title: Препоръка № P1 от 12 юни 2009 година относно решението Gottardo , съгласно което социалните придобивки, с които се ползват гражданите на дадена държава-членка по силата на двустранни спогодби за социална сигурност с трети страни, трябва да се предоставят и на работниците, граждани на друга държава-членка (текст от значение за ЕИП и за Споразумението между ЕО и Швейцария)

text:
               24.4.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 106/47

         ПРЕПОРЪКА № P1
   от 12 юни 2009 година
   относно решението Gottardo, съгласно което социалните придобивки, с които се ползват гражданите на дадена държава-членка по силата на двустранни спогодби за социална сигурност с трети страни, трябва да се предоставят и на работниците, граждани на друга държава-членка
   (текст от значение за ЕИП и за Споразумението между ЕО и Швейцария)
   2010/C 106/14
   АДМИНИСТРАТИВНАТА КОМИСИЯ ЗА КООРДИНАЦИЯ НА СИСТЕМИТЕ ЗА СОЦИАЛНА СИГУРНОСТ,
   като взе предвид член 72, буква а) от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социална сигурност (1), съгласно който Административната комисия е натоварена с разглеждането на всички административни въпроси и въпросите, свързани с тълкуването, произтичащи от разпоредбите на Регламент (ЕО) № 883/2004 и Регламент (ЕО) № 987/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година за установяване процедурата за прилагане на Регламент (ЕО) № 883/2004 за координация на системите за социална сигурност (2),
   като взе предвид член 72, буква в) от Регламент (ЕО) № 883/2004, съгласно който Административната комисия поощрява и развива сътрудничеството между държавите-членки и техните институции по въпроси на социалната сигурност,
   като има предвид, че:

               (1)

               Регламент (ЕО) № 883/2004, приет на основание членове 42 и 308 от Договора, е инструмент от основно значение за упражняването на основните свободи, предвидени в Договора за създаване на ЕО.

               (2)

               Принципът за недискриминация въз основа на национална принадлежност представлява основна гаранция за свободата на движение на заетите лица в съответствие с предвиденото в член 39 от Договора. Това предполага премахването на всякаква дискриминация на работниците мигранти в сравнение с постоянно пребиваващите в държавите-членки работници що се отнася до условията за наемане на работа, възнаграждението и другите условия на труд.

               (3)

               В решението си по делото Gottardo
                   (3) Съдът на ЕО се основава на този принцип, определен в член 39 от Договора, във връзка с лице, пребиваващо в Общността, което е работило във Франция, Италия и Швейцария. Лицето не e разполагало с достатъчни права за получаване на италианска пенсия за старост и подава искане за сумиране на периодите на осигуряване, завършени в Швейцария и Италия, в съответствие с предвиденото в двустранната спогодба, сключена между Италия и Швейцария в интерес на техните граждани.

               (4)

               По този случай Съдът постанови, че когато дадена държава-членка е сключила двустранна международна спогодба за социална сигурност с трета страна, в която се предвижда зачитане на периодите на осигуряване в съответната трета страна за нуждите на придобиването на право на обезщетения за старост, фундаменталният принцип за равно третиране изисква въпросната държава-членка да предостави на гражданите на останалите държави-членки същите предимства като тези, с които се ползват нейните собствени граждани по силата на тази спогодба, освен ако не е в състояние да представи обективно основание в полза на противното (параграф 34).

               (5)

               В тази връзка Съдът постанови, че неговото тълкувание на понятието „законодателство“ в член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета (4) (настоящ член 1, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 883/2004) не накърнява задължението на всяка от държавите-членки за спазване на принципа за равно третиране, заложен в член 39 от Договора.

               (6)

               Съдът счете, че поставянето под въпрос на равновесието и на взаимността на двустранна международна спогодба, сключена между държава-членка и трета страна, не представлява обективно основание за отказ на държавата-членка, страна по тази спогодба, да предостави и на гражданите на другите държави-членки предимствата, които нейните собствени граждани извличат от тази спогодба.

               (7)

               Съдът отхвърли също така и възраженията във връзка с евентуалното увеличаване на финансовите задължения и на административните затруднения, свързани със сътрудничеството с компетентните органи на въпросната трета страна, като недостатъчни за да обосноват неизпълнението от страна на държавата-членка, страна по двустранната спогодба, на задълженията, произтичащи от Договора.

               (8)

               Важно е от това съдебно решение, което е от централно значение за гражданите на Общността, упражнили правото си на свободно движение в друга държава-членка, да бъдат извлечени всички подходящи заключения.

               (9)

               Поради това следва да се изясни, че двустранните спогодби за социално осигуряване между държави-членки и трети страни следва да бъдат тълкувани така, че предимствата, с които се ползват гражданите на държавата-членка, страна по спогодбата, да се предоставят по принцип и на други граждани на Общността, които обективно погледнато се намират в същото положение.

               (10)

               Съществуващите двустранни спогодби следва да бъдат преразгледани без оглед на еднородното прилагане на решението по делото Gottardo към индивидуалните случаи. По отношение на сключените по-рано спогодби член 307 от Договора определя: „заинтересованата държава-членка или заинтересованите държави са длъжни да предприемат всички необходими мерки, за да премахнат установените несъответствия“, а по отношение на споразумения, сключени преди 1 януари 1958 г., или след датата на присъединяване на държава-членка към Европейската общност, член 10 от Договора изисква същите тези държави-членки да „се въздържат от каквато и да било мярка, която би могла да застраши постигането на целите на Договора“.

               (11)

               Що се отнася до новите двустранни спогодби за социално осигуряване, сключвани между държави-членки на ЕС и трети страни, важно е да се има предвид че те следва да съдържат изрично позоваване на принципа на недискриминация въз основа на национална принадлежност по отношение на гражданите на други държави-членки, които са упражнили правото си на свободно движение на територията на държавата-членка, страна по въпросната спогодба.

               (12)

               Прилагането на решението по делото Gottardo към индивидуалните случаи зависи до голяма степен от сътрудничеството на трети страни, тъй като от тях се очаква да удостоверяват периодите на осигуряване, завършени от заинтересованото лице.

               (13)

               Този въпрос следва да бъде разгледан от Административната комисия, предвид че решението по делото Gottardo е свързано с прилагането на принципа за равно третиране в областта на социалната сигурност,
               като предприе действия в съответствие с условията, заложени в член 71, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 883/2004,

         С НАСТОЯЩОТО ПРЕПОРЪЧВА НА КОМПЕТЕНТНИТЕ СЛУЖБИ И ИНСТИТУЦИИ:

               1.

               В съответствие с принципа за равно третиране и недискриминация между гражданите на дадена държава-членка и граждани на други държави-членки, които са упражнили правото си на свободно движение съгласно член 39 от Договора, предимствата по отношение на правото на пенсия, с които се ползват работниците от въпросната държава (заети и самостоятелно заети лица) по силата на спогодбa за социална сигурност с трета страна, се предоставят по принцип и на работници (заети и самостоятелно заети лица), които са граждани на другите държави-членки и обективно погледнато се намират в същото положение.

               2.

               Новите двустранни спогодби за социална сигурност, сключвани между държави-членки на ЕС и трети страни, следва да съдържат изрично позоваване на принципа на недискриминация въз основа на национална принадлежност по отношение на гражданите на други държави-членки, които са упражнили правото си на свободно движение на територията на държавата-членка, страна по въпросната спогодба.

               3.

               Държавите-членки следва да информират институциите на държавите, с които са подписали спогодби за социална сигурност, приложими само по отношение на техните собствени граждани, за правните последици от решението по делото Gottardo и да ги приканят да им сътрудничат при изпълнението на решението на Съда. При отправянето на молба за такова сътрудничество държавите-членки, сключили двустранни спогодби с една и съща трета страна, могат да действат съвместно. Това сътрудничество е от основно значение за спазването на решението.

               4.

               Настоящото решение се публикува в Официален вестник на Европейския съюз. То се прилага от датата на влизане в сила на Регламент (ЕО) № 987/2009.

            Председател на Административната комисия

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  ОВ L 166, 30.4.2004 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 284, 30.10.2009 г., стр. 1.

      (3)  Решение на Съда от 15 януари 2002 г. по дело C-55/00, Elide Gottardo срещу Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), Сборник на съдебната практика 2002 г., стр. I-413.

