е без значение броят на правните субекти или правните форми, които биха могли да съществуват между предприятието, установено в държавата членка, която предоставя финансовата подкрепа, и субекта в юрисдикция, която е включена в списъка на ЕС.
      4.   ИЗКЛЮЧЕНИЯ

      Държавите членки могат да не вземат под внимание съществуващите връзки с включените в списъка юрисдикции, които не оказват съдействие, когато предприятието представи доказателства, че е изпълнено едно от следните обстоятелства:

                  а)

                  когато равнището на данъчното задължение в държавата членка, предоставяща финансова подкрепа за определен период от време (напр. последните три години), се счита за адекватно спрямо общия оборот или равнището на дейностите на предприятието, което получава подкрепата, през същия период на местно и групово равнище.

                  б)

                  когато предприятието поема правно обвързващи ангажименти за прекъсване на връзките си с юрисдикции, включени в списъка на ЕС на юрисдикциите, които не оказват съдействие, в рамките на кратък срок, при условие че се прилагат подходящи последващи действия и санкции в случай на неспазване.

            Държавите членки следва да не вземат под внимание съществуването на връзки с юрисдикциите, включени в списъка на юрисдикции, които не оказват съдействие, когато предприятието има значително икономическо присъствие (подкрепено от персонал, оборудване, активи и помещения, което се доказва от съответните факти и обстоятелства) и извършва съществена стопанска дейност в юрисдикции, включени в списъка на юрисдикции, които не оказват съдействие.
      Държавите членки не следва да прилагат тези изключения, ако не са в състояние да проверят точността на информацията. Това може да се дължи на недостатъчния обмен на информация при поискване със съответната трета държава, по-специално липсата на данъчна спогодба, която позволява обмен на информация, или липсата на сътрудничество от страна на юрисдикцията на съответната трета държава.
      5.   ИЗПЪЛНЕНИЕ И ПРИЛАГАНЕ

      Държавите членки следва да се съгласят с разумни изисквания, доказващи липсата на връзки с юрисдикция, включена в списъка на ЕС на юрисдикции, които не оказват съдействие. Следните принципи имат за цел да се помогне на държавите членки да гарантират бързото изпълнение и ефективното прилагане на изискванията:

                  а)

                  С цел опростяване на процедурите и улесняване на достъпа до финансова подкрепа, държавите членки биха могли да приемат лични декларации от заявителите като доказателство, че отговарят напълно на изискванията за получаване на финансовата подкрепа. Този процес следва да бъде допълнен от засилени одити/проверки на по-късен етап, като се използват пълноценно наличните инструменти за намаляване на риска от неспазване, като например доклади по държави, автоматичен обмен на информация за финансови сметки, обмен на информация при поискване или достъп до информация относно действителните собственици.

                  б)

                  Държавите членки следва да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи санкции с цел предотвратяване на невярна или неточна информация от страна на заявителите, като например най-малкото възстановяване на неправомерно предоставената финансова подкрепа.

                  в)

                  Държавите членки не следва да приемат лични декларации и следва да извършват засилени проверки, когато въпросното предприятие има връзки с юрисдикции, включени в списъка на ЕС, и иска да се ползва от изключение.

            6.   ДРУГИ ОГРАНИЧЕНИЯ

      Държавите членки следва да се въздържат от предоставяне на финансова подкрепа на предприятия в следните случаи:

                  —

                  когато е установено, че дадено предприятие или неговите собственици са били осъждани с окончателна присъда за някое от престъпленията, посочени в член 57, параграф 1 от Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (5);

                  —

                  когато с окончателно съдебно решение или окончателно административно решение е установено, че дадено предприятие или неговите собственици са нарушили задълженията си по отношение на плащането на данъци или социалноосигурителни вноски в съответствие с приложимото право.

            7.   ПОСЛЕДВАЩИ ДЕЙСТВИЯ

      От държавите членки се изисква да информират Комисията за мерките, предприети в допълнение към настоящата препоръка.
      Комисията е готова да обсъди с държавите членки техните планове, които имат за цел да гарантират, че предоставянето на държавна помощ, по-специално под формата на рекапитализации, следва да бъде ограничено до предприятията, които плащат своя справедлив дял от данъка.
      Комисията ще публикува доклад за прилагането на настоящата препоръка в рамките на три години след нейното приемане.

         Съставено в Брюксел на 14 юли 2020 година.

