title: 2009/1020/ЕС: Препоръка на Комисията от 21 декември 2009 година за безопасното използване на гориво с ниско съдържание на сяра от кораби на котвена стоянка в пристанища на Общността (Текст от значение за ЕИП)

text:
               29.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 348/73

      ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА

   от 21 декември 2009 година
   за безопасното използване на гориво с ниско съдържание на сяра от кораби на котвена стоянка в пристанища на Общността
   (текст от значение за ЕИП)
   (2009/1020/ЕС)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               Член 4б от изменената Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива (1), определя максималното съдържание на сяра в корабни горива, използвани от кораби на котвена стоянка в пристанища на Общността, включително задължението от 1 януари 2010 г. за държавите-членки да гарантират, че корабите не използват корабни горива със съдържание на сяра над 0,1 масови процента и че корабни газьоли не се пускат на пазара на тяхна територия, ако съдържанието на сяра в тези корабни газьоли надвишава 0,1 масови процента.

               (2)

               Член 6 от директивата предвижда също така че държавите-членки трябва да проверяват чрез вземане на проби дали съдържанието на сяра в корабните горива отговаря на съответната разпоредба на член 4б, като вземането на проби започва от датата на влизане в сила на изискването.

               (3)

               Както е посочено в Съобщението на Комисията относно нотифициране на удължаването на крайните срокове за постигане и за освобождаване от задължението да се прилагат някои пределно допустими стойности съгласно член 22 от Директива 2008/50/ЕО относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (2), концентрациите в повече от 40 % от зоните и агломерациите в Общността понастоящем превишават дневната пределно допустима стойност за PM10. Прилагането на ограничението за ниско съдържание на сяра в горивото, използвано от кораби, докато са на котвена стоянка в пристанища на Общността, е от съществено значение за подобряване на качеството на околния въздух, както е изтъкнато в Съобщението на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно стратегия на ЕС за намаляване на емисиите в атмосферата от морски кораби (3) и в Тематичната стратегия относно замърсяването на въздуха, приета през 2005 година (4).

               (4)

               Изискванията бяха приети през октомври 2008 г. от Международната морска организация (ММО) в контекста на преразглеждането на Международната конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби (конвенцията MARPOL), като те трябва да се прилагат от 1 януари 2015 г. за кораби, плаващи в зони за контрол на емисиите, както е определено от член 2, параграф 3д от Директива 1999/32/ЕО.

               (5)

               Комисията, като има предвид рисковете за безопасността, счита за необходимо да издаде подходящи указания към държавите-членки с цел да се осигури високо ниво на безопасност и ефективно предотвратяване на замърсяване от кораби в изпълнение на разпоредбите на посочената директива навсякъде в Общността.

               (6)

               От 1 януари 2010 г. корабите, използващи тежко гориво, докато са в открито море, трябва да преминават към по-леки корабни горива като корабно дизелово гориво или газьол, когато са на котвена стоянка в пристанища на Общността, тъй като обикновено няма на разположение тежко гориво с достатъчно ниско съдържание на сяра.

               (7)

               Възможно е да съществуват експлоатационни проблеми и рискове за безопасността, свързани с използването на корабно дизелово гориво и газьол в кораби, които не са проектирани за използване на такива горива или не са били подложени на необходимото техническо приспособяване. Комисията разгледа рисковете, свързани с промяната на горивата, и заключи, че основният риск за безопасността се отнася до използването в корабни котли, които все още не са оценени и сертифицирани за използване с изисквания вид гориво. Макар да е възможно използването в котлите на тежко гориво или дестилатни горива, възниква риск, тъй като корабното дизелово гориво и газьолите са по-малко вискозни и по-летливи и изискваното за тежко гориво подгряване на горивната система не е необходимо за дестилатни горива. Трудно е да се прецени точно броят на засегнатите кораби и вероятността за възникване на риск.

               (8)

               В Директива 1999/32/ЕО е предвидено достатъчно време за корабостроенето да извърши техническото приспособяване към максималната допустима стойност от 0,1 масови процента съдържание на сяра за корабните горива, използвани от кораби на котвена стоянка в пристанища на Общността. Налице са технически решения за ограничаване на рисковете. Въпреки това, досега все още съществуват кораби, които не са преминали през необходимите изменения и много малко кораби са преминали през необходимия процес на проверка и сертифициране.

               (9)

               Налице са технически решения за смекчаване на възможните последици от смяната на горивото на котвената стоянка. Ограниченото търсене от страна на корабния отрасъл забави разработването на необходимите технически решения, което доведе до последващи закъснения в процеса на проверка и сертифициране.

               (10)

               В информацията, с която разполага Комисията, се подчертава, че за тези кораби, които не са преминали през технически изменения, завършването на целия процес следва да отнеме не повече от осем месеца.

               (11)

               Необходимо е производителите на котли и двигатели да разработят специфични препоръки и процедури за модернизиране с тези решения, а корабособствениците следва да разработят и приложат специфични експлоатационни процедури и да осигурят подходящо обучение на екипажите,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               Като част от мерките на държавите-членки за правоприлагане спрямо кораби, които не отговарят на изискването да използват горива с максимално допустимо съдържание на сяра 0,1 %, докато са на котвена стоянка, държавите-членки следва да изискват от тези кораби да предоставят подробни данни за предприетите от тях стъпки, за да изпълнят изискването. Това следва да включва договор с производител и одобрен план за модернизация, който следва да е одобрен от класификационната организация на кораба или за кораби, плаващи под флага на държава-членка — от организацията, призната в съответствие с Регламент (ЕО) № 391/2009 на Европейския парламент и на Съвета (5). В плана за модернизация изрично следва да се посочва датата на завършване на процеса на приспособяване и сертифициране.

               2.

               Държавите-членки могат да се съобразят с наличието на одобрен план за модернизация, когато преценяват степента на наказанията, които да се налагат на кораби, неотговарящи на изискването.

               3.

               Държавите-членки следва да предприемат подходящи мерки за повишаване на осведомеността на собствениците, операторите и моряците относно свързания с промяната на горивото риск за безопасността, ако не е извършено необходимото техническо приспособяване на горивната система на кораба, и относно необходимостта да се предостави обучение.

      Съставено в Брюксел на 21 декември 2009 година.

            За Комисията

         Antonio TAJANI

            Заместник-председател

      (1)  ОВ L 121, 11.5.1999 г., стр. 13.

      (2)  СOM(2008) 403.

      (3)  COM(2002) 595.

      (4)  COM(2005) 446.

      (5)  ОВ L 131, 28.5.2009 г., стр. 11.


title: Препоръка на Комисията от 31 март 2008 година за разширяване на административното сътрудничество в контекста на командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (Текст от значение за ЕИП)

text:
               4.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 85/1

      ПРЕПОРЪКА НА КОМИСИЯТА

   от 31 март 2008 година
   за разширяване на административното сътрудничество в контекста на командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги
   (текст от значение за ЕИП)
   (2008/C 85/01)
   КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 211 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г. относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (1) налага ясни задължения по отношение на сътрудничеството между националните администрации и задължава държавите-членки да създадат необходимите условия за такова сътрудничество. Това задължение включва посочването, в съответствие с националното законодателство и/или практики, на един или повече наблюдаващи органи, организирани и оборудвани по такъв начин, че да функционират ефективно и да могат да отговарят бързо на исканията за информация относно реда и условията за наемане на работа, попадащи в обхвата на Директива 96/71/ЕО.

               (2)

               Освен това в Директива 96/71/ЕО държавите-членки ясно се задължават да вземат необходимите мерки, за да бъде информацията относно реда и условия за наемане на работа общодостъпна не само за чуждестранните доставчици на услуги, но също така за съответните командировани работници.

               (3)

               Независимо от подобренията по отношение на достъпа до информация, продължава да съществува оправдана загриженост за начина, по който държавите-членки прилагат и/или изпълняват разпоредбите относно административното сътрудничество, предвидени в Директива 96/71/ЕО (2). Правилното въвеждане и прилагане на Директива 96/71/ЕО, а също така и ефективното привеждане в съответствие и практическото й изпълнение изглежда са невъзможни, освен ако ситуацията не се промени (3).

               (4)

               Мониторингът, започнат от Комисията със съобщението й „Инструкции относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги“ (4), показа освен това, че много държави-членки имат склонност при мониторинга на съответствието с реда и условията за наемане на работа, които се прилагат за командированите работници от доставчиците на услуги, да разчитат единствено на своите собствени национални мерки и инструменти. Тази ситуация може също така да се окаже свързана с, а дори и причинена от практическата липса на административно сътрудничество, от все още незадоволителния достъп до информация, както и от трансграничните проблеми по правоприлагането (5).

               (5)

               За да гарантират спазването на реда и условията за наемане на работа (6), органите на държавите-членки, в които се предоставят услугите, прилагат към командироващите предприятия определени контролни мерки или административни формалности. Необходимостта от превантивни действия и подходящи санкции, насочени към защита на командированите работници, е безспорна. Анализът на използваните от държавите-членки контролни мерки въпреки това показва тяхното изумително разнообразие и посочва, че някои от тях могат да не са пропорционални и следователно да не са в съответствие нито с член 49 от Договора, така както е тълкуван от Съда на Европейските общности, нито с Директива 96/71/EО.

               (6)

               Пълното спазване на законодателството на Общността не е в състояние да отговори на обоснованата нужда от контрол, ако държавите-членки не подобрят и при необходимост не задълбочат ефективното сътрудничество помежду си и/или ако не се подобри достъпът до информация, както е посочено в Директива 96/71/ЕО (7).