      (4)  ОВ L 149, 5.7.1971 г., стр. 2.


				|

		52012DC0314

			Препоръка за ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА относно националната програма за реформи на Белгия за 2012 г. и за представяне на становище на Съвета относно програмата за стабилност на Белгия за периода 2012—2015 г. /* COM/2012/0314 final - 2012/ () */

			   	Препоръка
за
ПРЕПОРЪКА
НА СЪВЕТА
относно
националната
програма за
реформи на
Белгия за 2012 г.
и за
представяне
на становище
на Съвета относно
програмата
за
стабилност
на Белгия за
периода 2012—2015 г.
СЪВЕТЪТ НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския съюз,
и
по-специално
член 121,
параграф 2 и
член 148,
параграф 4 от
него,
като
взе предвид
Регламент (EО)
№ 1466/97 на Съвета
от 7 юли 1997 г. за
засилване на
надзора
върху състоянието
на бюджета и
на надзора и
координацията
на
икономическите
политики[1], и
по-специално
член 5,
параграф 2 от
него,
като
взе предвид
Регламент
(ЕС) № 1176/2011 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 16
ноември 2011 г.
относно
предотвратяването
и коригирането
на
макроикономическите
дисбаланси[2], и
по-специално
член 6,
параграф 1 от
него,
като
взе предвид
препоръката
на Европейската
комисия[3],
като
взе предвид
резолюциите
на Европейския
парламент[4],
като
взе предвид
заключенията
на Европейския
съвет,
като
взе предвид
становището
на Комитета по
заетостта,
след
консултация
с
Икономическия
и финансов
комитет,
като
има предвид,
че:
(1)       На 26
март 2010 г.
Европейският
съвет
постигна съгласие
по
предложението
на
Европейската
комисия да се
започне
изпълнението
на нова
стратегия за
работни
места и
растеж —
стратегията
„Европа 2020“ — въз
основа на
засилена
координация
на
икономическата
политика,
съсредоточена
върху
ключовите
области, в
които е
необходимо
да се
предприемат действия
за
повишаване
на
потенциала
за устойчив
растеж и
конкурентоспособността
на Европа.
(2)       На 13
юли 2010 г.
Съветът прие
препоръка
относно общите
насоки за
икономическите
политики на
държавите
членки и на
Съюза (за
периода 2010—2014 г.),
а на 21
октомври 2010 г.
прие решение
относно
насоките за
политиките
на държавите
членки по
заетостта[5], като
заедно двата
акта
представляват
т.нар.
„интегрирани
насоки“.
Държавите
членки бяха
призовани да
се съобразят
с интегрираните
насоки при
провеждането
на националните
си
икономически
политики и
политиката
по заетостта.
(3)       На 12
юли 2011 г. Съветът
прие
препоръка
относно
националната
програма за
реформи на
Белгия за 2011 г.
и даде становището
си относно
актуализираната
програма за
стабилност
на Белгия за
периода 2011—2014 г.
(4)       На 23
ноември 2011 г.
Комисията
прие втория
годишен
обзор на
растежа, с
което
постави
началото на
втория
европейски
семестър за
предварително
и интегрирано
координиране
на
политиката,
залегнало в
стратегията
„Европа 2020“. Въз
основа на Регламент
(ЕС) № 1176/2011 на 14
февруари 2012 г.
Комисията прие
Доклад за
механизма за
предупреждение[6], в
който беше
посочено, че
Белгия ще
бъде една от
държавите
членки, за
които ще се
извърши
задълбочен
преглед.
(5)       На 2
март 2012 г.
Европейският
съвет одобри
приоритетите,
насочени към
осигуряване
на финансова
стабилност,
бюджетна
консолидация
и действия за
стимулиране
на растежа.
Той подчерта
необходимостта
от отдаване
на приоритет
на
благоприятстваща
растежа
бюджетна
консолидация,
възстановяване
на
нормалните
условия за
отпускане на
заеми за
икономиката,
насърчаване
на растежа и
конкурентоспособността,
справяне с
безработицата
и социалните
последици от
кризата и
модернизиране
на
публичната
администрация.
(6)       На 2
март 2012 г.
Европейският
съвет
прикани също
държавите
членки,
участващи в
пакта „Евро
плюс“, да
представят
своите
ангажименти достатъчно
рано, за да
бъдат
включени в
програмите
им за
стабилност
или
програмите им
за
конвергенция
и в
националните
им програми
за реформи.
(7)       На 30
април 2012 г.
Белгия
представи
своята програма
за
стабилност,
която
обхваща
периода 2012—2015 г.,
и националната
си програма
за реформи за
2012 г. Двете
програми
бяха оценени
едновременно,
за да бъдат
отчетени
взаимовръзките
между тях. В
задълбочен
преглед по
член 5 от
Регламент
(ЕС) № 1176/2011
Комисията
оцени също
дали Белгия е
засегната от
макроикономически
дисбаланси. В
своя
задълбочен
преглед[7]
Комисията
заключи, че в
Белгия се
отчита външен
дисбаланс,
макар и не
прекомерен.
(8)       Съгласно
извършената
в
съответствие
с Регламент
(ЕО) № 1466/97 на
Съвета
оценка на
програмата
за
стабилност
за 2012 г.
Съветът е на
мнение, че
макроикономическият
сценарий, въз
основа на
който са
изготвени
бюджетните
прогнози в
програмата, е
реалистичен
за 2012 г. и 2013 г. и
оптимистичен
за 2014 г. и 2015 г.,
тъй като в
него се
предвижда
ръстът на БВП
да бъде
значително
по-голям в
сравнение с
най-скорошната
оценка на потенциалния
ръст в
прогнозата
на Комисията от
пролетта на
2012 г. Целта на
бюджетната
стратегия,
заложена в
програмата, е
дефицитът да
се сведе под
3 % от БВП през
2012 г. (т.е. от 3,7 % от
БВП през 2011 г.
на 2,8 % от БВП
през 2012 г.) и до
нула през 2015 г.
В програмата
се
потвърждава
предишната
средносрочна
бюджетна цел
(СБЦ) за
излишък от 0,5 %
от БВП в структурно
изражение,
което е
адекватно отражение
на
изискванията
на Пакта за
стабилност и
растеж.
Планираният
номинален
дефицит за
2012 г. се
вмества в
определения
от Съвета
срок за
коригиране
на прекомерния
дефицит, а
планираното
бюджетно подобрение
съответства
на
минималното
средногодишно
бюджетно
подобрение
от 0,75 % от БВП в
структурно
изражение,
което се
препоръчва в
рамките на
процедурата
при прекомерен
дефицит (ППД).
Планираният
темп на нарастване
на
държавните
разходи, при
отчитане на
дискреционните
мерки по
отношение на приходите,
отговаря на
целевия
показател за
разходите на
Пакта за
стабилност и
растеж за
периода 2013—2015 г.,
но не и за 2012 г.
Въз основа на
(преизчисленото)
структурно
салдо на
бюджета[8], в
програмата
се предвижда
структурното
салдо да се
подобри с 1,1
процентен
пункт от БВП
през 2012 г. и с
около 0,8 % от
БВП средно за
периода 2013—2015 г.
Съществува
обаче риск,
защото
допълнителните
мерки, които
трябва да
бъдат взети
от 2013 г.
нататък, все
още не са
конкретно
определени и
тъй като
макроикономическият
сценарий от
2014 г. нататък е
твърде
оптимистичен.
На равнище от
98 % от БВП през
2011 г.,
държавният
дълг е доста
над прага от
60 %. В програмата
се планира
той да бъде
стабилизиран
и след това
да бъде
сведен до 92,3 %
през 2015 г.,
което ще
означава
постигането
на достатъчен
напредък в
спазването
на целевия
показател за
намаляване
на дълга от
Пакта за
стабилност и
растеж. Освен
това,
неявните
задължения,
произтичащи
от гаранциите,
предоставени
на
финансовия
сектор, са
особено
големи. С цел
спазване на
определените
им цели за
равнището на
дефицита, основаната
на правила
многогодишна
рамка на сектор
„Държавно
управление“
ще се възползва
от
механизмите
за
изпълнение
и/или поемане
на
задължения
от страна на
регионите и общностите,
както и на
местните
органи, по-специално
по отношение
на разходите.
(9)       За
намаляване
на високото
равнище на
публичния
дълг следва
да се реши
проблемът с
разходите,
свързани със
застаряването
на населението,
и да се
постигне
структурен
спад на дефицита.
През
декември 2011 г.
новото
федерално
правителство
постигна
съгласие за
реформиране
на
белгийската
система за
социално
осигуряване
на
възрастните
хора. Сега са
необходими
прилагане и
наблюдение
по ефективен
начин на
започналите
с цел
увеличаване
на
действителната
пенсионна
възраст законодателни
реформи.
Особено
важно е реформата
на
социалното
осигуряване
на възрастните
хора да бъде
подкрепена
чрез мерки за
стимулиране
на техния
активен
живот и
продължаване
на трудовата
заетост до
по-късна
възраст, като
за
постигането
на тази цел
би спомогнало
и
извършването
на
по-нататъшни
реформи,
например
обвързването
на
законоустановената
пенсионна
възраст с
продължителността
на живота.
(10)     Пред
белгийската
финансова
система все още
стоят големи
предизвикателства.
Преструктурирането
на
белгийските
банки е в ход,
а държавната
помощ,
предоставена
през 2008/2009 г. в
отговор на
финансовата
криза, все
още не е
напълно
изплатена.
Още повече,
като се има
предвид
високото
равнище на
гаранции,
рисковете в
банковия и в
публичния
сектор са
взаимосвързани.
(11)     С
течение на
времето
текущата
сметка постепенно
се влошава.
Подобряването
на баланса
при услугите
не
компенсира
влошаването
на търговския
баланс при
стоките.
Белгийският износ
на стоки
отчита
загуби не
само по отношение
на
увеличаващата
обема си
световна
търговия, но
и по
отношение на
други държави
от
еврозоната и
на
еврозоната
като цяло, което
води до
неблагоприятно
развитие на
вътрешните
разходи за
труд за
единица
продукция в
сравнение с
основните
търговски
партньори на
Белгия
(Нидерландия,
Франция, Германия)
и еврозоната
като цяло.
Предвид наличието
на система за
автоматично
индексиране
на заплатите,
усилията на
правителството
да ограничи
увеличаването
на реалните
заплати до не
повече от 0,3 %
през периода
2011―2012 г. не можа
да попречи
ръстът на
номиналните
заплати да
превиши този
в съседните
държави. Въпреки
че равнищата
на
производителност
са високи,
нейният ръст
е слаб, а
разходите за
междинни
продукти ―
основно
енергийни
разходи ― са
високи. За да
се овладее инфлацията,
цените на
дребно на
газта и електроенергията
бяха
замразени, но
не бяха предприети
конкретни
мерки за
реформиране
на самата
система за
договаряне и
индексиране
на заплатите.
През
последните
години равнището
на
научноизследователска
и развойна
дейност
