title: Препоръка на Европейската централна банка от 4 април 2017 година относно общите спецификации за упражняването на някои права на избор и преценка, предвидени в правото на Съюза, от националните компетентни органи по отношение на по-малко значимите институции (ЕЦБ/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  C 120/2

            ПРЕПОРЪКА НА ЕВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА
      от 4 април 2017 година
      относно общите спецификации за упражняването на някои права на избор и преценка, предвидени в правото на Съюза, от националните компетентни органи по отношение на по-малко значимите институции
      (ЕЦБ/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      УПРАВИТЕЛНИЯТ СЪВЕТ НА ЕВРОПЕЙСКАТА ЦЕНТРАЛНА БАНКА,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
      като взе предвид Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета от 15 октомври 2013 г. за възлагане на Европейската централна банка на конкретни задачи относно политиките, свързани с пруденциалния надзор над кредитните институции (1), и по-специално член 4, параграф 3, член 6, параграф 1 и параграф 5, буква в) от него,
      като има предвид, че:

                  (1)

                  Европейската централна банка (ЕЦБ) отговаря за ефективното и последователно функциониране на единния надзорен механизъм (ЕНМ). Тя упражнява надзор върху функционирането на системата с оглед на това да гарантира последователното прилагане на високи надзорни стандарти и последователността на резултатите от надзора в участващите държави членки.

                  (2)

                  Съгласно Регламент (ЕС) № 1024/2013 и Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка (ЕЦБ/2014/17) (2) ЕЦБ трябва да гарантира последователното прилагане на пруденциалните изисквания за кредитните институции в участващите държави членки.

                  (3)

                  В качеството си на компетентния за това орган съгласно Регламент (ЕС) № 1024/2013 по отношение на кредитните институции, които са класифицирани като значими, ЕЦБ упражни редица права на избор и преценка, предвидени в Регламент (ЕС) 2016/445 на Европейската централна банка (ЕЦБ/2016/4) (3). Освен това в ръководството си от ноември 2016 г. относно правата на избор и преценка, предвидени в правото на Съюза (наричано по-долу „Ръководството на ЕЦБ“), ЕЦБ излага общ набор от спецификации за упражняването според всеки отделен случай на някои други права на избор след индивидуално оценяване на исканията на кредитните институции, които са класифицирани като значими съгласно член 6, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1024/2013, както и съгласно част IV и член 147, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 468/2014.

                  (4)

                  С цел да стимулира националните компетентни органи (НКО) да прилагат общ надзорен подход при оценката на индивидуалното упражняване на правата на избор и преценка, съгласно член 4, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 ЕЦБ може да приеме препоръка относно спецификациите, които се прилагат при оценяването на исканията от по-малко значимите институции.

                  (5)

                  Необходимо е да има общ набор от спецификации за индивидуалното упражняване на правата на избор и преценка, от една страна, за да се стимулира последователността, ефективността и прозрачността при надзора върху по-малко значимите институции в рамките на ЕНМ, а от друга страна, за да се стимулират, ако е необходимо, равното третиране на значимите и по-малко значимите институции, както и равнопоставеността на всички кредитни институции в участващите държави членки. В същото време трябва да бъдат взети предвид принципите на пропорционалност и защита на правните очаквания на поднадзорните кредитни институции.

                  (6)

                  За тази цел ЕЦБ е определила някои права на избор и преценка измежду включените в Ръководството на ЕЦБ, чието упражняване по еднакъв начин по отношение на значимите и на по-малко значимите институции би било уместно. ЕЦБ е определила и други права на избор и преценка, сред които две права на избор и преценка с общ характер, предвидени в член 380 и член 420, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за чието упражняване тя препоръчва специален подход по отношение на по-малко значимите институции.

                  (7)

                  Във връзка с правата на избор и преценка, които се отнасят до надзора на консолидирана основа и освобождаванията от пруденциалните изисквания, в съответствие с препоръките в раздел II, глава 1 от Ръководството на ЕЦБ НКО следва да бъдат насърчени да възприемат предпазлив подход при предоставянето на тези освобождавания на индивидуална основа. По отношение на освобождаванията от ликвидни изисквания на трансгранично равнище ЕЦБ препоръчва специален подход за по-малко значимите институции предвид това, че не всички спецификации за оценяване на исканията, включени в Ръководството на ЕЦБ, са от значение за тези институции.