               (7)

               Адекватното и ефективно прилагане и изпълнение са ключови елементи при защитата на правата на командированите работници, докато недоброто изпълнение подкопава ефективността на разпоредбите на Общността, приложими в тази област. Тясното сътрудничество между Комисията и държавите-членки следователно е от съществено значение, но важната роля на трудовите инспекторати и социалните партньори в това отношение не бива да се пренебрегва.

               (8)

               По отношение на командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги, различните административни култури, структури и езици, както и липсата на ясно установени процедури и на ясно определени участници представлява съществена пречка пред ефективното сътрудничество между държавите-членки в тази област. Използването на подходяща и добре функционираща информационна електронна система, предназначена да улесни взаимното сътрудничество и обмена на информация между държавите-членки, е ефикасно средство за преодоляване на повечето от тези пречки и следователно се оказва съществен елемент за тясното сътрудничество на държавите-членки. Подобна система би позволила на държавите-членки и на другите заинтересовани страни, като социалните партньори например, да определят по-лесно точните събеседници в другите държави-членки и да общуват ефикасно помежду си. Освен това, тя би следвало да допринесе за създаването на климат на взаимно доверие, което е от първостепенно значение за ефикасното административно сътрудничество.

               (9)

               Предоставянето на предприятията и работниците на леснодостъпна, точна и актуализирана информация относно реда и условията за наемане на работа, които ще се прилагат спрямо командированите работници в приемащата държава-членка, е условие от основно значение, чието изпълнение допринася за предотвратяване появата на конфликти, проблемни ситуации и злоупотреби. Следователно би трябвало да се вземат необходимите мерки за предоставяне на ефективен достъп до информация за командированите работници и техните работодатели (8).

               (10)

               Налице е необходимост от спешни действия за справяне с проблемите по въвеждането, прилагането и изпълнението на законодателството в областта на командироването на работници, чрез засилване на административното сътрудничество между държавите-членки, посредством използване на по-ефикасни системи за обмен на информация, подобряване на достъпа до информация и насърчаване обмена на информация и на най-добри практики,

         ПРЕПОРЪЧВА:
   1.   Система за обмен на информация

      Държавите-членки следва да вземат необходимите мерки и да положат нужните усилия за въвеждането на електронна система за обмен на информация, като Информационната система на вътрешния пазар (IMI)
       (9)
      , и преди всичко да разработят в тясно сътрудничество със службите на Комисията специфично приложение, предназначено да подпомогне административното сътрудничество, необходимо за подобряване на практическото прилагане на Директива 96/71/ЕО.

   Развитието на такава електронна система за обмен на информация за административното сътрудничество в рамките на Директива 96/71/EО предполага извършването на следните задачи от страна на държавите членки:

               1.

               идентифициране на основните теми и въпроси по които ще трябва да се обменя информация и които следователно би трябвало да се включат в системата за обмен;

               2.

               идентифициране на компетентните органи, и при необходимост, на останалите лица, ангажирани с контрола и наблюдението на условията на заетост на командированите работници, които ще вземат участие в системата за обмен;

               3.

               уточняване на ролята на бюрата за връзка;

               4.

               разглеждане на въпроса за съществуването на достатъчни гаранции за защита на личните данни, които се обменят по време на обмена на информация между органите на държавите-членки и, при необходимост, между другите заинтересовани лица (10).

      Въз основа на получените от тези предварителни разглеждания резултати държавите-членки следва да направят освен това преценка и да решат, в сътрудничество със службите на Комисията, дали IMI осигурява възможно най-добрата подкрепа за обмена на информация, така както е посочено в член 4 от Директива 96/71/EО.

   Комисията ще осигури помощ и подкрепа на държавите-членки в тази връзка и възнамерява да работи в тясно сътрудничество с тях за своевременното постигане на необходимия напредък. По-конкретно тя ще улеснява и координира работата на оперативна работна група, която трябва да се сформира на доброволни начала, и при необходимост ще осигурява външна техническа помощ по време на разработването на специфичното приложение.
   2.   Достъп до информация

      Държавите-членки следва да повишат усилията си за подобряване на достъпа до информация относно реда и условията за наемане на работа, които трябва да се прилагат от доставчиците на услуги, и да гарантират, че техните бюра за връзка са в състояние да вършат ефективно своята работа.

   С оглед извършването на допълнителни подобрения по отношение на достъпа до информация, държавите-членки следва да:

               1.

               избягват да споменават или да предоставят, във връзка с трудовото законодателство, единствено информация от общ характер, и вместо това ясно да посочват кои условия и ред за наемане на работа и/или коя част от тяхното (национално и/или регионално) законодателство трябва да се прилага спрямо работниците, командировани на тяхна територия;

               2.

               предприемат необходимите мерки за осигуряване на общодостъпност на информацията относно това кои колективни договори са приложими (и спрямо кого), и кои условия и ред за наемане на работа трябва да се прилагат от чуждестранните доставчици на услуги; ако това е възможно, следва да се предоставят и връзки към съществуващи интернет страници и други контактни точки, по-конкретно към съответните социални партньори;

               3.

               направят тази информация достъпна за работниците и доставчиците на услуги на езици, различни от националния(ите) език(ци) на държавата, в която се предоставят услугите; ако е възможно, това трябва да стане под формата на кратка брошура, в която се посочват основните приложими условия на извършване на трудова дейност;

               4.

               се възползват по-добре от предлаганите от интернет възможности и да подобрят достъпността и прозрачността на предоставената на националните интернет сайтове информация (11).

         Освен това държавите-членки следва да:

               5.

               позволят на бюрата за връзка да разполагат с ефикасно организирана структура и с достатъчен персонал и други ресурси за изпълняване на задълженията им за предоставяне на информация;

               6.

               посочат, при възможност, лице за контакти в бюрата за връзка, което е натоварено с обработката на заявките за предоставяне на информация.

         Комисията ще продължи да оказва подкрепа на държавите-членки в тази област, по-специално посредством съществуващия портал на интернет сайта EUROPA, който съдържа препратки към националните интернет сайтове, свързани с командироването на работници.
   3.   Обмен на добри практики

      Държавите-членки следва да вземат активно участие в системен и официален процес на определяне и обмен на добри практики в областта на командироването на работници в рамките на всеки един форум за сътрудничество, създаден от Комисията за тази цел, като предвидения Комитет на високо равнище (за повече информация виж приложението).

      Съставенo в Брюксел на 31 март 2008 година.

            За Комисията

         Vladimír ŠPIDLA

            Член на Комисията

      (1)  ОВ L 18, 21.1.1997 г., стр. 1.

      (2)  Работни документи на службите на Комисията SEC(2006) 439 и SEC(2007) 747, както и съобщение „Командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги — Оптимизиране на ползите и потенциала от него и същевременно гарантиране на защита на работниците“, и по-специално точка 6 „Заключения“, COM(2007) 304 окончателен, 13 юни 2007 г., стр. 9.

      (3)  Вж. в тази връзка и Резолюцията на Европейския парламент от 11 юли 2007 г., B6-0266/2007.

      (4)  СОМ(2006) 159 окончателен, 4 април 2006 г.

      (5)  Съобщение „Командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги — Оптимизиране на ползите и потенциала от него и същевременно гарантиране на защита на работниците“, и по-специално точка 6 „Заключения“, COM(2007) 304 окончателен, 13 юни 2007 г., както и приложения към него работен документ SEC(2007) 747.

      (6)  Пак там Резолюция на Европейския парламент относно доклада Schroedter от 26 октомври 2006 г.

      (7)  На това се набляга и в Резолюцията на Европейския парламент, вж. по-конкретно точки 21 и 32 и следващи. От получените отговори в рамките на започналото във връзка с модернизацията на трудовото законодателство обществено допитване (COM(2006) 708, 22 ноември 2006 г.), стана ясно и че необходимостта от подобрено и задълбочено сътрудничество намира широка подкрепа и от държавите-членки (вж. COM(2007) 627 окончателен, 24 октомври 2007 г. и приложения към него работен документ, SEC(2007) 1373).

      (8)  Това подчерта и Европейският парламент, който призова към действие в Резолюцията си от 11 юли 2007 г., вж. точка 18.

      (9)  Информационната система на вътрешния пазар (IMI) е информационна система, предназначена да улесни взаимното сътрудничество и обмена на информация между държавите-членки. Тя предоставя инструмент за сигурен и бърз обмен на информация между европейските органи, позволявайки им да работят ефективно заедно въпреки бариерите, дължащи се на езиковите различия и на различните административни процедури и структури. Първите разработени приложения ще са в подкрепа на ревизираната Директива за професионалната квалификация (2005/36/EC на Европейския парламент и на Съвета) и Директива за услугите (2006/123/EC на Европейския парламент и на Съвета).

      (10)  Вж. в тази връзка и Решение 2008/49/EO на Комисията от 12 декември 2007 г. относно защитата на личните данни при въвеждането на Информационната система за вътрешния пазар (IMI) (ОВ L 13, 16.1.2008 г., стр. 18).

      (11)  Интернет сайтът на Комисията относно командироването на работници включва връзки към националните интернет сайтове:
   http://europa.eu.int/comm/employment_social/labour_law/postingofworkers_en.htm

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      Комитет на високо равнище в областта на командироването на работници (предстои да бъде учреден): предвидени роля, задачи и отговорности
      Обменът на информация, осъществяван до момента на доброволни начала в рамките на неформалната група от правителствени експерти по въпросите на командироването на работници, показва че тази група е допринесла за подобряване на наличните средства за обмен на информация относно реда и условията за наемане на работа на командированите работници. Освен това тя е предоставила на Комисията полезна информация относно изпълнението и прилагането на Директива 96/71/EО.
      Подобряването на административното сътрудничество изисква и разработването на ефикасни средства за определяне и обмен на добри практики във всички области, необходими за правилното прилагане и практическо изпълнение на Директива 96/71/ЕО. По този начин ще бъде възможно административното сътрудничество да се подобри значително и да се предотврати появата на конфликти и честото прибягване до правно уреждане на споровете.
      Следователно, както вече беше съобщено в решението й от 13 юни 2007 г., Комисията възнамерява да учреди Комитет на високо равнище със следните задачи и цели:

                  1.