(НИРД) на
частния
сектор е в
стагнация и
недостигът
на
квалифицирани
специалисти,
особено в
областта на
науките и инженерството,
може да се
превърне в
основна
пречка за
по-нататъшното
подобряване
на резултатите
в областта на
иновациите
на белгийската
икономика.
(12)     Бяха
предприети
някои структурни
мерки с цел
насърчаване
на заетостта
на младежите
и
по-възрастните
работници и
връщане на
повече
безработни
лица на пазара
на труда.
Белгия
започна
широкомащабна
реформа на
системата си
за
обезщетения
при
безработица.
Въпреки това
продължават да
съществуват
структурни
проблеми на
пазара на труда,
като тяхното
решаване
изисква допълнителни
усилия.
Увеличаването
на участието
в учене през
целия живот и
продължаването
на реформите
в
професионалното
образование
и обучение са
от ключово
значение за
подобряване
на
ефикасността
на активните
политики на
пазара на
труда,
особено по
отношение на
по-възрастните
работници и
на групите в
неравностойно
положение,
като
например лицата
с мигрантски
произход. Не
бе постигнат
значителен
напредък по
отношение на
намаляването
на данъчната
тежест върху
трудовите доходи.
През юни 2011 г.
за
най-ниските
заплати бе
въведен нов
данъчен
кредит, но
това се оказа
недостатъчно
за справяне с
многото „капани
на
безработицата“
в дъното на
таблицата
със
заплатите. Не
бе
предприето
изместване
на данъчната
тежест от
трудовите доходи
към данъците
върху
потреблението
и/или
екологичните
данъци.
(13)     Цените
на много
стоки и
услуги по
принцип са
по-високи,
отколкото в
други
държави членки,
което е
отражение на
слабия
конкурентен
натиск —
особено при
търговията
на дребно и
мрежовите
отрасли — и
недостатъчния
надзор. При
търговията
на дребно
продължават
да
съществуват
сериозни
пречки пред
навлизането
на пазара и
упражняването
на дейност.
По-специално,
препятстващи
конкуренцията
правила все още
ограничават
работното
време,
защитават
заварените
участници на
пазара срещу
навлизането
на нови
такива и
възпрепятстват
разпространението
на нови
бизнес
модели и технологии.
Често срещан
проблем пред
конкуренцията
в мрежовите
отрасли в
Белгия е силната
позиция на
заварените
участници и
високите
изисквания
за навлизане
на пазара в
сравнение с
други
държави
членки, което
означава, че
някои бивши
монополисти
в тези
отрасли все още
могат да
определят
по-високи
цени, отколкото
би позволил
конкурентният
пазар. Белгийският
орган за
защита на
конкуренцията
е в процес на
реформиране,
но не става
ясно дали
новият орган
ще е
достатъчно
независим и
дали ще
разполага с
необходимите
ресурси.
(14)     Белгия
е на път да
постигне
целта за
увеличаване
на дела на
енергията от
възобновяеми
източници в
икономиката,
но според прогнозите
практически
няма
напредък в постигането
на целта за
намаление с
15 % на емисиите
на парникови
газове в
секторите, непопадащи
в схемата за
търговия с
емисии[9].
През 2011 г.
Белгия не е
приела
необходимите
мерки или
стратегически
инициативи,
за да се
справи с тази
ситуация.
(15)     Белгия
пое редица
ангажименти
в рамките на
пакта „Евро
плюс“. Тези
ангажименти
и изпълнението
на
ангажиментите,
поети през
2011 г., се
отнасят до
подобряването
на конкурентоспособността,
повишаването
на равнището
на заетост, подобряването
на
устойчивостта
на публичните
финанси и
укрепването
на финансовата
стабилност.
Комисията
оцени
изпълнението
на
ангажиментите
по пакта
„Евро плюс“. Резултатите
от тази
оценка са
взети предвид
в препоръките.
(16)     В
рамките на
европейския
семестър
Комисията
направи
цялостен
анализ на
икономическата
политика на
Белгия. Тя
извърши
оценка както
на
програмата ѝ
за
стабилност,
така и на
националната
ѝ програма за
реформи и
представи
задълбочен
преглед. Тя
взе предвид
не само
тяхното
значение за
провеждането
на устойчива
бюджетна и
социално-икономическа
политика в
Белгия, но и
тяхното
съответствие
с правилата и
насоките на
ЕС предвид на
необходимостта
от засилване
на
цялостното
икономическо
управление
на Европейския
съюз чрез
принос на
равнище ЕС
към бъдещите
решения на
държавите
членки. Препоръките
ѝ в рамките
на
европейския
семестър са
изразени в
препоръки 1―7
по-долу.
(17)     С
оглед на тази
оценка
Съветът
разгледа програмата
за
стабилност
за 2012 г. на
Белгия, като
становището[10] му е
изразено
по-специално
в препоръка 1
по-долу.
(18)     С
оглед на
резултатите
от
задълбочения
преглед,
направен от
Комисията, и
тази оценка Съветът
разгледа
националната
програма за
реформи за
2012 г. на Белгия
и нейната
програма за
стабилност.
Неговите
препоръки по
член 6 от Регламент
(ЕС) № 1176/2011 са
изразени
по-специално
в препоръки 1,
4, 5 и 6 по-долу,
ПРЕПОРЪЧВА
на Белгия да
предприеме
следните
действия
през периода
2012—2013 г.:
1.           Да
изпълни
бюджета за
2012 г., за да
гарантира, че
прекомерният
дефицит ще
бъде
коригиран до
2012 г. В
допълнение,
да
конкретизира
мерките,
необходими
за
гарантиране
на изпълнението
на
бюджетната
стратегия за
2013 г. и по-нататък,
като по този
начин
гарантира, че
прекомерният
дефицит ще
бъде
коригиран по
устойчив
начин и че ще
бъде
осъществен
достатъчен
напредък в
постигането
на средносрочната
бюджетна цел
(СБЦ),
включително
спазването
на целевия
показател за
разходите, и
да осигури
напредък по
отношение на
спазването
на целевия
показател за
намаляване на
дълга. Да
коригира
бюджетната
рамка, за да
гарантира
задължителността
на бюджетните
цели на
федерално и
подфедерално
равнище, и да
направи
по-прозрачни
разпределянето
на тежестта и
отчетността
на различните
равнища на
управление.
2.           Да
продължи да
подобрява
устойчивостта
на
публичните
финанси в
дългосрочен
план чрез
ограничаване
на разходите,
свързани със
застаряването
на населението,
включително
разходите за
здравеопазване.
По-специално,
да осъществи
реформата на
схемите за
пенсиониране
и ранно
пенсиониране
и да въведе
мерки за
обвързване
на законоустановената
пенсионна
възраст с
увеличената
продължителност
на живота.
3.           Допълнително
да увеличи
капитала на
най-уязвимите
банки, за да
утвърди
позициите на банковия
сектор, така
че той да
може да изпълнява
обичайната
си роля по
отпускане на
заеми за икономиката.
4.           Да
насърчи
създаването
на работни
места и конкурентоспособността
и след
консултация
със
социалните
партньори и в
съответствие
с
националната
практика да
предприеме
стъпки за
реформиране
на системата
за
договаряне и
индексиране
на заплатите.
Като първа
стъпка да
гарантира, че
ръстът на
заплатите е
по-добре
синхронизиран
с развитието
на
производителността
на труда и конкурентоспособността,
като
i) осигури прилагането
на
механизмите
за
последващи корекции,
предвидени в
„нормата за
заплатите“, и
насърчи
сключването
на глобални
споразумения
с цел
подобряване
на
разходната
конкурентоспособност
и ii) улесни
упражняването
на правото на
неучастие в
отрасловите
колективни
договори с
цел по-добро
синхронизиране
между ръста
на заплатите
и развитието
на производителността
на труда на
местно равнище.
5.           Значително
да измести
тежестта на
данъчното
облагане от
трудовите
доходи към
данъци, които
оказват
по-малко
отрицателно
влияние
върху
растежа,
включително
например екологични
данъци. Да
продължи
започнатата
реформа на
системата за
обезщетения
при безработица,
за да намали
демотивиращите
фактори за
започването
на работа и
да насочи
политиките
за
активизиране
и в подкрепа
за заетостта
към
уязвимите
групи,
по-специално
към лицата с
мигрантски
произход. Да
се възползва
от
планираната
допълнителна
регионализация
на уменията,
свързани с
пазара на
труда, за да
насърчи
междурегионалната
трудова
мобилност и
по-голяма
съгласуваност
между
образованието,
ученето през
целия живот, професионалното
обучение и
политиките по
заетостта. Да
разшири
полаганите
усилия за
активизиране
по отношение
на всички възрастови
групи.
6.           Да
продължи с
усилията за
засилване на
конкуренцията
при
търговията
на дребно,
като улесни
навлизането
на пазара и намали
ограниченията
пред
упражняването
на дейност.
Да въведе
мерки за
засилване на
конкуренцията
в мрежовите
индустрии (електроенергия
и газ,
телекомуникации,
пощенски
услуги и
транспорт),
като
премахне пречките
от
законодателно
естество и
укрепи институционалните
разпоредби,
уреждащи
ефективния
контрол на
прилагането
на правилата
за държавните
помощи.
7.           Да
предприеме
мерки за
коригирането
на липсата на
напредък в
постигането
на целите за
намаляване
на емисиите
на парникови
газове в
отраслите,
непопадащи в
схемата за
търговия с
емисии,
по-специално
чрез
съществен
принос за
постигането
на тази цел
от сектора на
транспорта.
Съставено
в Брюксел на
[…] година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               ОВ L 209, 2.8.1997 г.,
стр. 1.
[2]               ОВ L 306, 23.11.2011 г.,
стр. 25.
[3]               COM(2012) 314 final.
[4]               P7_TA(2012) 0048 и P7_TA(2012) 0047.
[5]               Решение
2012/238/ЕС на
Съвета от 26
април 2012 г.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 150 final.
[8]               Салдо,
коригирано
спрямо
фазата на
икономическия
цикъл, без
еднократните
и другите временни
мерки, преизчислено
от службите
на Комисията
въз основа на
информацията
в програмата
и с помощта
на
общоприетата
методика.
[9]               В Белгия
само 37,9 % от
емисиите
идват от
сектори,
включени в
схемата за
търговия с
емисии (СТЕ)
на ЕС.
Измежду
най-важните
сектори, непопадащи
в схемата за
търговия с
емисии,
най-големите
източници на
емисии на
парникови
газове в
страната са
автомобилният
транспорт (21,5 %)
и
енергопотреблението
(38,9 %).
[10]             Съгласно
член 5,
параграф 2 от
Регламент (EО) № 1466/97
на Съвета.