               За Комисията

            Paolo GENTILONI

               Член на Комисията

         (1)  Съобщение на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно външна стратегия за ефективно данъчно облагане, 28 януари 2016 г. (https://eur-lex.europa.eu/legal-content/BG/TXT/HTML/?uri=CELEX:52016DC0024&qid=1594634821802&from=EN)

         (2)  Юрисдикции, включени в приложение I към съответните заключения на Съвета (т.нар. „черен списък“). Списъкът се актуализира редовно: https://ec.europa.eu/taxation_customs/tax-common-eu-list_en

         (3)  Директива (ЕС) 2015/849 на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 2015 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма (ОВ L 141, 5.6.2015 г., стр. 73).

         (4)  Съобщение на Комисията — Временна рамка за мерки за държавна помощ в подкрепа на икономиката в условията на сегашния епидемичен взрив от COVID-19 (C/2020/1863, ОВ C 91I, 20.3.2020 г., .стр 1, изменено на 3 април, 8 май и 29 юни 2020 г.

         (5)  Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за обществените поръчки (ОВ L 94, 28.3.2014 г., стр. 65—242).


title: Препоръка на Съвета относно обща рамка за използването и валидирането на бързите тестове за антигени и за взаимното признаване на резултатите от тестове за COVID-19 в ЕС 2021/C 24/01

text:
               22.1.2021

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 24/1

      ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
      относно обща рамка за използването и валидирането на бързите тестове за антигени и за взаимното признаване на резултатите от тестове за COVID-19 в ЕС
      (2021/C 24/01)
      СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 168, параграф 6 от него,
      като взе предвид предложението на Европейската комисия,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  В съответствие с член 168, параграфи 1 и 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, при разработването и изпълнението на всички политики и дейности на Съюза се осигурява високо равнище на закрила на човешкото здраве. Действията на Съюза включват, наред с другото, наблюдение на сериозните трансгранични заплахи за здравето, ранно оповестяване в случай на такива заплахи и борба с тях, като се поощрява сътрудничеството между държавите членки в тази област и, ако е необходимо, се оказва подкрепа на техните действия.

                  (2)

                  В съответствие с член 168, параграф 7 от Договора за функционирането на Европейския съюз, действията на Съюза са съобразени изцяло с отговорностите на държавите членки що се отнася до определянето на тяхната здравна политика, както и в организирането и предоставянето на здравни услуги и медицински грижи. Поради това държавите — членки на ЕС, отговарят за вземането на решения относно разработването и изпълнението на стратегии за тестване за COVID-19, включително използването на бързи тестове за антигени, като вземат предвид епидемичната и социалната обстановка в държавите, както и целевите групи от населението, подлежащи на тестване.

                  (3)

                  На 15 април 2020 г. Комисията прие Насоки относно диагностичните тестове за COVID-19 и техните характеристики (1), като представи съображения за характеристиките на тестовете за COVID-19 и препоръча те да бъдат валидирани преди въвеждането им в обичайната клинична практика.

                  (4)

                  На 15 юли 2020 г. Комисията прие съобщението „Готовност в краткосрочен план на системите за здравеопазване в ЕС за епидемични взривове от COVID-19“ (2), в което, наред с други мерки за повишаване на готовността и капацитета за координирана реакция, се посочва, че тестването е една от основните области на действие за държавите членки, и се определят конкретни ключови мерки, които да бъдат предприети през следващите месеци.

                  (5)

                  На 28 октомври 2020 г. Комисията прие Препоръка относно стратегиите за тестване за COVID-19, включително използването на бързи тестове за антигени (3). В нея се определят насоки за държавите по отношение на основните елементи, които да бъдат разгледани в техните стратегии за тестване за COVID-19, и се представят съображения за използването на бързи тестове за антигени.

                  (6)

                  На 18 ноември 2020 г. Комисията прие Препоръка относно използването на бързи тестове за антигени за диагностициране на инфекция със SARS-CoV-2 (4), в която се доуточняват критериите за подбор на такива тестове, условията, при които е подходящо да се използват те, операторите, които следва да ги извършват, валидирането и взаимното признаване на бързите тестовете за антигени и резултатите от тях. Макар бързите тестове за антигени да са по-евтини и по-бързи, като цяло те имат по-ниска чувствителност в сравнение с тестовете RT-PCR.