                  определяне и насърчаване на обмена на опит и на най-добри практики;

                  2.

                  насърчаване обмена на полезна информация, включително информация относно съществуващите форми на (двустранно) административно сътрудничество между държавите-членки и/или социалните партньори;

                  3.

                  разглеждане на (административните) въпроси, трудностите и специфичните проблеми, свързани с въвеждането, прилагането, както и ефективното спазване и изпълнение на Директива 96/71/ЕО или на националните изпълнителни мерки, свързани с командироването на работници;

                  4.

                  разглеждане на всяка една трудност, която може да възникне при прилагането на член 3, параграф 10 от Директива 96/71/ЕО;

                  5.

                  наблюдение на постигнатия при подобряване на административното сътрудничество напредък, по-конкретно разработване на специфично приложение, предназначено да подпомогне административното сътрудничество, адаптиране и въвеждане на системата IMI, както и подобряване на достъпа до информация и, при необходимост, предлагане на стъпки или действия, които би трябвало да се предприемат;

                  6.

                  преглед на възможностите за подобряване на ефективното спазване и прилагане на правата на работниците и при необходимост за защита на положението им;

                  7.

                  предприемане на задълбочен преглед на конкретните проблеми, възникнали при трансгранично правоприлагане.

            С оглед постигането на тези цели Комитетът на високо равнище следва да работи в тясно сътрудничество с публичните органи, отговорни в държавите-членки за спазването на законодателството относно командированите работници, като например трудовите инспекторати. Той следва също така, в съответствие с националния закон и/или практики, да включва към дейността си официално и редовно и социални партньори, по-конкретно представители на браншови социални партньори от сектори, в които доста често се прибягва до командировани работници.
      Комисията е готова да приеме в близко бъдеще решение на Комисията, в което се учредява подобен Комитет на високо равнище и се определят неговия състав, цели и методи на работа. С оглед на това Комисията ще вземе предвид резултата от разискванията в Съвета след представяне на настоящата препоръка.


title: Препоръка на Съвета от 21 март 2013 година относно освобождаване на Комисията от отговорност във връзка с изпълнението на операциите на Европейския фонд за развитие (Десети ЕФР) за финансовата 2011 година

text:
               26.3.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 88/3

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 21 март 2013 година
   относно освобождаване на Комисията от отговорност във връзка с изпълнението на операциите на Европейския фонд за развитие (Десети ЕФР) за финансовата 2011 година
   2013/C 88/03
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
   като взе предвид Споразумението за партньорство между членовете на групата държави от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави-членки, от друга страна, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. (1) и изменено със споразумение, подписано в Люксембург на 25 юни 2005 г. (2),
   като взе предвид Вътрешното споразумение между представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно финансирането на помощта от Общността по финансовата рамка за периода 2008—2013 г. в съответствие със Споразумението за партньорство АКТБ и ЕО, и относно разпределянето на финансовата помощ за отвъдморските страни и територии, по отношение на които се прилага четвърта част от Договора за ЕО (3) („Вътрешното споразумение“), за създаване, наред с другото, на Десетия европейски фонд за развитие (Десети ЕФР) и по-специално член 11, параграф 8 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 215/2008 на Съвета от 18 февруари 2008 г. относно Финансовия регламент, приложим за 10-ия Европейски фонд за развитие (4), и по-специално членове 142—144 от него,
   като разгледа приходните и разходните сметки и счетоводния баланс за операциите на Десетия ЕФР към 31 декември 2011 г. и Годишния доклад на Сметната палата относно дейностите, финансирани от осмия, деветия и десетия Европейски фонд за развитие (ЕФР) (5) за финансовата 2011 г., заедно с отговорите на Комисията, съдържащи се в този годишен доклад,
   като има предвид, че:

               (1)

               Съгласно член 11, параграф 8 от Вътрешното споразумение, Европейският парламент освобождава Комисията от отговорност за финансовото управление на Десетия ЕФР по препоръка на Съвета.

               (2)

               Цялостното изпълнение на операциите на Десетия ЕФР през финансовата 2011 г. от страна на Комисията е удовлетворително,

         ПРЕПОРЪЧВА на Европейския парламент да освободи Комисията от отговорност във връзка с изпълнението на операциите на Десетия ЕФР за финансовата 2011 година.

      Съставено в Брюксел на 21 март 2013 година.

            За Съвета

            Председател

         P. HOGAN

      (1)  ОВ L 317, 15.12.2000 г., стр. 3.

      (2)  ОВ L 287, 28.10.2005 г., стр. 4.

      (3)  ОВ L 247, 9.9.2006 г., стр. 32.

      (4)  ОВ L 78, 19.3.2008 г., стр. 1.

      (5)  ОВ C 344, 12.11.2012 г., стр. 243.


				|

		52011SC0814

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Portugal[and delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Portugal, 2011-2014]

			   	Препоръка
за
ПРЕПОРЪКА
НА СЪВЕТА
относно
Националната
програма за
реформи на
Португалия
за 2011 г.
и за
представяне
на становище
на Съвета
относно
актуализираната
Програма за
стабилност
на
Португалия
за периода 2011—2014 г.
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
Като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 121,
параграф 2 и
член 148,
параграф 4 от
него,
като
взе предвид
Регламент
(ЕО) № 1466/97 на
Съвета от 7
юли 1997 г. за
засилване на
надзора
върху състоянието
на бюджета и
на надзора и
координацията
на икономическите
политики, и
по-специално
член 5, параграф 3
от него,
като
взе предвид
препоръката
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
заключенията
на Европейския
съвет,
като
взе предвид
становището
на Комитета по
заетостта,
след
консултация
с
Икономическия
и финансов
комитет,
като
има предвид,
че:
(1)
На 26 март
2010 г.
Европейският
съвет
постигна съгласие
по
предложението
на
Европейската
комисия да се
започне
изпълнението
на нова
стратегия за
работни
места и
растеж — стратегията
„Европа 2020“ — въз
основа на
засилена координация
на
икономическата
политика, съсредоточена
върху
ключовите
области, в които
е необходимо
да се
предприемат
действия за
повишаване
на
потенциала
за устойчив
растеж и
конкурентоспособността
на Европа.
(2)
На 13 юли
2010 г. Съветът
прие
препоръка
относно общите
насоки за
икономическата
политика на
държавите-членки
и на Съюза (за
периода 2010—2014 г.),
а на 21
октомври 2010 г.
прие решение
относно
насоките за
политиката
на
държавите-членки
по заетостта[1], като
заедно двата
акта
представляват
т. нар. „интегрирани
насоки“.
Държавите-членки
бяха
призовани да
се съобразят
с
интегрираните
насоки при
провеждането
на
националните
си
икономически
политики и
политики по заетостта.
(3)
На
12 януари 2011 г.
Комисията
прие първия
годишен
обзор на
растежа, с
което постави
началото на
нов цикъл на
икономическото
управление в
ЕС и на
първия
европейски
семестър за
предварителна
интегрирана координация
на
политиката
съгласно
стратегията
„Европа 2020“.
(4)
На 25 март
2011 г. Европейският
съвет одобри
приоритетите
за фискалната
консолидация
и
структурната
реформа (в
съответствие
със
заключенията
на Съвета от
15 февруари и
7 март 2011 г. и
въз основа на
годишния
обзор на
растежа,
изготвен от
Комисията).
Той подчерта
необходимостта
да се даде
приоритет на
възстановяването
на стабилността
на бюджетите
и фискалната
устойчивост,
намаляването
на
безработицата
чрез реформи
на пазара на
труда и
полагането
на нови
усилия за
повишаване
на растежа. Съветът
поиска от
държавите-членки
да превърнат
тези
приоритети в
конкретни
мерки, които
да бъдат
включени в
техните
програми за
стабилност
или програми
за
конвергенция
и в националните
програми за
реформи.
(5)
На 25 март
2011 г.
Европейският
съвет също
така прикани
държавите-членки,
участващи в
пакта „Евро плюс“,
да
представят
своите
задължения
достатъчно
рано, за да
бъдат
включени в
програмите
им за
стабилност
или
програмите
им за конвергенция
и в
националните
програми за
реформи. В
Националната
програма за
реформи на
Португалия
не са изрично
посочени конкретни
ангажименти
и действия за
2011 г., но се очаква
те да бъдат
представени
на Европейския
съвет.
(6)
На 23 март
2011 г.
португалското
правителство
представи
програма за
стабилност
за периода 2011 —
2014 г. на
националния
парламент,
който я отхвърли.
На 19 април 2011 г.
португалското
правителство
представи
национална
програма за
реформи. Предложените
макроикономически
и фискални сценарии,
а също и
препоръките
за политика, бяха
застъпени в
меморандума
за разбирателство,
подписан на 17
май 2011 г.
(7)
На 17 май
2011 г. Съветът
прие Решение
2011/0122 за предоставяне
на
средносрочна
финансова
помощ на
Португалия
за
тригодишен
период от 2011 г. до
2014 г. в
съответствие
с Регламент
(ЕО) № 407/2010 на Съвета
от 11 май 2010 г. за
създаване на
европейски
механизъм за
финансово
стабилизиране.
В придружаващия
го
меморандум
за
разбирателство,
подписан на
същата дата,
и в
последващите
му
допълнения
се определят
условията на
икономическата
политика, въз
основа на които
е изплатена
финансовата
помощ.
(8)
През 2010 г. БВП
на
Португалия
нарасна с 1,3 %.
Този положителен
ръст обаче се
дължи в
голяма
степен на изключителни
фактори,
които
тласнаха нагоре
износа и
частното
потребление.
Промените в
цените и
разходите
ясно показа,
че Португалия
не повишава
конкурентоспособността
си
достатъчно
бързо, за да
коригира
дефицита по
текущата
сметка, който
достигна 10 % от
БВП през 2010 г.
Като цяло
слабата
икономика и
внезапното
повишаване
на
безработицата
(11,2 % в края на
2010 г.) се
изразиха в
голям държавен
дефицит,
който от 3,5 % от
БВП през 2008 г.
надхвърли 10 %
през 2009 г. и 9 %
през 2010 г.  В
резултат на
това отскоро
Португалия е
подложена на
все по-голям
натиск на
финансовите
пазари, което
поражда
опасения относно
устойчивостта
на
публичните
финанси на
страната.
След като агенциите
за кредитен
рейтинг
понижиха на няколко
пъти
рейтинга на
португалските
облигации,
страната
постепенно
загуби възможност
да се
рефинансира
при лихвени
ставки, които
да са
съвместими с
дългосрочната
фискална
устойчивост.
Успоредно с
това стана
все по-труден
достъпът до
пазарно
финансиране
на банковия
сектор, който
е силно
зависим от външно
финансиране,
особено в
еврозоната.
(9)
Португалия
се ангажира
да изпълни
програма за
икономическо
и финансово
адаптиране с
цел
възстановяване
на доверието
в нейния държавен
дълг и в
банковия
сектор и в
подкрепа на
растежа и
заетостта. В
програмата
се предвиждат
всеобхватни
действия в
три направления:
i) надеждна и
балансирана
стратегия за
фискална
консолидация,
подкрепена
със структурни
фискални
мерки и
по-добър
фискален
контрол; ii)
задълбочени
и
целенасочени
структурни
реформи на
пазара на
труда и продуктовия
пазар; и iii)
усилия за
защита на
финансовия
сектор от
неправомерно
намаляване на
неговата
задлъжнялост
чрез пазарни
механизми,
подкрепени
от
поддържащи
инструменти.
(10)
Комисията
оцени
националната
програма за
реформи[2]. Тя взе
предвид не
само нейното
значение за
провеждането
на устойчива
фискална и
социално-икономическа
политика в
Португалия,
но също така
и степента, в
която тя
спазва правилата
и насоките на
ЕС предвид
необходимостта
от засилване
на цялостното
икономическо
управление
на Европейския
съюз чрез
принос на
равнище ЕС
към бъдещите
решения на
държавите-членки.
В този контекст
Комисията
подчертава
неотложността
на
изпълнението
на
планираните
мерки, за да
бъде спазено
Решение 2011/0122 на
Съвета,
ПРЕПОРЪЧВА
на
Португалия:
да
приложи
мерките,
залегнали в
Решение 2011/0122 на
Съвета и
допълнително
конкретизирани
в
меморандума
за
разбирателство
от 17 май 2009 г. и
неговите
последващи
допълнения.
Съставено
в Брюксел на
година.
                                                                       За Съвета
                                                                       Председател
[1]               Продължават
да се
прилагат
през 2011 г. с
Решение 2011/308/ЕС
на Съвета от 19
май 2011 г
[2]               Вж. SEC(2011) 730.