                  (8)

                  Следва да се прилага последователен и предпазлив подход в целия ЕНМ по отношение на правата на избор и преценка, свързани с капиталовите изисквания, както е посочено в раздел II, глави 2 и 3 от Ръководството на ЕЦБ, предвид това, че тези надзорни решения оказват влияние върху размера на наличния собствен капитал и неговото качество. Същото се прилага и за инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред или за малцинствените участия, които могат да бъдат включени в допустимия собствен капитал при определени условия. Освен това, за да се осигури равнопоставеност, стандартизираният подход, вътрешнорейтинговият подход, методът на вътрешните модели и подходът на вътрешните модели за изчисляването на капиталовите изисквания следва да се прилагат последователно спрямо всички кредитни институции в ЕНМ. За тази цел на общ набор от спецификации следва да се основава и оценяването на спазването на изискванията, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (4), с оглед на това да се разреши прилагането на рисково тегло от нула процента при изчисляването на капиталовите изисквания за вътрешногруповите експозиции. ЕЦБ обаче е определила някои права на избор и преценка, свързани с капиталовите изисквания, за които е необходим специален подход по отношение на по-малко значимите институции.

                  (9)

                  За правата на избор и преценка по отношение на институциите, които участват в институционална защитна схема, се препоръчва използването на общ набор от спецификации за оценяване на исканията за освобождаванe от пруденциални изисквания, посочен в раздел II, глава 4 от Ръководството на ЕЦБ, за да се постигне надзорна последователност предвид това, че институционалните защитни схеми обикновено обхващат както значими, така и по-малко значими институции. По отношение обаче на позициите в институциите, които попадат в рамките на институционални защитни схеми съгласно член 49, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се препоръчва специален подход спрямо по-малко значимите институции с оглед на намаляването, доколкото е възможно, на административната тежест за тези институции.

                  (10)

                  Относно спазването на изискванията във връзка с големите експозиции, подходът, посочен в раздел II, глава 5 от Ръководството на ЕЦБ по отношение на значимите институции, следва да бъде възприет и по отношение на по-малко значимите институции, за да се стимулира предпазливото третиране на големите експозиции за всички кредитни институции в рамките на ЕНМ, така че рисковете от концентрация да бъдат адекватно управлявани и ограничени.

                  (11)

                  ЕЦБ прeпоръчва последователен и предпазлив подход по отношение на правата на избор и преценка, свързани с ликвидните изискванията, както е посочено в раздел II, глава 6 от Ръководството на ЕЦБ, тъй като тези права на избор и преценка оказват влияние върху изчисляването на изискванията за коефициента на ликвидно покритие, например като се конкретизира третирането на определени входящи и изходящи потоци. По отношение на ставките за изходящите потоци за продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, НКО могат да прилагат ставка за изходящите потоци, по-ниска от 5 %, ако приложимата ставка за изходящите потоци е калибрирана въз основа на статистически данни.

                  (12)

                  Във връзка с прилагането на освобождаване от изискванията по отношение на кредитните институции, които са дълготрайно свързани с централен орган, предвидено в член 21, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (5), посоченият в раздел II, глава 8 от Ръководството на ЕЦБ подход се препоръчва по отношение на по-малко значимите институции с оглед на постигането на равнопоставеност.

                  (13)

                  По отношение на правата на избор и преценка, свързани с правилата за управление и пруденциалния надзор, се препоръчва предпазливият и последователен подход, посочен в раздел II, глава 11 от Ръководството на ЕЦБ, за да се насърчи прилагането на подходящи изисквания за управлението спрямо всички кредитни институции. По отношение на по-малко значимите институции обаче, с оглед на принципа на пропорционалност, за подходящо се счита прилагането на специален подход във връзка с обединяването на комитета по риска и комитета по одитите.

                  (14)

                  Освен това настоящата препоръка обхваща правата на избор и преценка, свързани със сътрудничеството между органите, тъй като е необходимо да се осигури безпрепятствено сътрудничество в рамките на ЕНМ.