                  (7)

                  Приложимата понастоящем правна уредба относно пускането на пазара на бързи тестове за антигени се съдържа в Директива 98/79/ЕО (5). Съгласно тази директива производителят на бързи тестове за антигени на SARS-CoV-2 трябва да изготви техническо досие, което изрично показва, че тестът е безопасен и работи, както е предвидено, като докаже съответствие с изискванията в приложение I към директивата.

                  (8)

                  От 26 май 2022 г. Директива 98/79/ЕО ще бъде заменена с Регламент (ЕС) 2017/746 за медицинските изделия за инвитро диагностика (6). Съгласно този регламент бързите тестове за антигени ще подлежат на по-строги изисквания по отношение на тяхното действие и на задълбочена оценка от нотифициран орган. Това може да допринесе за намаляване на допълнителните усилия, свързани с валидирането на тези тестове преди тяхното използване в рамките на националните стратегии.

                  (9)

                  Ефективното тестване подпомага безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, тъй като позволява прилагането на целенасочени мерки за изолация или поставяне под карантина. От съществено значение за улесняване на трансграничното движение, трансграничното проследяване на контактните лица и лечението е взаимното признаване на резултатите от тестовете за инфекция със SARS-CoV-2, извършени в други държави членки от сертифицирани здравни органи, както е предвидено в точка 18 от Препоръка (ЕС) 2020/1475 на Съвета (7).

                  (10)

                  Предвид изискването към държавите кандидатки или потенциални кандидатки за членство в ЕС, както и към държавите, които са сключили с ЕС споразумения за създаване на задълбочени и всеобхватни зони за свободна търговия (държави със задълбочена и всеобхватна ЗСТ), да приведат своето законодателство в съответствие с достиженията на правото на ЕС, където е приложимо, и участието на някои от тези държави в съвместните обществени поръчки на ЕС за съответните продукти, настоящото предложение за препоръка на Съвета също може да представлява интерес за тези държави,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

         Използване на бързи тестове за антигени

      Без да се засягат отговорностите на държавите членки за определяне на техните национални политики за тестване, държавите членки следва:

                  1.

                  Да продължат да използват бързите тестове за антигени като средство за укрепване на цялостния капацитет за извършване на тестове на национално равнище, особено поради факта, че тестването продължава да бъде основен фактор за контрол и противодействие на продължаващата пандемия от COVID-19, тъй като позволява адекватно и бързо проследяване на контактните лица и прилагане на бързи и целенасочени мерки за изолация и поставяне под карантина.

                  2.

                  Да обмислят приоритетното използване на бързи тестове за антигени в случаите, в които капацитетът за тестване за амплификация на нуклеинови киселини (по-специално тестове RT-PCR) е ограничен или когато забавянията при получаването на резултатите обезсмислят клинична полза, което би възпрепятствало бързото идентифициране на заразени лица и би намалило ефективността на усилията за проследяване на контактните лица.

                  3.

                  Да вземат мерки бързите тестове за антигени да се извършват от обучен медицински персонал или други обучени оператори, когато това е целесъобразно и съответства на националните спецификации, като стриктно се спазват инструкциите на производителя и се извършва контрол на качеството. Ако научните изследвания докажат, че при определени обстоятелства бързият тест за антигени може да бъде направен от самото лице, което се тества, вместо от обучен медицински персонал или друг обучен оператор, може да се обмисли възможността и за самостоятелно тестване със или без професионални насоки.

                  4.

                  Да инвестират в обучение и, ако е целесъобразно, сертифициране на медицински персонал и други оператори за вземане на проби и извършване на тестове, с което се осигурява подходящ капацитет и се гарантира събирането на качествени проби.

                  5.

                  Да гарантират, че резултатите от бързите тестове за антигени се регистрират в съответните национални системи за събиране на данни и докладване, когато е осъществимо.

                  6.

                  Да разглеждат възможността за използване на бързи тестове за антигени в следните конкретни ситуации и условия:

                              a)

                              диагностициране на COVID-19 при симптоматични лица, независимо от условията или ситуацията. Бързите тестове за антигени следва да се използват през първите 5 дни след появата на симптомите, когато вирусното натоварване е най-голямо. Препоръчително е пациентите със симптоми на COVID-19, които са приети в болници или са настанени в социални заведения, да бъдат тествани още при приемането им;

                              б)

                              контактни лица при потвърдени случаи на зараза: в съответствие с приложимите насоки бързите тестове за антигени на асимптоматични контактни лица следва да се извършват възможно най-скоро и през първите 7 дни след контакта;

                              в)

                              клъстерни огнища за ранно откриване и изолиране на заразени лица. В този контекст е уместно да се извърши скрининг както на симптоматичните, така и на асимптоматичните случаи.