title: Препоръка на Съвета от 12 юли 2016 година относно националната програма за реформи на България за 2016 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за конвергенция на България за 2016 г.

text:
               18.8.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 299/32

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 12 юли 2016 година
   относно националната програма за реформи на България за 2016 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за конвергенция на България за 2016 г.
   (2016/C 299/08)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 121, параграф 2 и член 148, параграф 4 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 1466/97 на Съвета от 7 юли 1997 г. за засилване на надзора върху състоянието на бюджета и на надзора и координацията на икономическите политики (1), и по-специално член 9, параграф 2 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕС) № 1176/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2011 г. относно предотвратяването и коригирането на макроикономическите дисбаланси (2), и по-специално член 6, параграф 1 от него,
   като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
   като взе предвид резолюциите на Европейския парламент,
   като взе предвид заключенията на Европейския съвет,
   като взе предвид становището на Комитета по заетостта,
   като взе предвид становището на Икономическия и финансов комитет,
   като взе предвид становището на Комитета за социална закрила,
   като взе предвид становището на Комитета за икономическа политика,
   като има предвид, че:

               (1)

               На 26 ноември 2015 г. Комисията прие годишния обзор на растежа, с което постави началото на европейския семестър за 2016 г. за координация на икономическите политики. На 17—18 март 2016 г. Европейският съвет одобри приоритетите на годишния обзор на растежа. На 26 ноември 2015 г., въз основа на Регламент (ЕС) № 1176/2011, Комисията прие Доклада за механизма за предупреждение, в който беше посочено, че България е една от държавите членки, за които ще се извърши задълбочен преглед.

               (2)

               Докладът за България за 2016 г. беше публикуван на 26 февруари 2016 г. В него бе оценен напредъкът на България в изпълнението на специфичните за държавата препоръки, приети от Съвета на 14 юли 2015 г., както и по отношение на националните ѝ цели по стратегията „Европа 2020“. Докладът включваше и задълбочения преглед по член 5 от Регламент (ЕС) № 1176/2011. На 8 март 2016 г. Комисията прие съобщение, в което се представят резултатите от задълбочения преглед. Анализът на Комисията ѝ дава основание да заключи, че в България са налице прекомерни макроикономически дисбаланси. По-специално икономиката се характеризира с все още съществуващи слабости във финансовия сектор и значителна задлъжнялост на предприятията в условията на висока безработица.

               (3)

               На 15 април 2016 г. България представи своята национална програма за реформи за 2016 г. и своята програма за конвергенция за 2016 г. Двете програми бяха оценени едновременно, за да бъдат отчетени взаимовръзките между тях.

               (4)

               Съответните специфични за държавата препоръки бяха взети предвид при програмирането на европейските структурни и инвестиционни фондове за периода 2014—2020 г. Както е предвидено в член 23 от Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета (3), когато това е необходимо за подпомагане на изпълнението на съответните препоръки на Съвета, Комисията може да поиска от дадена държава членка да преразгледа своето споразумение за партньорство и съответните програми и да предложи изменения в тях. Комисията предостави допълнителни подробности за начина, по който ще използва тази разпоредба, в насоките относно прилагането на мерките, в които ефективността на европейските структурни и инвестиционни фондове се обвързва с доброто икономическо управление.

               (5)

               Спрямо България понастоящем се прилагат предпазните мерки на Пакта за стабилност и растеж. В своята програма за конвергенция за 2016 г. правителството планира постепенно да подобри номиналното салдо до — 1,9 % от БВП през 2016 г. и после до — 0,2 % от БВП през 2019 г. Очаква се средносрочната бюджетна цел — структурен дефицит от 1 % от БВП — да бъде постигната от 2017 г. нататък. Според програмата за конвергенция съотношението дълг/БВП се очаква да достигне върха си от 31,8 % през 2018 г. и да спадне до 30,8 % през 2019 г. Макроикономическият сценарий, на който се основават тези бюджетни прогнози, е леко благоприятен. Необходимите мерки в помощ на планираните цели за дефицита от 2017 г. нататък все още не са достатъчно конкретни. Въз основа на прогнозата на Комисията от пролетта на 2016 г. съществува риск от известно отклонение от плана за корекции за постигане на средносрочната бюджетна цел през 2016 г., както и през 2017 г., ако политиките останат непроменени. Въз основа на своята оценка на програмата за конвергенция и предвид прогнозата на Комисията от пролетта на 2016 г. Съветът е на мнение, че се очаква България да спази като цяло разпоредбите на Пакта за стабилност и растеж. Въпреки това през 2016 г. и 2017 г. ще са необходими допълнителни мерки, за да се гарантира спазването на тези разпоредби.

               (6)

               България постигна известен напредък в изпълнението на миналогодишната препоръка да направи разходите си за здравеопазване по-ефективни, по-специално чрез изработване на национална здравна карта, която ще позволи медицинските разходи да се планират в съответствие с териториални критерии и нуждите на населението. Българската система на здравеопазването е изправена пред съществени предизвикателства, включително ограничен достъп, ниска степен на финансиране и слаби здравни резултати. Въпреки положените напоследък усилия за подобряване на събирането на данъци, сенчестата икономика продължава да бъде значително предизвикателство, което засяга публичните приходи. Недекларираният труд, включително възнагражденията, които не са изцяло декларирани, и неплащането на социалноосигурителни вноски, нарушава функционирането на пазара на труда и намалява данъчните приходи.

               (7)

               Случаи на неразумни бизнес практики във финансовия сектор, особено в банковия сектор, съчетани с неефективен надзор, създадоха подходяща среда за натрупване на дисбаланси. Цялостното извършване на започнатите неотдавна прегледи на банковия, застрахователния сектор и на сектора на пенсионните фондове по прозрачен начин и в съответствие с най-добрите международни практики, както и предприемането на необходимите последващи действия ще засилят доверието във финансовия сектор. Освен това непрестанните усилия за подобряване на финансовия надзор както в банковия, така и в небанковия сектор ще играят важна роля за укрепването на финансовата система, така че тя да може да осигурява поддръжка на започващото макроикономическо възстановяване.