                  (15)

                  По отношение на по-малко значимите институции е необходимо прилагането на специален подход във връзка с двустранните споразумения относно надзора върху кредитните институции в неучастващите държави членки съгласно член 115, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС, тъй като това право на избор съществува в полза на компетентния орган, който отговаря за лицензите. Съгласно член 4, параграф 1, буква а) и член 9 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 ЕЦБ е органът, който в рамките на ЕНМ има изключителната компетентност да издава и отнема лицензите на кредитните институции, и поради това трябва да участва в сключването на двустранни споразумения относно надзора върху кредитните институции в неучастващите държави членки,

            ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:
      ПЪРВА ЧАСТ

         ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

         I.

      1.   Предмет и приложно поле

      В настоящата препоръка са посочени принципите, съгласно които НКО упражняват някои права на избор и преценка, предвидени в правото на Съюза, по отношение на по-малко значимите институции.
      2.   Определения

      За целите на настоящата препоръка се прилагат определенията в Регламент (ЕС) № 1024/2013, Регламент (ЕС) № 468/2014 (ЕЦБ/2014/17), Регламент (ЕС) № 575/2013, Директива 2013/36/ЕС и Делегиран регламент (ЕС) 2015/61 на Комисията (6).
      ВТОРА ЧАСТ

         ПРАВА НА ИЗБОР И ПРЕЦЕНКА, ЗА КОИТО СЕ ПРЕПОРЪЧВА СПЕЦИАЛЕН ПОДХОД ПО ОТНОШЕНИЕ НА ПО-МАЛКО ЗНАЧИМИТЕ ИНСТИТУЦИИ

         II.

         Освобождавания от пруденциални изисквания

      1.   Член 8, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождавания от ликвидни изисквания на трансгранично равнище

      Когато разглеждат искания за освобождаване от ликвидни изисквания на трансгранично равнище, НКО следва да направят оценка на изпълнението на всички условия, предвидени в член 8, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като прилагат спецификациите за оценка, установени в раздел II, глава 1, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ с изключение на спецификациите за член 8, параграф 3, буква б).

         III.

         Капиталови изисквания

      1.   Член 129, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013: експозиции под формата на обезпечени облигации

      По отношение на експозициите под формата на обезпечени облигации НКО следва да се координират с ЕЦБ относно оценката на значителни проблеми във връзка с евентуална концентрация в съответната участваща държава членка, преди да вземат решение дали да предоставят частично освобождаване от прилагането на член 129, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 и да разрешат втора степен на кредитно качество в рамките на максимум 10 % от общата експозиция на номиналната стойност на обезпечените облигации в обращение на институцията емитент.
      2.   Член 311, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: третиране на експозициите към централни контрагенти

                  2.1.

                  НКО следва да разреши на кредитната институция да прилага третирането съгласно член 310 от Регламент (ЕС) № 575/2013 спрямо експозициите си по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на даден централен контрагент, ако този централен контрагент е уведомил кредитната институция, че е преустановил изчисляването на KCCP (хипотетичен капитал) в съответствие с предвиденото в член 311, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.

                  2.2.

                  За целите на параграф 2.1, когато правят оценка на основателността на причините, поради които централният контрагент е преустановил изчисляването на KCCP (хипотетичен капитал), НКО следва да прилагат заключенията, до които е достигнала ЕЦБ при проверката на причините по отношение на същия централен контрагент.

            3.   Член 380 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождаване в случай на системен срив

                  3.1.

                  В случай на пълен системен срив по смисъла на член 380 от Регламент (ЕС) № 575/2013, потвърден в публично изявление на ЕЦБ, и до момента, в който ЕЦБ издаде публично изявление, съгласно което описаното в него положение е нормализирано, ЕЦБ следва да направи оценка на този срив и НКО следва да прилагат заключенията от оценката на ЕЦБ и да използват правото на избор, предвидено в член 380 от Регламент (ЕС) № 575/2013. В такъв случай:

                              а)

                              от кредитните институции не следва да се изисква да прилагат капиталовите изисквания, установени в членове 378 и 379 от Регламент (ЕС) № 575/2013; и

                              б)

                              неизвършването на сетълмент по сделка от страна на контрагента не следва да се счита за неизпълнение за целите на кредитния риск.