                              г)

                              скрининг във високорискови зони и затворени помещения, като болници, други здравни заведения, заведения за дългосрочни грижи (напр. домове за възрастни хора или домове за настаняване на лица с увреждания), училища, затвори, места за задържане и други приемни структури за търсещи убежище лица и мигранти, както и за бездомни хора. В случай на повтарящ се скрининг той следва да се извършва на всеки 2—4 дни, когато е възможно, като поне първият положителен резултат, установен чрез бързо тестване за антигени, следва да бъде потвърден с тест RT-PCR.

                              д)

                              в епидемични ситуации или райони, в които делът на положителните тестове е висок или много висок (напр. > 10 %), бързите тестове за антигени могат да се използват, в съответствие с националните компетентности, за масов скрининг, като се въведе и прилага подходяща схема за оценка, чрез която да бъде измерено въздействието на тази мярка. За целта е необходимо да се планират специални интервали за повторение на тестовете. Европейският център за профилактика и контрол върху заболяванията (ECDC) ще осигурява подкрепа за държавите членки чрез публикуването на актуализирани насоки относно тестовете за COVID-19, в които ще бъдат анализирани предимствата и предизвикателствата на масовия скрининг и използването на бързи тестове за антигени в този контекст.

                  7.

                  Да гарантират въвеждането на стратегии, с които се уточнява в кои случаи е необходимо извършването на потвърждаващ тест чрез RT-PCR или повторен бърз тест за антигени, както е посочено в препоръката на Комисията от 18 ноември 2020 г., и наличието на достатъчен капацитет за потвърждаващ тест.

                  8.

                  Да гарантират въвеждането на подходящи мерки за биологична безопасност — което включва наличието на достатъчно лични предпазни средства за медицинския персонал и другите обучени оператори, извършващи вземане на проби — особено при използването на бързи тестове за антигени в контекста на масов скрининг с участието на множество оператори.

                  9.

                  Да продължат да следят новостите, свързани с другите бързи тестове, базирани на нуклеинови киселини, за откриване на инфекция със SARS-CoV-2 (8) и с разработването на серологични диагностични тестове и мултиплексни техники. При необходимост да извършват съответното адаптиране на стратегиите и подходите за тестване във връзка с използването на бързи тестове за антигени. Същевременно с подкрепата на ECDC следва да се извършва внимателно наблюдение и да се предприемат необходимите действия по отношение на възможността за самостоятелно вземане на проби за бързи тестове за антигени — например за справяне с недостига на капацитет за тестване и ресурси за вземане на проби от обучени оператори.

                  10.

                  Да продължат да наблюдават и анализират нуждите от тестване в съответствие с епидемичното развитие и целите, определени в националните, регионалните и местните стратегии за тестване, като осигуряват съответните ресурси и капацитет, за да се отговори на потребностите.

         Валидиране и взаимно признаване на бързи тестове за антигени и на тестове RT-PCR

      Държавите членки следва:

                  11.

                  Без да се засягат разпоредбите на Директива 98/79/EО, да съгласуват, поддържат и споделят с ECDC и Комисията (9) общ актуализиран списък на бързите тестове за антигени за COVID-19, чието използване е преценено за подходящо в ситуациите, посочени в точка 6, и които са съобразени със стратегиите за тестване на държавите, като наред с това тестовете:

                              a)

                              носят маркировка „СЕ“;

                              б)

                              отговарят на минималните изисквания за характеристиките, определени на ≥ 90% чувствителност и ≥ 97% специфичност.

                              в)

                              са валидирани от поне една държава членка като подходящи за използване в контекста на COVID-19, като е предоставена подробна информация за методиката и резултатите от извършените проучвания — например вида на пробата, използвана при валидирането, обстоятелствата, при които е извършена оценка на използването на теста, и дали са възникнали трудности по отношение на изискваните критерии за чувствителност или други характеристики.

                  12.