title: Препоръка на Съвета от 14 юли 2015 година относно националната програма за реформи на Финландия за 2015 г. и съдържаща становище на Съвета по програмата за стабилност на Финландия за 2015 г.

text:
               18.8.2015

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 272/14

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 14 юли 2015 година
   относно националната програма за реформи на Финландия за 2015 г. и съдържаща становище на Съвета по програмата за стабилност на Финландия за 2015 г.
   (2015/C 272/04)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 121, параграф 2 и член 148, параграф 4 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 1466/97 на Съвета от 7 юли 1997 г. за засилване на надзора върху състоянието на бюджета и на надзора и координацията на икономическите политики (1), и по-специално член 5, параграф 2 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕС) № 1176/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2011 г. относно предотвратяването и коригирането на макроикономическите дисбаланси (2), и по-специално член 6, параграф 1 от него,
   като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
   като взе предвид резолюциите на Европейския парламент,
   като взе предвид заключенията на Европейския съвет,
   като взе предвид становището на Комитета по заетостта,
   като взе предвид становището на Икономическия и финансов комитет,
   като взе предвид становището на Комитета за социална закрила,
   като взе предвид становището на Комитета за икономическа политика,
   като има предвид, че:

               (1)

               На 26 март 2010 г. Европейският съвет постигна съгласие по предложението на Комисията да се започне изпълнението на нова стратегия за растеж и работни места — стратегията „Европа 2020“ — въз основа на засилена координация на икономическите политики. Стратегията е съсредоточена върху ключовите области, в които е необходимо да се предприемат действия за повишаване на потенциала на Европа за устойчив растеж и конкурентоспособност.

               (2)

               На 14 юли 2015 г. въз основа на предложенията на Комисията Съветът прие препоръка относно общите насоки за икономическите политики на държавите членки и на Съюза, а на 21 октомври 2010 г. прие решение относно насоки за политиките за заетостта на държавите членки (3). Заедно двата акта представляват т. нар. „интегрирани насоки“, с които държавите членки бяха приканени да се съобразят при провеждането на националната си икономическа политика и политика за заетост.

               (3)

               На 8 юли 2014 г. Съветът прие препоръка (4) относно националната програма за реформи на Финландия за 2014 г. и даде становището си по актуализираната програма за стабилност на Финландия за 2014 г. На 28 ноември 2014 г., в съответствие с Регламент (ЕС) № 473/2013 на Европейския парламент и на Съвета (5), Комисията представи своето становище по проекта за бюджетен план на Финландия за 2015 г.

               (4)

               На 28 ноември 2014 г. Комисията прие годишния обзор на растежа, с което постави началото на европейския семестър за 2015 г. за координация на икономическите политики. На същата дата въз основа на Регламент (ЕС) № 1176/2011 Комисията прие доклада за механизма за предупреждение, в който беше посочено, че Финландия е сред държавите членки, които ще бъдат обект на задълбочен преглед.

               (5)

               На 18 декември 2014 г. Европейският съвет одобри приоритетите за стимулиране на инвестициите, засилване на структурните реформи и продължаване на фискалната консолидация, благоприятстваща растежа.

               (6)

               На 26 февруари 2015 г. Комисията публикува своя доклад от 2015 г. за Финландия. В доклада се оценява напредъкът на Финландия в изпълнението на специфичните за всяка държава препоръки, приети на 8 юли 2014 г. Докладът за страната включва и резултатите от задълбочения преглед, извършен съгласно член 5 от Регламент (ЕС) № 1176/2011. Анализът на Комисията дава основание да се заключи, че във Финландия са налице макроикономически дисбаланси, които налагат политически действия и мониторинг. По-специално трябва да се обърне внимание на рисковете, свързани със слабия износ в условията на промишлено преструктуриране. Въпреки че спадът в експортните пазарни дялове и електронната промишленост до голяма степен приключи, инвестициите продължават да са ниски и потенциалният растеж намаля. Дългът на частния сектор се стабилизира и не изглежда да е източник на сериозна загриженост, но неговото относително високо равнище изисква наблюдение отблизо.