               (8)

               Пазарът на труда отбеляза скромно възстановяване, но неизчезващите слабости продължават да възпрепятстват растежа и да ограничават капацитета за адаптиране на икономиката. Пречки пред адаптирането на пазара на труда са структурното естество на дългосрочната безработица, намаляващата и остаряваща работна сила, слабото участие на пазара на труда и несъответствието между търсените и предлаганите умения. Въпреки че безработицата постепенно намалява, все още са налице сериозни предизвикателства, например по отношение на дългосрочно безработните и на младите хора, които не участват в никаква форма на заетост, образование или обучение. Активните политики по заетостта биха могли да играят по-изявена роля за подпомагането на тези групи да получат достъп до пазара на труда. Активизирането на хората, получаващи социални обезщетения, се възпрепятства от фрагментирането и ограниченото сътрудничество между различните агенции, предоставящи обезщетения и услуги за интегриране на пазара на труда. В рамките на пилотен проект бяха разработени специализирани центрове за заетост и социално подпомагане, които съчетават услугите на Агенцията по заетостта и Агенцията за социално подпомагане, но все още не е взето решение проектът да бъде реализиран отново в по-голям мащаб след приключването му през декември 2016 г.

               (9)

               Въпреки че минималната работна заплата в България все още е най-ниската в Съюза, тя се е увеличила значително от 2011 г. насам, като липсата на обективни критерии за определяне на минималната работна заплата създава несигурност. Въпреки усилията на правителството и социалните партньори в тази област, България все още не разполага с ясни насоки или прозрачни критерии за определяне на минималната работна заплата, които да отчитат въздействието ѝ върху създаването на работни места, социалните условия и конкурентоспособността.

               (10)

               В България продължава да съществува много висок дял на хора, изложени на риск от бедност или социално изключване, и много високо равнище на неравенство. Продължаващите предизвикателства, свързани с интегрирането на ромите на пазара на труда, улесняването на прехода от училище към работа и подобряването на обхвата и ефективността на социалните политики и политиките в областта на здравеопазването и пазара на труда, възпрепятстват напредъка в борбата със социалното изключване и бедността. Осигуряваните от схемата на общия минимален доход подкрепа и обхват за населението са много ограничени. Равнището на надбавката е под прага на бедността и не е увеличавано в съответствие с промените в средната и минималната заплата през последните години. Оценките на обсега на общия минимален доход показват, че голяма част от предвидените бенефициери не получават обезщетения. По-резултатното обхващане на целевите групи, като същевременно се запазва фискалната отговорност, ще спомогне за намаляване на бедността.

               (11)

               Образователната система разполага с ограничени възможности за включването на уязвимите групи и за осигуряването на учащите се на необходимите им умения. Уязвими групи, като ромите и учениците от бедни семейства, продължават да са изправени пред значителни пречки при достъпа до образование и завършването на образование. Равнището на записване за учене сред ромите е значително по-ниско на всички степени на образованието, отколкото за останалата част от населението. Процентът на преждевременно напусналите училище продължава да нараства и е особено висок в селските райони и в по-слаборазвитите области. Премахването на пречките пред участието в образование в ранна детска възраст на децата в неравностойно положение е от основно значение за повишаване на образователните резултати и предотвратяване на случаите на отпадане от училище. Новият Закон за предучилищното и училищното образование, приет от Народното събрание през септември 2015 г., е важна стъпка към всеобхватна реформа на училищната система. Прилагането на това законодателство, заедно с целеви мерки за преодоляване на незаконодателните пречки пред пълноценното участие на групите в неравностойно положение в образованието, следва да допринесе за повишаването на потенциала за растеж на българската икономика, както и на социалното сближаване в дългосрочен план. Във висшето образование процентите на записаните и на завършилите нарастват, а равнището на заетост на наскоро дипломираните се възстановява бавно, но остава все пак значително под средното за ЕС.

               (12)

               Продължават да съществуват значителни рискове, произтичащи от високата задлъжнялост на предприятията и пречките пред нейното намаляване. Съществуващата правна уредба на несъстоятелността не дава възможност за ефективен процес на преструктуриране на дълга и не спомага особено за справяне с високото равнище на задлъжнялост на предприятията. Реформите за улесняване на производствата по корпоративна несъстоятелност биха могли да подобрят намаляването на задлъжнялостта и да доведат до предоставянето на нови заеми и инвестиции.

               (13)

               Системата за възлагане на обществени поръчки в България продължава да страда от структурни слабости, включително системни нередности в процедурите за възлагане на обществени поръчки, липса на административен капацитет и недостатъчни механизми за контрол, съчетани със систематично обжалване в съдилищата, което често забавя дейностите на място. Преходът към изцяло електронни обществени поръчки отбеляза само ограничен напредък. Недостатъците в българската система за възлагане на обществени поръчки доведоха до прекъсване на плащанията и финансови корекции в програмите за финансиране от ЕС и засягат също бизнес средата в по-общ план.

               (14)

               Нестабилните политики и липсата на доверие в основни обществени институции като съдебната власт представляват значителни фактори, възпиращи инвестициите в българската икономика. Бавното осъществяване на реформите на публичната администрация и реформите в специфични сектори, като научните изследвания, иновациите и енергетиката затрудняват подобряването на инвестиционния климат. Макар че България прие стратегическа рамка за реформиране и модернизиране на публичната си администрация, напредъкът е бавен и изпълнението често се отлага. Новото законодателство не е предмет на систематична оценка на въздействието, при все че бяха положени известни усилия това да бъде променено. Честите промени в правната уредба създават несигурност и засягат бизнес средата. Корупцията продължава да бъде съществен проблем и отговорът на националните органи продължава да бъде възпрепятстван от слабите и фрагментирани институции. В рамките на Механизма за сътрудничество и проверка България получава препоръки относно съдебната реформа и борбата с корупцията и организираната престъпност. Това е причината посочените области да не са обхванати в специфичните препоръки за България, въпреки че са от съществено значение за цялостната бизнес среда.

               (15)

               В рамките на европейския семестър Комисията направи цялостен анализ на икономическата политика на България и го публикува в доклада за страната от 2016 г. Тя оцени също програмата за конвергенция и националната програма за реформи, както и предприетите последващи действия във връзка с препоръките към България, отправени през предходните години. Тя взе предвид не само тяхното значение за провеждането на устойчива фискална и социално-икономическа политика в България, но и тяхното съответствие с правилата и насоките на ЕС предвид необходимостта от засилване на цялостното икономическо управление на Европейския съюз чрез принос на равнището на ЕС към бъдещите национални решения. Препоръките в рамките на европейския семестър са изразени в препоръки 1 — 4 по-долу.

               (16)

               С оглед на тази оценка Съветът разгледа програмата за конвергенция, като становището му (4) е изразено по-специално в препоръка 1 по-долу.

               (17)

               С оглед на задълбочения преглед, направен от Комисията, и тази оценка Съветът разгледа националната програма за реформи и програмата за конвергенция. Неговите препоръки по член 6 от Регламент (ЕС) № 1176/2011 са отразени в препоръки 1 — 4 по-долу.

         ПРЕПОРЪЧВА на България да предприеме следните действия през 2016 и 2017 г.:

               1.

               Да постигне годишна фискална корекция от 0,5 % от БВП за постигане на средносрочната бюджетна цел през 2016 и 2017 г. Да продължи да подобрява събирането на данъци и да вземе мерки за намаляване на размера на неформалната икономика, включително недекларирания труд.

               2.

               До края на 2016 г. да приключи анализа на качеството на активите и тестовете за устойчивост на банките. До края на 2016 г. да приключи анализа на счетоводния баланс и тестовете за устойчивост на застрахователните предприятия, както и анализа на активите на частните пенсионни фондове. Да предприеме, според необходимостта, последващи действия в тези три сектора и да продължи да подобрява банковия и небанковия надзор.

               3.

               Да подсили и интегрира социалното подпомагане, включително съответните социални услуги, и активните политики по заетостта, по-специално за дългосрочно безработните и за младите хора, които не участват в никаква форма на заетост, образование или обучение. Да увеличи предоставянето на качествено образование на групите в неравностойно положение, включително ромите. Да подобри ефективността на системата на здравеопазване чрез подобряване на достъпа и финансирането, както и на здравните резултати. В консултация със социалните партньори да състави насоки и критерии за определянето на минималната работна заплата. Да увеличи обхвата и адекватността на схемата на общия минимален доход.

               4.

               Да реформира правната уредба на несъстоятелността, за да се ускорят процедурите за възстановяване и преструктуриране и да се подобрят ефективността и прозрачността на тези процедури. Да увеличи капацитета на съдилищата по отношение на производствата по несъстоятелност. Да укрепи капацитета на Агенцията по обществени поръчки и на възлагащите органи и да подобри планирането и контрола на процедурите за възлагане на обществени поръчки, по-конкретно чрез цялостно изпълнение на Националната стратегия за развитие на сектора на обществените поръчки (2014—2020 г.). Да ускори въвеждането на електронни обществени поръчки.

      Съставено в Брюксел на 12 юли 2016 година.

            За Съвета

            Председател

         P. KAŽIMÍR

      (1)  ОВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 306, 23.11.2011 г., стр. 25.

      (3)  Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (ОВ L 347, 20.12.2013 г., стр. 320).