                  3.2.

                  Ако НКО възнамерява да издаде публично изявление, в което потвърждава настъпването на пълен системен срив по смисъла на член 380 от Регламент (ЕС) № 575/2013, той следва да координира това с ЕЦБ, преди да публикува подобно изявление.

         IV.

         Институционални защитни схеми

      1.   Член 49, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: приспадане на позиции в институции, които попадат в рамките на институционални защитни схеми

                  1.1.

                  Когато са отправени искания за разрешение да не се приспадат позиции в инструменти на собствения капитал, НКО следва да използват спецификациите в раздел II, глава 4, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ, за да оценят дали са изпълнени условията, предвидени в член 49, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.

                  1.2.

                  НКО може да разреши на институционална защитна схема да подаде искане за разрешение съгласно член 49, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 от името на всички по-малко значими институции, които са членове в схемата. В този случай НКО може да издаде решение, с което предоставя разрешението в съответствие с член 49, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което се прилага спрямо всички по-малко значими институции, изброени в искането.

         V.

         Ликвидност

      1.   Член 420, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: изходящи ликвидни потоци

                  1.1.

                  В съответствие с член 11 от Регламент (ЕС) 2016/445 НКО следва да определят ставка от 5 % за изходящите ликвидни потоци за задбалансови позиции за търговско финансиране съгласно посоченото в член 429 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и в приложение I към него, която да се използва от кредитните институции при оценяването на изходящите ликвидни потоци. НКО следва да изисква от кредитните институции да му отчитат съответстващите изходящи потоци съгласно Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014 на Комисията (7).

                  1.2.

                  Чрез дерогация от параграф 1.1 НКО може да определи ставка за изходящите потоци, по-ниска от 5 %, на базата на статистически данни за по-малко значимите институции, установени в съответната държава членка.

         VI.

         Пруденциален надзор

      1.   Член 76, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС: обединяване на комитета по риска и на комитета по одитите

                  1.1.

                  По отношение на по-малко значимите институции (включително кредитните институции, които са дъщерни предприятия от групата), които не се считат за значими по смисъла на член 76, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС, НКО следва да упражняват правото на избор да позволят обединяването на комитета по риска и комитета по одитите.

                  1.2.

                  НКО следва да извършват оценката на значителността по смисъла на член 76, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС по размер, вътрешна организация и по естеството, мащаба и сложността на дейностите на кредитната институция в съответствие със спецификациите за оценка, установени в раздел II, глава 11, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ.

                  1.3.

                  Ако националното право, с което се транспонира Директива 2013/36/ЕС, вече е уредило критерии, различни от спецификациите, изложени в раздел II, глава 11, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ, НКО следва да прилагат критериите, предвидени в националното право.

            2.   Член 115, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС: двустранно споразумение относно надзора върху кредитните институции в неучастващи държави членки

                  2.1.

                  Предвид правомощието на ЕЦБ за първоначалното лицензиране на кредитните институции в рамките на ЕНМ и правомощието на НКО за пруденциалния надзор върху по-малко значимите институции, НКО следва да уведомят ЕЦБ за намерението си да делегират на компетентния орган, който е издал лиценза на предприятието майка на по-малко значимата институция и упражнява надзор върху него, правомощието си за пряк надзор върху по-малко значимите институции или да поемат правомощието за надзора върху дъщерната кредитна институция, лицензирана в друга държава членка. Като компетентен орган за лицензирането на кредитни институции ЕЦБ ще си сътрудничи, заедно със съответния НКО, при сключването на двустранно споразумение за делегирането или поемането на надзорни правомощия от името на НКО, който отговаря за текущия надзор върху предприятието майка или дъщерното предприятие в рамките на участващите държави членки.

                  2.2.

                  Параграф 2.1 се прилага в следните случаи:

                              а)

                              НКО обмисля възможността да делегира правомощието си за пряк надзор върху по-малко значима институция на НКО, който е издал лиценза на предприятието майка и упражнява надзор върху него; и

                              б)

                              НКО поиска или от него е поискано в качеството му на пряк надзорен орган на предприятието майка, което е кредитна институция, да поеме правомощието за надзора върху дъщерната кредитна институция, лицензирана в друга държава членка.