               (7)

               На 2 април 2015 г. Финландия представи своята национална програма за реформи за 2015 г. и своята програма за стабилност за 2015 г. Двете програми бяха оценени едновременно, за да бъдат отчетени взаимовръзките между тях.

               (8)

               Спрямо Финландия понастоящем се прилагат предпазните мерки на Пакта за стабилност и растеж. В програмата за стабилност за 2015 г. на отиващото си от власт правителство, която се основава на допускането, че няма да има промяна в политиката и обхваща периода 2014 — 2019 г., номиналният дефицит, който се увеличи до 3,2 % от БВП през 2014 г. и така превиши референтната стойност от 3 % от БВП, се очаква допълнително да се влоши до 3,4 % от БВП през 2015 г., преди постепенно да спадне до 3,1 % през 2017 г., а след това до 2,5 % от БВП през 2019 г. Съгласно програмата за стабилност за 2015 г. съотношението на държавния дълг спрямо БВП се очаква да нарасне през прогнозния период на програмата и да достигне 67,8 % до 2019 г. Средносрочната цел — структурен дефицит от 0,5 % от БВП — не е постигната до края на програмния период. Макроикономическият сценарий в основата на бюджетните прогнози на програмата е реалистичен. Въз основа на прогнозата на Комисията от пролетта на 2015 г. дефицитът на консолидирания държавен бюджет на Финландия се очаква да достигне 3,3 % от БВП през 2015 г. и 3,2 % от БВП през 2016 г., като в същото време се очаква съотношението на дълга спрямо БВП да нарасне до 64,4 % от БВП до 2016 г. На 13 май 2015 г. Комисията публикува доклад в съответствие с член 126, параграф 3 от Договора, според който критериите за дефицита и за дълга не се смятат за спазени. На 27 май обаче новото правителство публикува своята стратегическа програма, включително планираните мерки за консолидация. По оценка на Комисията, ако бъдат изцяло приложени, тези мерки се очаква да намалят номиналния дефицит доста под 3 % от БВП през 2016 г. След влошаване през 2014 г., налице е и друго отклонение от необходимата структурна корекция в рамките на предпазните мерки през 2015 г. Целевият показател за разходите се очаква да бъде постигнат с широк марж през 2015 г. Следователно може да съществува риск от значително отклонение от необходимата корекция за постигане на междинната цел през периода 2014 — 2015 г., като за това ще трябва да бъде направена последваща оценка. През 2016 г., като се имат предвид мерките, обявени от новото правителство, има риск от известно отклонение. Поради това ще са необходими допълнителни мерки за постигане на необходимите структурни корекции. Въз основа на своята оценка на програмата за стабилност и като се има предвид прогнозата на Комисията от пролетта на 2015 г., както и оценката на мерките за консолидация, представени на 27 май от новото правителство, Съветът е на мнение, че съществува риск Финландия да не спази разпоредбите на Пакта за стабилност и растеж. Въпреки че Финландия е отбелязала известен напредък при изпълнението на административните реформи, ефикасността на публичния сектор на Финландия би могъл да бъде подобрен, особено в райони, които са изправени пред натиск на разходите в бъдеще поради застаряването на населението.
               Социалните партньори постигнаха съгласие по съдържанието на пенсионната реформа през есента на 2014 г., но тя все още предстои да бъде приета. Повишаването на участието на по-възрастните работници в работната сила е от решаващо значение с оглед на недостатъчната фискална устойчивост и планираното увеличаване на задължителната пенсионна възраст. Ранното напускане на пазара на труда е главно поради увреждане или въз основа на удължаване на помощите за безработица за по-възрастните работници. Законопроектът на правителството за реформа на социалните и здравните услуги беше представен на парламента през декември 2014 г., но преди парламентарните избори през април 2015 г. не бе намерено задоволително решение за балансиране на административния модел на големите общински коалиции с автономията на отделните общини, и законопроектът отпадна. Финландските общини са относително малки, но извършват доста обширни задачи в сравнение с тези в други европейски страни. Реформата на общинските структури е в ход с известно закъснение и общините провеждат изследвания относно ползите от сливанията. Съгласно националната програма за реформи от 2015 г. ново законодателно предложение може да бъде внесено в парламента до края на 2016 г.

               (9)

               С оглед на застаряването на населението и намаляването на активното население е важно пазарът на труда да има достъп до пълния потенциал на работната сила. Финландия е отбелязала известен напредък по този въпрос и е предприела няколко мерки, включително по-добра организация на субсидиите за заплатите, като се обръща специално внимание на възрастните хора, както и на държавната служба по заетостта. Равнището на безработицата през 2014 г. беше 8,7 % и продължава да нараства, особено сред младите хора и по-възрастните работници. Умереното споразумение за определяне на заплатите от 2013 г. подкрепя възстановяването на разходи и експортната конкурентоспособност чрез по-нисък растеж на разходите за труд на единица продукция.

               (10)

               Финландия постигна известен напредък в увеличаването на способността си да предоставя иновативни продукти. Правителството прилага всеобхватна реформа на научноизследователските институти и финансирането. Програмите на политиката за чисти технологии, биотехнологиите и цифровизацията са обещаващи, но относително маломащабни. Въпреки че инвестициите в научноизследователска и развойна дейност са сред най-високите в Съюза, Финландия все още е изправена пред предизвикателства, свързани с тяхното преобразуване в успешни експортни продукти и услуги. Правителството се стреми да направи системите за подпомагане на предприятията по-прости и по-ефективни, увеличава финансирането за новосъздадените предприятия и насърчава тяхната интернационализация. Независимо от това инвестициите във Финландия остават ниски, трудностите в износа продължават и заетостта е намаляла. Необходими са също усилия за повишаване на конкуренцията на пазарите на стоки и услуги, особено в сектора на търговията на дребно, който остава силно концентриран.

               (11)

               В рамките на европейския семестър Комисията направи цялостен анализ на икономическата политика на Финландия и го публикува в доклада за страната за 2015 г. Тя също оцени програмата за стабилност и националната програма за реформи, както и последващите действия по препоръките, отправени към Финландия през предходните години. Тя взе предвид не само тяхното значение за провеждането на устойчива фискална и социално-икономическа политика във Финландия, но и тяхното съответствие с правилата и насоките на ЕС предвид необходимостта от засилване на цялостното икономическо управление на Съюза чрез принос на равнище ЕС към бъдещите решения на национално равнище. Препоръките в рамките на европейския семестър са изразени в препоръки 1 — 4 по-долу.

               (12)

               В контекста на тази оценка Съветът разгледа програмата за стабилност, като неговото становище (6) е отразено по-специално в препоръка 1 по-долу.

               (13)

               С оглед на задълбочения преглед, направен от Комисията, и тази оценка Съветът разгледа националната програма за реформи и програмата за стабилност. Неговите препоръки по член 6 от Регламент (ЕС) № 1176/2011 са отразени в препоръки 2 и 3 по-долу.

               (14)

               В рамките на европейския семестър Комисията направи анализ и на икономическата политика на еврозоната като цяло. Въз основа на този анализ Съветът отправи конкретни препоръки към държавите членки, чиято парична единица е еврото (7). Като държава, чиято парична единица е еврото, Финландия също следва да гарантира пълното и своевременно изпълнение на тези препоръки,

         ПРЕПОРЪЧВА на Финландия да предприеме следните действия през периода 2015 — 2016 г.:

               1.

               Да постигне фискална корекция от поне 0,1 % от БВП за постигане на междинната бюджетна цел през 2015 г. и от 0,5 % от БВП през 2016 г. Да продължи усилията за преодоляване на недостатъчната фискална устойчивост и да укрепи условията за растеж.

               2.

               Да приеме договорената пенсионна реформа и постепенно да премахне ранното напускане на пазара на труда. Да осигури ефикасност при изготвянето и прилагането на административни реформи, свързани с общинските структури и социалните и здравните услуги, с оглед на увеличаването на производителността и разходната ефективност при предоставянето на публични услуги, като се гарантира тяхното качество.

               3.

               Да продължи усилията за подобряване на пригодността за заетост на младите хора, по-възрастните работници и трайно безработните лица, с особен акцент върху развитието на квалификации, за които има работни места. Да насърчава промяната на заплатите в съответствие с производителността при пълно зачитане на ролята на социалните партньори и в съответствие с националните практики.

               4.

               Да предприеме мерки за отваряне на сектора на търговията на дребно за ефективна конкуренция.

      Съставено в Брюксел на 14 юли 2015 година.

            За Съвета

            Председател

         P. GRAMEGNA

      (1)  ОВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 306, 23.11.2011 г., стр. 25.