      (4)  Съгласно член 9, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1466/97.


title: 2010/410/ЕС: Препоръка на Съвета от 13 юли 2010 година относно общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза

text:
               23.7.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 191/28

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 13 юли 2010 година
   относно общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза
   (2010/410/ЕС)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 121, параграф 2 от него,
   като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
   като взе предвид заключенията на Европейския съвет,
   като има предвид, че:

               (1)

               Договорът предвижда държавите-членки да считат икономическите си политики за въпрос от общ интерес и да ги координират в рамките на Съвета. В съответствие с разпоредбите на Договора, Европейският съюз е разработил и приложил инструменти за координиране на политиките в областта на фискалната политика (Пактът за стабилност и растеж) и в областта на макроструктурните политики.

               (2)

               Договорът предвижда, че Съветът приема насоки за заетостта и общи насоки на икономическата политика, за да насочва политиките на държавите-членки.

               (3)

               Лисабонската стратегия, стартирана през 2000 г., се основаваше на признаването на необходимостта Европейския съюз да увеличи заетостта, производителността и конкурентоспособността, като едновременно с това укрепва социалното сближаване, в условията на глобална конкуренция, технологична промяна, екологични предизвикателства и застаряващо население. Лисабонската стратегия беше стартирана отново през 2005 г. след средносрочен преглед, който доведе до по-силно съсредоточаване върху растежа и върху повече и по-добри работни места.

               (4)

               Лисабонската стратегия за растеж и работни места спомогна за постигането на консенсус около основната посока на икономическата политика и политиката за заетостта на Съюза. Съгласно стратегията общите насоки на икономическата политика, както и насоките за заетостта бяха приети от Съвета през 2005 г. (1) и преразгледани през 2008 г. (2). 24-те насоки положиха основите на националните програми за реформи, очертавайки ключовите приоритети за реформи на равнище макроикономика, микроикономика и пазар на труда за Съюза като цяло. Въпреки това опитът показва, че насоките не определят достатъчно ясни приоритети и че връзките между тях са могли да бъдат по-здрави. Това ограничи тяхното въздействие върху националното изготвяне на политики.

               (5)

               Финансовата и икономическа криза, която започна през 2008 г., се изрази в значителни загуби на работни места и в нереализирани възможности и доведе до драматично влошаване на публичните финанси. Независимо от това, Европейският план за икономическо възстановяване (3) помогна на държавите-членки в борбата им с кризата, частично чрез координирано фискално стимулиране, като еврото представляваше гарант за макроикономическата стабилност. Следователно кризата показа, че координирането на икономическата политика на равнище Съюз може да доведе до значителни резултати, ако координирането бъде засилено и направено ефективно. Кризата също открои тясната взаимозависимост на икономиките на държавите-членки и на пазарите им на труда.

               (6)

               Комисията предложи изработването на нова стратегия за следващото десетилетие, стратегията „Европа 2020“ (4), за да може Съюзът да излезе от кризата по-силен и да насочи икономиката си към интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж. Пет основни цели, които са изброени в съответните насоки, представляват общите цели, насочващи действията на държавите-членки, като се отчитат различните им изходни позиции и национални обстоятелства, и насочващи действията на Съюза. Държавите-членки следва да положат всички усилия да постигнат своите национални цели и да отстранят препятствията, които ограничават растежа.

               (7)

               Като част от всеобхватните „стратегии за излизане“ от икономическата криза, държавите-членки следва да проведат амбициозни програми за реформи, за да осигурят макроикономическа стабилност и устойчивост на публичните финанси, да подобрят конкурентоспособността и да намалят макроикономическите неравновесия и да подобрят ефективността на пазара на труда. Временните мерки, въведени в отговор на кризата, следва да се прекратяват координирано и по целесъобразност, когато възстановяването е сигурно. Прекратяването на фискалното стимулиране следва да се осъществи и координира в рамките на Пакта за стабилност и растеж.

               (8)

               В рамките на стратегията „Европа 2020“ държавите-членки и Съюза следва да проведат реформи, целящи „интелигентен растеж“, т.е. растеж, чиято движеща сила са знанията и иновациите. Реформите следва да целят подобряване на качеството на образованието, като осигурят достъп за всеки, засилят ефективността на научноизследователската дейност и бизнеса и усъвършенстват допълнително регулаторната рамка с цел насърчаване на иновациите и трансфера на знания навсякъде в Съюза. Те следва да насърчават предприемчивостта и да спомагат за превръщането на творчески идеи в иновативни продукти, услуги и процеси, които могат да създадат растеж, качествени работни места, териториално, икономическо и социално сближаване и да отговорят по-ефективно на европейските и глобалните предизвикателства, свързани с обществото. В този контекст е съществено да се извлече максималното от информационните и комуникационни технологии.

               (9)

               Политиките на Съюза и на държавите-членки, включително чрез техните програми за реформи, следва да са насочени към „устойчив растеж“. Устойчив растеж означава отделяне на икономическия растеж от използването на ресурси, изграждане на устойчива и конкурентоспособна икономика с ефективно използване на енергията и ресурсите, справедливо разпределение на разходите и ползите, и използване на водещата роля на Европа в надпреварата за разработване на нови процеси и технологии, включително „зелени“ технологии. Държавите-членки и Съюзът следва да осъществят необходимите реформи за намаляване на емисиите от парникови газове и за ефективно използване на ресурсите, което ще помогне и за предотвратяване на влошаването на околната среда и на загубата на биологично разнообразие. Те следва също да подобрят бизнес средата, да стимулират създаването на „зелени“ работни места и да помогнат на предприятията, които модернизират индустриалната си база.

               (10)

               Накрая, политиките на Съюза и програмите за реформи на държавите-членки следва да са насочени към „приобщаващ растеж“. Приобщаващ растеж означава изграждане на съгласувано общество, в което хората имат възможността да предвиждат и управляват промяната, като по този начин участват активно в обществото и икономиката. Поради това реформите на държавите-членки следва да осигурят достъп и възможности за всички през целия жизнен цикъл, като по този начин намалят бедността и социалното изключване, посредством премахване на преградите за участие в пазара на труда, особено за жени, по-възрастни работници, млади хора, лица с увреждания и законни мигранти.
               Във всички тези области на политиката реформите следва да отчитат въпроса за равенството между половете. Те следва също да гарантират, че ползите от икономическия растеж ще достигат до всички граждани и до всички региони. Поради това осигуряването на ефективно функциониране на пазарите на труда посредством инвестиране в успешни преходи, развитие на подходящи умения, повишаване на качеството на работните места и борба срещу сегментирането, структурната безработица и бездействието, като се осигурява адекватна и устойчива социална закрила и активно приобщаване за намаляване на бедността, като същевременно се спазва договорената фискална консолидация, следва да заемат централно място в програмите на държавите-членки за реформи.

               (11)

               Като съществен елемент държавите-членки и Съюзът следва да продължат и да разширят усилията си, за да усъвършенстват допълнително своята регулаторна рамка, особено по отношение на европейските предприятия. Като засилят своите инструменти за интелигентно регулиране, държавите-членки и Съюзът следва да гарантират, че законодателството е изготвено добре, че е съизмеримо, че се преразглежда редовно и не създава излишна тежест. Постигането на целите за намаляване на административната тежест остава приоритет.

               (12)

               Структурните реформи на Съюза и на държавите-членки могат да допринесат ефективно за растежа и работните места, ако увеличат конкурентоспособността на Съюза в глобалната икономика, открият нови възможности за европейските износители и предоставят конкурентен достъп до жизненоважен внос. Поради това реформите следва да вземат предвид външното си отражение върху конкурентоспособността, за да се стимулира европейския растеж и участие на открити и справедливи пазари навсякъде по света.

               (13)

               Стратегията „Европа 2020“ трябва да бъде подкрепена с интегриран набор от европейски и национални политики, които държавите-членки и Съюза следва да изпълняват изцяло и със сходно темпо, с цел да постигнат положителните вторични ефекти от координираните структурни реформи и по-последователен принос на европейските политики за целите на стратегията, отчитайки изходните позиции на държавите-членки.

               (14)

               Въпреки че настоящите насоки са насочени към държавите-членки и Съюза, стратегията „Европа 2020“ следва да се изпълнява в партньорство с всички национални, регионални и местни власти, като тясно асоциира парламенти, както и социални партньори и представители на гражданското общество, които да допринесат за създаването на националните програми за реформи, за тяхното изпълнение и цялостното комуникиране по стратегията.

               (15)

               Стратегията „Европа 2020“ е подкрепена с по-малък набор от насоки, на мястото на предишните 24, който е насочен към съгласуваното решаване на въпросите на заетостта и основите въпроси на икономическата политика. Насоките за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза, приложени към настоящата препоръка са неразривно свързани със съответните насоки за политиките за заетостта. Заедно те образуват „Интегрирани насоки Европа 2020“.

               (16)

               Тези нови интегрирани насоки съответстват на заключенията на Европейския съвет. Те дават точни указания на държавите-членки за създаването на национални програми за реформи и за изпълнението на реформите, като отразяват взаимозависимостта и са в съответствие с Пакта за стабилност и растеж. Насоките ще послужат за основа на всички специфични за дадена страна препоръки, които Съветът може да отправи към отделни държави-членки, или в случая на общите насоки на икономическите политики — за предупреждения, свързани с политиката, които Комисията може да издаде, в случай на недостатъчни последващи действия по съответните специфични препоръки за държава-членка.

               (17)

               Настоящите насоки следва да останат стабилни до 2014 г., за да се осигури съсредоточаване върху изпълнението,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               Държавите-членки и, когато е уместно, Европейският съюз следва да вземат предвид в икономическите си политики насоките, определени в приложението.

               2.

               Държавите-членки следва да изготвят национални програми за реформи, които да са съгласувани с целите, определени в „Интегрирани насоки Европа 2020“.