            ТРЕТА ЧАСТ

         ПРАВА НА ИЗБОР И ПРЕЦЕНКА, УПРАЖНЯВАНИ СПОРЕД ВСЕКИ ОТДЕЛЕН СЛУЧАЙ, ЗА КОИТО СЛЕДВА ДА СЕ ВЪЗПРИЕМЕ ОБЩ ПОДХОД ПО ОТНОШЕНИЕ НА ВСИЧКИ КРЕДИТНИ ИНСТИТУЦИИ

         VII.

      В приложението са посочени правата на избор и преценка, упражнявани според всеки отделен случай, за които следва да се възприеме общ подход спрямо значимите и по-малко значимите институции. НКО следва да упражняват тези права на избор и преценка по отношение на по-малко значимите институции в съответствие с референтната таблица в приложението.
      ЧЕТВЪРТА ЧАСТ

         ЗАКЛЮЧИТЕЛНА РАЗПОРЕДБА

         VIII.

         Заключителна разпоредба

      Адресати на настоящата препоръка са НКО на участващите държави членки.

         Съставено във Франкфурт на Майн на 4 април 2017 година.

               Председател на ЕЦБ

            Mario DRAGHI

         (1)  ОВ L 287, 29.10.2013 г., стр. 63.

         (2)  Регламент (ЕС) № 468/2014 на Европейската централна банка от 16 април 2014 г. за създаване на рамката за сътрудничество в единния надзорен механизъм между Европейската централна банка и националните компетентни органи и с определените на национално равнище органи (Рамков регламент за ЕНМ) (ЕЦБ/2014/17) (ОВ L 141, 14.5.2014 г., стр. 1).

         (3)  Регламент (ЕС) 2016/445 на Европейската централна банка от 14 март 2016 г. относно упражняването на правата на избор и преценка, предвидени в правото на Съюза (EЦБ/2016/4) (ОВ L 78, 24.3.2016 г., стр. 60).

         (4)  Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1).

         (5)  Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 338).

         (6)  Делегиран регламент (ЕС) 2015/61 на Комисията от 10 октомври 2014 г. за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на изискването за ликвидно покритие за кредитните институции (ОВ L 11, 17.1.2015 г., стр. 1).

         (7)  Регламент за изпълнение (ЕС) № 680/2014 на Комисията от 16 април 2014 г. за определяне, в съответствие с Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета, на техническите стандарти за изпълнение по отношение на предоставянето на информация от институциите на надзорните органи (ОВ L 191, 28.6.2014 г., стр. 1).

         ПРИЛОЖЕНИЕ

                     Правно основание на правото на избор и/или преценка

                     Препоръчителен подход: съответствие с политиката по отношение на правата на избор и преценка за значимите институции

                           Надзор на консолидирана основа и освобождавания от пруденциални изисквания

                     Член 7, параграфи 1, 2 и 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождавания от капиталови изисквания

                     Раздел II, глава 1, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 8, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождавания от ликвидни изисквания

                     Раздел II, глава 1, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 9 от Регламент (ЕС) № 575/2013: метод на самостоятелно консолидиране

                     Раздел II, глава 1, параграф 5 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 10, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождавания за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган

                     Раздел II, глава 1, параграф 6 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 24, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: оценка на активи и задбалансови позиции – използване на международните стандарти за финансова отчетност

                     Раздел II, глава 1, параграф 8 от Ръководството на ЕЦБ

                           Собствен капитал

                     Член 49, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013: приспадане на позиции в застрахователни предприятия

                     Раздел II, глава 2, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 49, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: приспадане на позиции в предприятия от финансовия сектор

                     Раздел II, глава 2, параграф 5 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 78, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013: намаляване на собствения капитал – изискване за марж от капиталов излишък

                     Раздел II, глава 2, параграф 6 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 78, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: намаляване на собствения капитал – взаимоспомагателни дружества, спестовни институции и кооперативни дружества

                     Раздел II, глава 2, параграф 7 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 83, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождаване за инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, емитирани от дружество със специална цел