      (3)  Продължават да се прилагат с Решение 2014/322/ЕС на Съвета от 6 май 2014 г. относно насоки за политиките за заетостта на държавите членки за 2014 година (ОВ L 165, 4.6.2014 г., стр. 49).

      (4)  Препоръка на Съвета от 8 юли 2014 г. относно националната програма за реформи на Финландия за 2014 г. и съдържаща становище на Съвета по програмата за стабилност на Финландия за 2014 г. (ОВ C 247, 29.7.2014 г., стр. 127).

      (5)  Регламент (ЕС) № 473/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2013 г. относно общите разпоредби за мониторинг и оценка на проектите за бюджетни планове и за гарантиране на коригирането на прекомерния дефицит на държавите членки в еврозоната (ОВ L 140, 27.5.2013 г., стр. 11).

      (6)  Съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1466/97.

      (7)  ОВ C 272, 18.8.2015 г., стр. 98.


title: Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 15 декември 2015 година относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика (ECCP/2015/2)

text:
               12.3.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 97/9

         ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК
   от 15 декември 2015 година
   относно оценката на трансграничните ефекти и доброволната реципрочност за мерките на макропруденциалната политика
   (ECCP/2015/2)
   (2016/C 97/02)
   ГЕНЕРАЛНИЯТ СЪВЕТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ ЗА СИСТЕМЕН РИСК,
   като взе предвид Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за пруденциалния надзор върху финансовата система на Европейския съюз на макроравнище и за създаване на Европейски съвет за системен риск (1), и по-специално член 3 и членове 16—18 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (2), и по-специално член 458 от него,
   като взе предвид Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (3), и по-специално дял VII, глава 4, раздел II от нея,
   като взе предвид Решение ЕССР/2011/1 на Европейския съвет за системен риск от 20 януари 2011 г. за приемане на процедурен правилник на Европейския съвет за системен риск (4), и по-специално член 15, параграф 3, буква д) и членове 18—20 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               Финансовата система в Съюза е силно интегрирана. Това означава, че често чуждестранни лица предоставят трансгранични финансови услуги. В единния пазар доставчиците на финансови услуги в някои държави членки могат да избират между предоставянето на финансови услуги чрез дъщерни дружества или клонове, разположени в друга държава членка, или прякото предоставяне на трансгранични финансови услуги. Тази ситуация може да доведе до наличието на значителни трансгранични ефекти в националната макропруденциална политика.

               (2)

               Чуждестранните доставчици на финансови услуги, които извършват трансгранични финансови услуги пряко или чрез клоновете си в други държави членки, обикновено не са засегнати от мерките на макропруденциалната политика, които се прилагат спрямо националните доставчици на финансови услуги в тези държави членки. В резултат от това доставчиците на финансови услуги, които по принцип биха попаднали в обхвата на тези изисквания, т.е. защото имат местно дъщерно дружество, имат стимул да насочат дейността си през алтернативни канали, за да заобиколят мерките на приемащата държава. Изтичанията и регулаторният арбитраж, които възникват от подобно поведение, могат да засегнат ефективността на националните мерки на макропруденциалната политика.

               (3)

               Освен това може да бъде нарушена конкуренцията, ако клоновете на чуждестранните доставчици на финансови услуги и чуждестранните доставчици на финансови услуги, които предоставят трансгранични финансови услуги пряко, използват конкурентното си предимство, като например по-ниски капиталови изисквания за експозиции, възникнали в активиращата държава членка, във вреда на местните доставчици на финансови услуги и дъщерните дружества на чуждестранните доставчици на финансови услуги в тази държава членка, за да увеличат пазарния си дял.

               (4)

               Мерките на макропруденциалната политика, предприети в една държава, ще имат външни ефекти върху финансовата стабилност в други държави чрез трансгранични изтичания. Като цяло тези ефекти ще бъдат положителни, тъй като чрез макропруденциалната политика се намаляват системният риск, вероятността от системни кризи и въздействието от тях, като по този начин се подобрява финансовата стабилност в други държави членки. Тези ефекти обаче могат да бъдат и отрицателни. Например, въпреки че са изложени на същите рискове като местните доставчици на финансови услуги и дъщерните дружества на чуждестранните доставчици на финансови услуги, от клоновете на чуждестранните доставчици на финансови услуги и от чуждестранните доставчици на финансови услуги, които извършват трансгранични финансови услуги пряко, обикновено не се изисква да изграждат устойчивост срещу тези рискове, например като спрямо тях се прилагат националните капиталови мерки в държавата им по произход. Освен това дотолкова, доколкото тези доставчици на финансови услуги разполагат с конкурентно предимство във вреда на местните доставчици на финансови услуги и на дъщерните дружества на чуждестранните доставчици на финансови услуги, това би могло да ги насърчи да увеличат експозицията си към съответните макропруденциални рискове в активиращата държава членка, като по този начин излагат на по-голям риск държавата си по произход. Ако тези макропруденциални рискове, свързани с предоставянето на финансови услуги, се реализират, капиталовите буфери на тези доставчици на финансови услуги може да се окажат недостатъчни, което би имало отрицателни последици за финансовите системи на държавите им по произход.

               (5)

               В този контекст и с оглед на осигуряването на ефективността и последователността на макропруденциалната политика отговорните за нея лица трябва да отдадат дължимото внимание на трансграничните ефекти и когато е необходимо, да използват подходящи инструменти от тази политика, за да предприемат действия във връзка с посочените ефекти. За да бъде постигната тази цел, Европейският съвет за системен риск (ЕССР) препоръчва да бъде възприет подход, който почива на два основни стълба, а именно: а) систематичната оценка на трансграничните ефекти от макропруденциалната политика; и б) координиран отговор в рамките на провежданата политика под формата на доброволна реципрочност за мерките на макропруденциалната политика, когато е необходимо. Важно е също така тези стълбове да се прилагат възможно най-последователно на територията на Съюза.

               (6)

               Досега на систематичната оценка на трансграничните ефекти от макропруденциалната политика не е обръщано дължимото внимание. Отчасти причината за това е фактът, че познанията, свързани с (евентуалните) канали на преноса, са все още ограничени и наличните данни все още не са напълно изследвани с цел да се анализират трансграничните ефекти. Ето защо ЕССР счита, че е важно всички налични данни да бъдат систематично използвани, за да се разберат по-добре и да се оценят трансграничните ефекти.

               (7)

               Важно е да се уреди процедура, насочена към систематичната оценка на трансграничните ефекти от макропруденциалната политика, с която се цели да се осигури, че отговорните за макропруденциалната политика лица извършват ex ante оценка на евентуалните трансгранични ефекти от мерките, които предлагат. Освен това, като се вземат предвид съществуващите изисквания в Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (5), Директива 2013/36/ЕС и Препоръка ЕССР/2013/1 на Европейския съвет за системен риск (6), отговорните за макропруденциалната политика лица следва да извършват ex post оценки на реалните трансгранични ефекти от провежданите от тях политики. Извършваната от държавите членки аналитична работа ще допълни аналитичната работа, извършвана от ЕССР.

               (8)

               Координираният отговор в рамките на провежданата политика, препоръчван от ЕССР, е под формата на режим на доброволна реципрочност по отношение на мерките на макропруденциалната политика. Доброволното начало на този режим, което произтича от естеството на препоръките на ЕССР (7), е разграничителният признак между тази доброволна реципрочност и задължителното признаване на някои мерки на макропруденциалната политика съгласно правото на Съюза. С изключение на препоръка А относно оценката на трансграничните ефекти и препоръка Б относно уведомлението за мерките на макропруденциалната политика, целта на настоящата препоръка не е да се прилага към мерките на макропруденциалната политика, за които в правото на Съюза вече е предвидено задължително признаване. Понастоящем задължително признаване е предвидено за мерките, предприети съгласно член 124, параграф 5 и член 164, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, и за антицикличния капиталов буфер (АКБ), ако той е определен под тавана за задължително признаване. Същото изключение за прилага спрямо нивата на АКБ, които са над тавана за задължително признаване, тъй като в Препоръка ЕССР/2014/1 на Европейския съвет за системен риск (8) вече се препоръчва пълната реципрочност на нивата на АКБ между държавите членки.

               (9)

               С цел да се осигури ефективността и последователността на националните мерки на макропруденциалната политика, е важно задължителното признаване съгласно правото на Съюза да бъде допълнено с доброволна реципрочност, като по този начин в обхвата на националните мерки на макропруденциалната политика се включват и клоновете на чуждестранните доставчици на финансови услуги, и чуждестранните доставчици на финансови услуги, които извършват трансгранични финансови услуги пряко. Крайната цел е един и същ набор от макропруденциални изисквания да се прилага към един и същ вид рискова експозиция в дадена държава членка, независимо от правния статус и местоположението на доставчика на финансови услуги. Затова следва да се прилага реципрочност спрямо основаните на експозициите мерки на макропруденциалната политика, по-специално спрямо онези от тях, които са насочени към конкретна рискова експозиция.