                  Да постигнат договореност, според която бързите тестове за антигени, включени в общия списък по точка 11, се актуализират редовно, като по-конкретно се отчитат новите резултати от независими проучвания за валидиране и навлизането на нови тестове на пазарите. При бъдещите актуализации на списъка следва да се отчита и начинът, по който мутациите на вируса SARS-CoV-2 могат да повлияят на ефикасността на всеки конкретен бърз тест за антигени, като се предвиди възможност за заличаване на тестовете, които вече не се считат за ефективни. Влиянието на мутациите на вируса SARS-CoV-2 върху ефикасността на RT-PCR тестовете също следва да се разглежда редовно.

                  13.

                  Да продължат да инвестират в провеждането на независими и специфични за различните обстоятелства проучвания за валидиране на бързи тестове за антигени, за да се извърши оценка на техните характеристики спрямо тестовете за амплификация на нуклеинови киселини, и по-специално RT-PCR. Държавите членки следва да договорят рамка за такива проучвания за валидиране — например чрез подробно описание на използваните методи и определяне на приоритетните области и обстоятелства, в които се изискват посочените проучвания. Тази рамка следва да е съобразена с изискванията, описани в техническите насоки на ECDC относно бързите тестове за антигени (10). Държавите членки следва да гарантират, че винаги, когато е възможно, се извършва обмен на пълните набори от данни за целите на валидирането, като се взема предвид съответното общо законодателство за защита на данните.

                  14.

                  Да продължат да си сътрудничат на равнището на ЕС при оценката на доказателствата, събрани от използването на бързите тестове за антигени в клиничната практика, включително чрез съвместното действие EUnetHTA и други възможни механизми за сътрудничество в бъдеще.

                  15.

                  Въз основа на информацията, включена в общия списък по точка 11, да определят съвместно набор от бързи тестове за антигени, чиито резултати ще бъдат взаимно признавани в изпълнение на мерките в областта на общественото здраве.

                  16.

                  При актуализиране на списъка по точка 11 да преценяват дали даден бърз тест за антигени следва да бъде премахнат или добавен към набора от бързи тестове за антигени, чиито резултати ще бъдат взаимно признавани.

                  17.

                  Да признават взаимно резултатите от RT-PCR тестове за инфекция с COVID-19, извършени в други държави членки от сертифицирани здравни органи.

                  18.

                  С цел да се улесни на практика взаимното признаване на резултатите от бързите тестове за антигени и RT-PCR тестовете, както е предвидено в точка 18 от Препоръка 2020/1475 на Съвета, да се споразумеят за общ стандартизиран набор от данни, който да бъде включен във формуляра за удостоверенията за резултатите от тестовете.

                  19.

                  Да обсъдят необходимостта и възможността, включително съображенията, свързани със срока и разходите, за създаване на цифрова платформа, чрез която да се валидира автентичността на стандартизираните удостоверения за тестване за COVID-19 (както за бързите тестове за антигени, така и за RT-PCR тестовете), и да споделят резултатите от тези обсъждания с Комисията.

         Съставено в Брюксел на 21 януари 2021 година.

               За Съвета

               Председател

            Ana Paula ZACARIAS

         (1)  ОВ C 122 I, 15.4.2020 г., стр. 1

         (2)  COM(2020) 318 final

         (3)  ОВ L 360, 30.10.2020 г., стр. 43

         (4)  ОВ L 392, 23.11.2020 г., стр. 63

         (5)  ОВ L 331, 7.12.1998 г., стр. 1

         (6)  ОВ L 117, 5.5.2017 г., стр. 176. В регламента е предвиден преходен период, който започва от датата на влизането му в сила (май 2017 г.) и по време на който съответствието на медицинските изделия за инвитро диагностика може да се оценява както съгласно регламента, така и съгласно Директива 98/79/ЕО.

         (7)  ОВ L 337, 14.10.2020 г., стр. 3

         (8)  Например: RT-LAMP (изотермична амплификация чрез примка след обратна транскрипция), TMA (транскрипционно медиирана амплификация) и CRISPR (клъстер от равно отстоящи един от друг къси палиндромни повтори).

         (9)  База данни на Комисията: Съвместен изследователски център (JRC), Инвитро диагностични изделия и методи за тестване за COVID-19

         (10)  Варианти за използване на бързи тестове за антигени за COVID-19 в ЕС/ЕИП и Обединеното кралство. Стокхолм, 19 ноември 2020 г. ECDC: Стокхолм; 2020 г.