      Съставено в Брюксел на 13 юли 2010 година.

            За Съвета

            Председател

         D. REYNDERS

      (1)  COM(2005) 141.

      (2)  COM(2007) 803.

      (3)  COM(2009) 615, 19.11.2009 г.

      (4)  COM(2010) 2020, 3.3.2010 г.

      ПРИЛОЖЕНИЕ

         Общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза

      Насока 1:   Осигуряване на качеството и устойчивостта на публичните финанси
      Държавите-членки следва енергично да изпълняват стратегии за бюджетно консолидиране съгласно Пакта за стабилност и растеж (ПСР), и по-специално препоръките, които им се отправят съгласно процедурата за прекомерен дефицит, и/или в меморандуми за разбирателство в случай на помощ за платежния баланс. По-специално, държавите-членки следва да постигнат консолидация в съответствие с препоръките на Съвета и да изпълнят средносрочните си цели в съответствие с ПСР. Без да се нарушава правната рамка на ПСР, това означава повечето държави-членки да постигнат консолидиране доста над заложените 0,5 % от брутния вътрешен продукт (БВП) годишно в структурно отношение, докато делът на техния дълг не започне трайно да намалява. Фискалното консолидиране следва да започне най-късно през 2011 г. и по-рано в някои държави-членки, в които са налице подходящи за това икономически обстоятелства, при условие че прогнозите на Комисията продължават да сочат, че възстановяването укрепва и започва само да се поддържа.
      При изготвянето и изпълнението на бюджетните консолидации, стратегиите следва да насочат вниманието си към ограничаване на разходите и даване на приоритет на засилващи растежа разходи в области като образованието, уменията и шансовете за заетост, научните изследвания и развойната дейност (НИРД) и иновациите и подходящото инвестиране в мрежи с положително въздействие върху производителността, като например високоскоростен интернет, енергийни и транспортни връзки и инфраструктура. Там, където може да се наложи увеличаване на данъците, следва, когато е възможно, това да става едновременно с въвеждането на мерки, които правят данъчните системи по-благоприятни за заетостта, околната среда и растежа, например чрез изместване на данъчната тежест към дейности, вредни за околната среда. Данъчните системи и системите на социални помощи следва да предоставят по-добри стимули, за да направят достатъчно привлекателно възнаграждението за труд.
      Освен това държавите-членки следва да подсилят националните бюджетни рамки, да подобрят качеството на публичните разходи и устойчивостта на публичните финанси, като се стремят особено към решително намаляване на дълга, провеждане на реформа на публичните разходи, свързани с остаряването, като разходите за пенсии и здравеопазване, и към политики, които допринасят за повишаване на активната възраст и на ефективната възраст на пенсиониране, за да осигурят финансовата устойчивост на системите за публични разходи, свързани с остаряването, и на социалните системи.
      Бюджетната ефективност и качеството на публичните финанси са важни и на равнище Съюз.
      Насока 2:   Решаване на макроикономическите неравновесия
      Държавите-членки следва да избягват неустойчивите макроикономически неравновесия, произтичащи най-вече от процеси по текущите сметки, пазарите на активи и счетоводните баланси в сектора на домакинствата и корпоративния сектор. Държавите-членки с голям дисбаланс по текущата сметка, който се корени в постоянната липса на конкурентоспособност или се дължи на други причини, следва да насочат вниманието си към основните причини, като предприемат действия, например в областта на фискалната политика, развитието на заплатите, структурните реформи, свързани с продуктовите пазари и пазарите на финансови услуги (включително потока на развиващия производителността капитал) и в областта на пазарите на труда, в съответствие с насоките за заетостта, или във всяка друга подходяща област на политиката. В този контекст държавите-членки следва да насърчават правилните рамкови условия за системите за договаряне на заплати и развитието в разходите за труд, които да са съгласувани със стабилността на цените, тенденциите в производителността в средносрочен план и нуждата от намаляване на макроикономическите неравновесия. Когато е уместно, подходящото определяне на заплащането в държавния сектор следва да се смята за важен сигнал за осигуряване на умереност в заплащането в частния сектор в съответствие с нуждата от повишаване на конкурентоспособността. Рамките за определяне на заплащането, включително на минималните работни заплати, следва да позволяват процес за определяне на заплащането, който отчита различията в уменията и местните условия на пазара на труда и отговаря на големите различия в икономическите показатели в отделните региони, отрасли и дружества вътре в страната. Социалните партньори имат важна роля в този контекст. Държавите-членки с големи излишъци по текущата си сметка следва да предприемат мерки с цел осъществяване на структурни реформи, които допринасят за засилване на потенциалния растеж и по този начин служат за основа на вътрешното търсене. Преодоляването на макроикономическите неравновесия, включително между държавите-членки, също би допринесло за постигането на икономическо сближаване.
      Насока 3:   Намаляване на неравновесията в еврозоната
      Държавите-членки, чиято валута е еврото следва да разглеждат големите и постоянни разлики в състоянието на текущите сметки и други макроикономически неравновесия като въпрос от общо значение и когато е необходимо, да предприемат неотложни действия за намаляване на неравновесията. Необходими са действия във всички държави-членки от еврозоната, но естеството, значението и неотложността на политическите предизвикателства се различават значително в съответните държави. Предвид уязвимостта и мащаба на корекциите, които се изискват, политическите действия са особено належащи в онези държави-членки, в които се наблюдава трайно голям дефицит по текущата сметка и големи загуби на конкурентоспособност. Тези държави следва да постигнат значителен траен спад на дефицита по текущата сметка. Тези държави-членки от еврозоната следва също да се стремят към намаляване на разходите за труд на единица продукт, като отчитат развитието в производителността на равнище региони, отрасли и дружества, и също към укрепване на конкуренцията на пазарите на продукти. Държавите-членки от еврозоната с големи излишъци по текущата си сметка следва да изпълняват мерки с цел осъществяване на структурни реформи, които допринасят за засилване на потенциалния растеж и по този начин служат за основа на вътрешното търсене. По същия начин държавите-членки от еврозоната следва да реагират на всички други макроикономически неравновесия, като натрупването на прекомерен частен дълг и увеличаването на разликите по отношение на инфлацията. Следва да се премахнат институционалните прегради пред гъвкавото коригиране на цените и заплатите в зависимост от пазарните условия. Макроикономическите неравновесия следва да бъдат наблюдавани отблизо в рамките на Еврогрупата, която, когато е необходимо, следва да предлага коригиращи действия.
      Насока 4:   Оптимизиране на подкрепата за НИРД и иновациите, укрепване на триъгълника на знанието и освобождаване на потенциала на цифровата икономика
      Държавите-членки следва да преразгледат националните (и регионалните) системи за НИРД и иновации, осигурявайки в стратегиите за бюджетно консолидиране съгласно Пакта за стабилност и растеж (насока 1) ефективни и подходящи рамкови условия за публични инвестиции, и да ги ориентират към по-голям растеж, като същевременно работят, когато това е подходящо, върху големите предизвикателства, свързани с обществото (включително енергетика, ефикасност на ресурсите, изменение на климата, биологично разнообразие, социално и териториално сближаване, застаряване, здравеопазване и сигурност) по икономически ефективен начин. По-специално публичните инвестиции следва да служат за привличане на допълнително частно финансиране на НИРД. Реформите следва да поощряват високите научни постижения и интелигентното специализиране, да насърчават научното интегриране, да засилват сътрудничеството между университетите, изследователските институти, публичните и частните действащи лица и действащите лица от третия сектор, както във вътрешен, така и в международен план, и да осигуряват развитието на инфраструктури и мрежи, които подпомагат разпростирането на знания. Управлението на изследователските институции следва да се подобри, за да се увеличи ефективността на разходите и производителността на националните изследователски системи. За тази цел изследователската работа, осъществявана от университетите, следва да се модернизира, да се развият и направят достъпни инфраструктури, чието качество е на световно ниво, и да се насърчат привлекателни кариери и мобилност за изследователите и студентите. Схемите за финансиране и поръчки следва да се адаптират и опростят, да спомогнат където е целесъобразно за улесняване на трансграничното сътрудничество, трансфера на знания и конкуренция на базата на способностите, като се опират на полезни единодействия и водят до по-значими резултати.
      Политиките на държавите-членки за НИРД и иновации следва да бъдат пряко насочени към националните възможности и предизвикателства и следва да отчитат контекста на Съюза с цел да се увеличат възможностите за обединяване на публичните и частните ресурси в области, където Съюзът добавя стойност, използване на полезни единодействия с фондовете на Съюза, като по този начин се постигне достатъчно голям мащаб и се избегне фрагментирането. Държавите-членки и Съюзът следва да интегрират иновациите във всички подходящи политики и да насърчават иновациите в широк смисъл (включително нетехнологичните иновации). С оглед на насърчаване на частното инвестиране в изследвания и иновации държавите-членки и Съюзът следва да подобрят рамковите условия — особено по отношение на бизнес средата, конкурентните и откритите пазари и големия икономически потенциал на индустрията в областта на културата и творчеството — да комбинират по целесъобразност рентабилни данъчни стимули, в зависимост от фискалните възможности на всяка държава-членка, и други финансови инструменти с мерки за улесняване на достъпа до частно финансиране (включително рисков капитал) и да опростяват достъпа за МСП, да насърчават търсенето, по-специално в екоиновациите, (където е подходящо — посредством възлагане на екологосъобразни обществени поръчки и посредством стандарти за оперативна съвместимост), да насърчават отворени за иновациите пазари и норми, и да предоставят ефикасна, достъпна и ефективна защита и управление на интелектуалната собственост. И трите страни на триъгълника (образование — научни изследвания — иновации) следва взаимно да се поддържат и да се захранват. В съответствие с насоки 8 и 9 държавите-членки следва да дадат на хората широк спектър от умения, необходими за иновациите във всичките им разновидности, включително екоиновациите, и следва да се стремят да осигурят достатъчен приток на хора с висше образование в областта на естествените науки, математиката и технологията.
      Държавите-членки и Съюзът следва да въведат подходящи рамкови условия за бързото развитие на цифров единен пазар, предлагащ съдържание и услуги онлайн, които са широко достъпни. Държавите-членки следва да насърчават въвеждането и разпространението на високоскоростния интернет като основно средство за достъп до знания и участие в тяхното създаване. Публичното финансиране следва да бъде рентабилно и насочено към преодоляване на пазарните неуспехи. Политиките следва да спазват принципа на технологичната неутралност. Държавите-членки следва да се стремят към намаляване на разходите за развитие на мрежата, по-специално като подобрят координацията на обществените поръчки за строителство. Държавите-членки и Съюзът следва да насърчават въвеждането и използването на съвременни достъпни услуги онлайн, включително чрез по-нататъшно развитие на електронното правителство, електронния подпис, електронната самоличност и електронното плащане; да подкрепят активното участие в цифровото общество, по-конкретно като насърчават достъпа до съдържание и услуги в областта на културата посредством медийна и цифрова грамотност; както и да насърчават климат на сигурност и доверие.