               (10)

               С настоящата препоръка се предоставят насоки на съответните органи по отношение на приемането на реципрочни мерки в отговор на мерките на макропруденциалната политика на други съответни органи. Спрямо изброените мерки на макропруденциалната политика, активирани в една държава членка, следва да се прилага реципрочност във всички други държави членки. В настоящата препоръка ще бъдат изброени мерки на макропруденциалната политика, ако съответният активиращ орган поиска реципрочност и ако ЕССР счете искането за реципрочност за обосновано. С цел да се осигури ефикасното прилагане на режима на доброволна реципрочност, е важно ЕССР да бъде уведомен своевременно за тези мерки и да му бъдат предоставени достатъчно подробности, като се използва стандартен образец.

               (11)

               С цел да се осигури ефективността на режима на доброволна реципрочност, от съответните органи ще се очаква да приемат реципрочни мерки в разумен срок. Ще бъдат препоръчани по-дълги срокове за мерките, които не съществуват във всички юрисдикции.

               (12)

               С настоящата препоръка се цели да се обхванат всички мерки на макропруденциалната политика, независимо от това към коя част на финансовата система се прилагат те. Въз основа на правомощията на ЕССР съгласно Регламент (ЕС) № 1092/2010 приложното поле на настоящата препоръка надхвърля прилагането на макропруденциалните инструменти, предвидени в Директива 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 575/2013. Следователно с настоящата препоръка се цели да се обхванат и мерките, които не са хармонизирани съгласно правото на Съюза. Приложното поле на настоящата препоръка зависи от компетентността на съответните органи, като тя се прилага спрямо мерките на макропруденциалната политика, които съответните органи са оправомощени да приемат или активират.

               (13)

               За съответни органи се считат националните компетентни органи, определените органи, както и макропруденциалните органи и Европейската централна банка (ЕЦБ) (за държавите членки, които участват в единния надзорен механизъм — ЕНМ), особено ако те са оправомощени да приемат или активират мерки на макропруденциалната политика. Освен това с Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (9) и с Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка (10) на ЕЦБ се възлагат конкретни надзорни задачи. ЕЦБ може да прилага по-високи изисквания за капиталовите буфери или по-строги мерки в сравнение с прилаганите от определените на национално равнище органи. За тази изключителна цел ЕЦБ се счита, ако е целесъобразно, за компетентния или определения орган и има всички правомощия и задължения, които компетентните органи и определените органи имат съгласно приложимото право на Съюза.

               (14)

               Новите мерки на макропруденциалната политика, предприети от държавите членки, които участват в ЕНМ, трябва да преминат през съответните процедури за координация в ЕНМ. Режимът на реципрочност, предвиден в настоящата препоръка, не засяга тези вътрешни процедури за координация в ЕНМ и оценката на ЕССР на реципрочността ще започне само след като са приключили вътрешните процедури за координация в ЕНМ.

               (15)

               Органите могат да освободят доставчиците на финансови услуги с несъществена експозиция към установен макропруденциален риск в активиращата държава (принцип de minimis). Това е преценка на национално равнище, която органите могат да изберат и да не прилагат, ако реципрочността се счита за принципен въпрос.

               (16)

               С цел да се осигури прозрачността и отчетността във връзка с мерките на макропруденциалната политика, както и ефективното им прилагане, съответните органи следва да разработят комуникационна стратегия по отношение на исканията за реципрочност и реципрочните мерки, която ще е част от общата им комуникационна стратегия по отношение на мерките на макропруденциалната политика. От особена важност във връзка с исканията за реципрочност е на всички участващи органи да бъде предоставена своевременно информацията, която е относима и необходима за съответните им процеси на вземане на решения. Освен това също толкова важно е и заинтересованите лица (включително, но не само, преките адресати на мерките на макропруденциалната политика) да бъдат изцяло и своевременно информирани за всяка мярка на макропруденциалната политика, която е от значение за тях.

               (17)

               Процесът, който е предмет на настоящата препоръка и на Решение ЕССР/2015/4 (11), е създаден с цел да бъде възможно най-ефикасен и ефективен с оглед на постигането на доброволна реципрочност. В контекста на предстоящия преглед на рамката на макропруденциалната политика на Съюза и в съответствие с възможните изменения в съществуващия набор от инструменти Европейската комисия обаче следва да обмисли дали и по какъв начин предвиденият в настоящата препоръка режим на доброволна реципрочност би могъл най-успешно да бъде закрепен в правото на Съюза, за да се стимулира ефективността на макропруденциалните политики на национално равнище. В идеален вариант предложението на Европейската комисия следва да се основава на режима на доброволна реципрочност така, както той е развит в настоящата препоръка и в глава 11 от Наръчника на ЕССР относно практическото въвеждане на макропруденциалната политика в банковия сектор [ESRB Handbook on Operationalising Macroprudential Policy in the Banking Sector] (наричан по-долу „Наръчника на ЕССР“) (12).

               (18)

               Препоръките на ЕССР се публикуват, след като Съветът бъде информиран за намерението на Генералния съвет да направи това и му бъде предоставена възможност да реагира,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
   РАЗДЕЛ 1

      ПРЕПОРЪКИ

      Препоръка А — Оценка на трансграничните ефекти от собствените мерки на макропруденциалната политика на съответните органи

               1.

               На съответните активиращи органи се препоръчва, преди да приемат собствени мерки на макропруденциалната политика, да направят оценка на трансграничните ефекти от прилагането им. Като минимум, като се използва методологията, описана в глава 11 от Наръчника на ЕССР, следва да бъде направена оценка на каналите на преноса, които функционират чрез корекции на риска и регулаторен арбитраж.

               2.

               На съответните активиращи органи се препоръчва да направят оценка на възможните:

                           а)

                           трансгранични ефекти (изтичания и регулаторен арбитраж) от прилагането на мерки на макропруденциалната политика в тяхната юрисдикция; и

                           б)

                           трансгранични ефекти от предложените мерки на макропруденциалната политика върху други държави членки и върху единния пазар.

               3.

               На съответните активиращи органи се препоръчва да извършват наблюдение поне веднъж годишно на възникването и развитието на трансграничните ефекти от въведените от тях мерки на макропруденциалната политика.

      Препоръка Б — Уведомление и искане за реципрочност по отношение на собствените мерки на макропруденциалната политика на съответните органи

               1.

               На съответните активиращи органи се препоръчва да уведомят ЕССР за мерките на макропруденциалната политика, веднага щом те бъдат приети, но не по-късно от две седмици след приемането им. В уведомленията следва да се включи оценка на трансграничните ефекти и на необходимостта от реципрочност от страна на съответните органи. От съответните активиращи органи се изисква да предоставят информацията на английски език, като използват образците, публикувани на уебсайта на ЕССР.

               2.

               Ако с цел да се осигури ефективното действие на съответните мерки се счете за необходимо да има реципрочност от други държави членки, на съответните активиращи органи се препоръчва заедно с уведомлението за мярката да представят на ЕССР искане за реципрочност.

               3.

               Ако мерките на макропруденциалната политика бъдат активирани преди приемането на настоящата препоръка или ако реципрочността не се счита за необходима при първоначалното въвеждане на мерките, но впоследствие съответният активиращ орган реши, че реципрочността е станала необходима, на съответните активиращи органи се препоръчва да представят на ЕССР искане за реципрочност.

      Препоръка В — Реципрочност на мерките на макропруденциалната политика на други съответни органи

               1.

               На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочни мерки спрямо мерките на макропруденциалната политика, приети от други съответни органи, за които ЕССР е препоръчал реципрочност.

               2.

               На съответните органи се препоръчва да прилагат реципрочност спрямо мерките на макропруденциалната политика, изброени в настоящата препоръка, като прилагат същата мярка на макропруденциалната политика като вече приложената от активиращия орган. Ако същата мярка на макропруденциалната политика не съществува в националното законодателство, на съответните органи се препоръчва, след консултация с ЕССР, да прилагат реципрочност, като приемат съществуваща в тяхната юрисдикция мярка на макропруденциалната политика, чийто ефект е най-еквивалентен на активираната мярка на макропруденциалната политика.

               3.

               Освен ако е препоръчан конкретен краен срок по отношение на реципрочността на мярка на макропруденциалната политика, на съответните органи се препоръчва да приемат реципрочни мерки на макропруденциалната политика не по-късно от три месеца след публикуването на най-скорошното изменения на настоящата препоръка в Официален вестник на Европейския съюз. Доколкото е възможно, приетите мерки и реципрочните мерки следва да имат еднаква дата на активиране.

      Препоръка Г — Уведомление за реципрочността на мерките на макропруденциалната политика на други съответни органи

   На съответните органи се препоръчва да уведомят ЕССР за приложената от тях реципрочност спрямо мерките на макропруденциалната политика на други съответни органи. Уведомленията следва да бъдат изпращани не по-късно от един месец, след като е приета реципрочната мярка. От уведомяващите органи се изисква да предоставят информацията на английски език, като използват образеца, публикуван на уебсайта на ЕССР.
   РАЗДЕЛ 2

      ИЗПЪЛНЕНИЕ

   1.   Тълкуване

   За целите на настоящата препоръка се прилагат следните определения:

               а)

               „активиране“ е прилагането на мярка макропруденциалната политика на национално равнище;

               б)

               „приемане“ е решение, взето от съответния орган относно въвеждането, реципрочността или изменението на мярка на макропруденциалната политика;

               в)

               „финансова услуга“ е всяка услуга с банков, кредитен, застрахователен, свързан с личните пенсии, инвестиционен или платежен характер;

               г)

               „мярка на макропруденциалната политика“ е всяка мярка, с която се цели предотвратяването или намаляването на системния риск съгласно определението в член 2, буква в) от Регламент (ЕС) № 1092/2010 и която е приета или активирана от съответния орган съгласно правото на Съюза или националното право;

               д)

               „уведомление“ е писмено известие на английски език, отправено до ЕССР от съответните органи, включително ЕЦБ съгласно член 9 от Регламент (ЕС) № 1024/2013, относно мярка на макропруденциалната политика в съответствие, но не само, с член 133 от Директива 2013/36/ЕС и член 458 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което може да бъде искане за реципрочност от една държава членка в съответствие, но не само, с член 134, параграф 4 от Директива 2013/36/ЕС и член 458, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 575/2013;

               е)

               „реципрочност“ е режим, по силата на който съответният орган в една юрисдикция прилага мярка на макропруденциалната политика, която е еднаква или еквивалентна с определената от съответния активиращ орган в друга юрисдикция, към финансовите институции от своята юрисдикция, когато те са изложени на същия риск в тази юрисдикция;

               ж)

               „съответен активиращ орган“ е съответният орган, който отговаря за прилагането на мярка на макропруденциалната политика на национално равнище;

               з)

               „съответен орган“ е органът, на когото е възложено приемането и/или активирането на мерки на макропруденциалната политика, включително, но не само:

                           i)

                           определеният орган в съответствие с глава 4 от Директива 2013/36/ЕС и член 458 от Регламент (ЕС) № 575/2013, компетентният орган съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 40 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЕЦБ в съответствие с член 9, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1024/2013; или

                           ii)

                           макропруденциалният орган с целите, режима, правомощията, изискванията за отчетност и другите характеристики, изложени в Препоръка ЕССР/2011/3 на Европейския съвет за системен риск (13).

         2.   Освобождавания

               1.

               Съответните органи могат да освободят доставчиците на финансови услуги в своята юрисдикция от прилагането на определена реципрочна мярка на макропруденциалната политика, когато тя се прилага от съответния активиращ орган, ако тези доставчици на финансови услуги имат несъществени експозиции към установения макропруденциален риск в юрисдикцията (принцип de minimis). Подобно на практиката, възприета за АКБ в член 130 от Директива 2013/36/ЕС, органите могат да изберат да освободят доставчиците на финансови услуги с експозиции под определен праг от прилагането на реципрочност по отношение на тази мярка на макропруденциалната политика. От съответните органи се изисква да се отчитат на ЕССР за тези освобождавания, като използват образеца за уведомление относно реципрочните мерки, публикуван на уебсайта на ЕССР. Когато прилагат принципа de minimis, органите трябва да наблюдават с внимание дали ще се реализират изтичанията и регулаторният арбитраж и ако е необходимо, да запълнят регулаторната празнина.

               2.

               Ако съответните органи вече са приложили реципрочност и оповестили мярката, преди за нея да е препоръчана реципрочност с настоящата препоръка, не е необходимо реципрочната мярка да бъде изменяна, дори ако се различава от мярката, приложена от активиращия орган.

         3.   Срок и отчетност

               1.

               От съответните органи се изисква да се отчитат на ЕССР и Съвета за действията, които предприемат в отговор на настоящата препоръка, или да предоставят подходяща обосновка за случаите на бездействие. Отчетите се изпращат веднъж на всеки две години, като крайният срок за първия отчет е 30 юни 2017 г. Отчетите следва да съдържат най-малкото:

                           а)

                           информация относно същността на предприетите действия и момента, когато те са извършени;

                           б)

                           оценка на ефекта на предприетите действия от гледна точка на целите на настоящата препоръка;

                           в)

                           подробна обосновка на предоставените освобождавания съгласно принципа de minimis, както и на случаите на бездействие или отклонение от настоящата препоръка, включително забавянията.

               2.

               В случай на споделени правомощия съответните органи следва да координират действията си помежду си, за да предоставят необходимата информация навреме.

               3.

               Съответните органи се приканват да информират ЕССР при първа възможност за предложените мерки на макропруденциалната политика.

               4.

               Реципрочна мярка на макропруденциалната политика се счита за еквивалентна, ако доколкото е възможно, има:

                           а)

                           същото икономическо въздействие;

                           б)

                           същото приложно поле; и

                           в)

                           същите последици (санкции) при неизпълнение.

         4.   Изменения на препоръката

   Генералният съвет ще реши кога е необходимо да бъде изменена настоящата препоръка. Тези изменения включват по-специално допълнителни или изменени мерки на макропруденциалната политика, спрямо които трябва да се приложи реципрочност съгласно препоръка В и свързаните с нея приложения, които съдържат информация за конкретната мярка. Генералният съвет също може да удължи крайните срокове по предходните параграфи, когато са необходими законодателни инициативи с оглед на изпълнението на една или повече препоръки. По-специално, Генералният съвет може да реши да измени настоящата препоръка, след като Европейската комисия направи преглед на рамката за задължително признаване съгласно правото на Съюза или въз основа на опита, натрупан от действието на режима на доброволна реципрочност, установен с настоящата препоръка.
   5.   Наблюдение и оценка

               1.

               Секретариатът на ЕССР:

                           а)

                           подпомага съответните органи, като създава условия за координирана отчетност, предоставя съответните образци и пояснява, когато е необходимо, процедурата и срока за изпълнение;

                           б)

                           проверява изпълнението от страна на съответните органи, включително като ги подпомага при поискване от тяхна страна, и представя отчети за изпълнение на Генералния съвет.

               2.

               Генералният съвет оценява отчетените от съответните органи действия и обосновки и ако е уместно, решава дали настоящата препоръка не е спазена и дали съответните органи не са предоставили подходяща обосновка за бездействието си.

      Съставено във Франкфурт на Майн на 15 декември 2015 година.

            Председател на ЕССР

         Mario DRAGHI

      (1)  ОВ L 331, 15.12.2010 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1.

      (3)  ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 338.

      (4)  ОВ C 58, 24.2.2011 г., стр. 4.

      (5)  Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 г. (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1).

      (6)  Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 4 април 2013 г. относно междинните цели и инструментите на макропруденциалната политика (ЕССР/2013/1) (ОВ C 170, 15.6.2013 г., стр. 1).

      (7)  Въпреки че препоръките на ЕССР не са правнообвързващи, те са свързани с механизма „действие или обяснение“.

      (8)  Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 18 юни 2014 г. относно насоки за определяне на нива на антицикличния буфер (ЕССР/2014/1) (ОВ C 293, 2.9.2014 г., стр. 1).

      (9)  Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 г. за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (ОВ L 287, 29.10.2013 г., стр. 63).

      (10)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 г. за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (ЕЦБ/2014/17) (ОВ L 141, 14.5.2014 г., стр. 1).

      (11)  Версията на английски език е достъпна на уебсайта на ЕССР www.esrb.europa.eu.

      (12)  Публикуван на уебсайта на ЕССР www.esrb.europa.eu.

      (13)  Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 22 декември 2011 г. относно макропруденциалния мандат на националните органи (ЕССР/2011/3) (ОВ C 41, 14.2.2012 г., стр. 1).