         Основната цел на Европейския съюз, на базата на която държавите-членки ще определят националните си цели, е да бъдат подобрени условията за научни изследвания и развитие, по-специално с цел до 2020 г. равнището на комбинираните публични и частни инвестиции в този сектор да достигне 3 % от БВП. Комисията ще разработи показател, отразяващ интензивността на научноизследователската и развойна дейност и иновациите.

      Насока 5:   Подобряване на ефикасността на ресурсите и намаляване на парниковите газове
      Държавите-членки и Съюзът следва да въведат мерки за насърчаване на отделянето на икономическия растеж от използването на ресурси, като превръщат екологичните предизвикателства във възможности за растеж и използват по-ефикасно природните си ресурси, което спомага и за предотвратяване на влошаването на околната среда и за запазване на биологичното разнообразие. Те следва да проведат необходимите структурни реформи, за да имат успех в създаването на нови възможности за бизнес и заетост в условията на увеличаващи се глобални въглеродни и ресурсни ограничения. Съюзът и държавите-членки следва да положат допълнителни усилия за ускоряване на създаването на интегриран и напълно работещ вътрешен пазар на енергия, за да осигурят безпроблемен приток на газ и електроенергия. С цел да намалят емисиите и да се подобри енергийната ефективност държавите-членки следва широко да използват основани на пазара инструменти, поддържащи принципа за интернализиране на външните разходи, включително данъчно облагане, и други ефикасни инструменти за подкрепа с цел намаляване на емисиите и по-добро адаптиране към изменението на климата, подпомагане на устойчивия растеж и заетостта и на ефикасността на ресурсите по икономически изгоден начин, стимулиране на използването на възобновяема енергия и устойчиви на климата технологии с ниски нива на въглеродни емисии, преход към по-екологичен и взаимосвързан транспорт и насърчаване на икономиите на енергия и екоиновациите. Държавите-членки следва постепенно да премахнат субсидиите, вредни за околната среда, и да осигурят справедливо разпределение на своите разходи и ползи.
      Държавите-членки и Съюзът следва да използват регулаторни, нерегулаторни и фискални инструменти, например общи за Съюза стандарти за енергийните показатели на продукти и сгради, етикетиране, както и възлагане на екологосъобразни поръчки, за да стимулират икономически ефективния преход на производствените и потребителските модели, да стимулират рециклирането, да извършат прехода към ефикасно използване на енергията и ресурсите и безопасна и устойчива икономика с ниски нива на въглеродни емисии, да осигурят напредък към по-устойчив транспорт и безопасно и чисто производство на енергия, като същевременно използват максимално европейските полезни единодействия в това отношение и вземат предвид приноса на устойчивото селско стопанство. Държавите-членки следва решително да работят за интелигентни, модернизирани и напълно взаимосвързани транспортни и енергийни инфраструктури, да използват информационните и комуникационните технологии в съответствие с насока 4, за да подсигурят нарастването на производителността, да осигурят координирано изпълнение на инфраструктурни проекти и да поддържат развитието на открити, конкурентни и интегрирани мрежови пазари.

         Основната цел на Европейския съюз, на базата на която държавите-членки ще определят националните си цели, е да намали до 2020 г. емисиите на парникови газове с 20 %, в сравнение с равнищата от 1990 г.; да увеличи дела на енергията от възобновяеми източници в крайното ни енергийно потребление на 20 %; и да постигне увеличение с 20 % на енергийната ефективност; Съюзът поема ангажимент да вземе решение за постигане на 30 % намаление до 2020 г. в сравнение с нивата от 1990 г., като условно предложение с оглед на глобално и всеобхватно споразумение за периода след 2012 г., при условие че други развити страни се ангажират със сравними нива на намаление на емисиите и развиващите се страни допринасят по подходящ начин съобразно своите отговорности и съответни възможности.

      Насока 6:   Подобряване на бизнес средата и на условията за потребителите и осъвременяване и развитие на индустриалната база с цел гарантиране на пълноценното функциониране на вътрешния пазар.
      Държавите-членки следва да направят необходимото пазарите да работят за гражданите, потребителите и предприемачите. Осигурявайки защита на потребителите, държавите-членки и Съюзът следва същевременно да въведат в действие предвидими рамкови условия и да осигурят добре функциониращи, открити и конкурентни пазари на стоки и услуги. По-конкретно тези действия следва да са насочени към укрепването на единния пазар и регулаторната система, особено във финансовия сектор, както и към насърчаване на равнопоставеността на финансовите пазари в световен план, ефективно изпълнение и прилагане на правилата на единния пазар и конкуренцията, както и развиване на необходимата физическа инфраструктура, също и с оглед намаляване на различията между регионите.
      Външното измерение на вътрешния пазар следва да се развива допълнително с цел укрепване на търговията и инвестициите. В контекста на единния пазар трябва да се отдели дължимото внимание на осигуряването на адекватно предлагане на услуги от общ интерес. Държавите-членки следва да продължават да подобряват бизнес средата чрез модернизиране на публичните администрации, подобряване на корпоративното управление, премахване на оставащите пречки пред вътрешния пазар, премахване на излишната административна тежест и избягване на ново утежняване посредством прилагане на интелигентни регулаторни инструменти, включително чрез развиване на допълнителни оперативно съвместими услуги на електронното правителство, отстраняване на данъчните пречки, подкрепяне на малките и средните предприятия (МСП), подобряване на достъпа им до единния пазар в съответствие с „Small Business Act“ за Европа и принципа „Мисли първо за малките“, осигуряване на стабилни и интегрирани пазари на финансови услуги, улесняване на достъпа до финансиране, подобряване на условията за насърчаване на достъпа до правата за интелектуалната собственост и тяхната защита, подпомагане на интернационализирането на МСП и насърчаване на предприемчивостта, включително тази на жените. Възлагането на обществени поръчки следва да поощрява иновациите, особено за МСП, и да подпомага прехода към ефективна от гледна точка на ресурсите и енергията икономика (в съответствие с насока 5), като същевременно се спазват принципите за откритост на пазара, прозрачност и ефективна конкуренция.
      Държавите-членки следва да подкрепят модерна, иновативна, диверсифицирана, конкурентоспособна, ефективна по отношение на ресурсите и енергията индустриална база с ниски нива на въглеродни емисии, частично чрез улесняване на всяко необходимо преструктуриране по икономически изгоден начин и в пълно съответствие с правилата за конкуренция на Съюза и други имащи отношение правила. В този контекст фондовете на Съюза следва отново да получат приоритет от държавите-членки. Държавите-членки следва да работят в тясно сътрудничество с промишлеността и заинтересуваните страни да допринесат за водещата роля и конкурентоспособността на Съюза в глобалното устойчиво и приобщаващо развитие, особено чрез насърчаване на корпоративната социална отговорност, идентифициране на препятствията и създаване на възможност за промяна.


title: Препоръка на Европейската централна банка от 2 септември 2013 година до Съвета на Европейския съюз относно външните одитори на Banco de España (ЕЦБ/2013/32)

text:
               13.9.2013

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 264/1

         ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА
   от 2 септември 2013 година
   до Съвета на Европейския съюз относно външните одитори на Banco de España
   (ЕЦБ/2013/32)
   2013/C 264/01
   УПРАВИТЕЛНИЯТ СЪВЕТ НА ЕВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА,
   като взе предвид Устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка, и по-специално член 27.1 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               Отчетите на Европейската централна банка (ЕЦБ) и на националните централни банки на държавите членки, чиято парична единица е еврото, се проверяват от независими външни одитори, препоръчани от Управителния съвет на ЕЦБ и одобрени от Съвета на Европейския съюз.

               (2)

               Мандатът на сегашните външни одитори на Banco de España изтече след одита за финансовата 2012 година. Поради това е необходимо да се назначат външни одитори за периода, започващ от финансовата 2013 година.

               (3)

               Banco de España избра KPMG Auditores, S.L. за свои външни одитори за финансовите години от 2013 до 2017,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
   Препоръчва се назначаването на KPMG Auditores, S.L. за външни одитори на Banco de España за финансовите години от 2013 до 2017.

      Съставено във Франкфурт на Майн на 2 септември 2013 година.

            Председател на ЕЦБ

         Mario DRAGHI