                     Раздел II, глава 2, параграф 9 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 84, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013: малцинствени участия, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред

                     Раздел II, глава 2, параграф 10 от Ръководството на ЕЦБ

                           Капиталови изисквания

                     Член 113, параграф 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013: изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции – вътрешногрупови експозиции

                     Раздел II, глава 3, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 162, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013: падеж на експозициите

                     Раздел II, глава 3, параграф 5 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 225, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013: собствена оценка на корекциите за променливост

                     Раздел II, глава 3, параграф 7 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 243, параграф 2 и член 244, параграф 2, втора алинея от Регламент (ЕС) № 575/2013: прехвърляне на значителен риск

                     Раздел II, глава 3, параграф 8 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 283, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: прилагане на метода на вътрешните модели

                     Раздел II, глава 3, параграф 9 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 284, параграфи 4 и 9 от Регламент (ЕС) № 575/2013: изчисляване на стойността на експозицията за кредитен риск от контрагента

                     Раздел II, глава 3, параграф 10 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 311, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013: пазарен риск (експозиции към централни контрагенти)

                     Раздел II, глава 3, параграф 11 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 366, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013: изчисляване на стойността под риск

                     Раздел II, глава 3, параграф 12 от Ръководството на ЕЦБ

                           Институционални защитни схеми

                     Член 8, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013: освобождаване от ликвидни изисквания за членовете на институционални защитни схеми

                     Раздел II, глава 4, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ

                           Големи експозиции

                     Член 396, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013: спазване на изискванията във връзка с големите експозиции

                     Раздел II, глава 5, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ

                           Ликвидност

                     Член 422, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и член 29 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: вътрешногрупови изходящи ликвидни потоци

                     Раздел II, глава 6, параграф 11 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 425, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и член 34 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: вътрешногрупови входящи ликвидни потоци

                     Раздел II, глава 6, параграф 15 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 8, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: диверсификация на притежаваните ликвидни активи

                     Раздел II, глава 6, параграф 5 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 8, параграф 3, буква в) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: управление на ликвидни активи

                     Раздел II, глава 6, параграф 6 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 8, параграф 6 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: несъответствия между валутите

                     Раздел II, глава 6, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 10, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: дисконтирания на изключително висококачествени обезпечени облигации

                     Раздел II, глава 6, параграф 7 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 24, параграф 6 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: множител за влоговете на дребно, обхванати от схема за гарантиране на депозитите

                     Раздел II, глава 6, параграф 8 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 25, параграф 3 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: по-високи ставки за изходящите потоци

                     Раздел II, глава 6, параграф 9 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 26 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: изходящи потоци с взаимозависими входящи потоци

                     Раздел II, глава 6, параграф 10 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 30, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: допълнителни изходящи потоци от обезпечения в резултат от понижаване на кредитната оценка

                     Раздел II, глава 6, параграф 12 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 33, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: таван на входящите потоци

                     Раздел II, глава 6, параграф 13 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 33, параграфи 3, 4 и 5 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/61: специализирани кредитни институции

                     Раздел II, глава 6, параграф 14 от Ръководството на ЕЦБ

                           Ливъридж

                     Член 429, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013: изключване на вътрешногрупови експозиции от изчисляването на отношението на ливъридж

                     Раздел II, глава 7, параграф 3 от Ръководството на ЕЦБ

                           Общи изисквания за достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции

                     Член 21, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС: освобождаване за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган

                     Раздел II, глава 9, параграф 1 от Ръководството на ЕЦБ

                           Правила за управление и пруденциален надзор

                     Член 88, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС: обединяване на функциите на председател и главен изпълнителен директор

                     Раздел II, глава 11, параграф 4 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 91, параграф 6 от Директива 2013/36/ЕС: допълнителна директорска длъжност с неизпълнителни функции

                     Раздел II, глава 11, параграф 5 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 108, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС: процес за вътрешна оценка на капиталовата адекватност за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган

                     Раздел II, глава 11, параграф 7 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 111, параграф 5 от Директива 2013/36/ЕС: надзор върху финансови холдинги или финансови холдинги със смесена дейност с част от групата в неучастващи държави членки

                     Раздел II, глава 11, параграф 8 от Ръководството на ЕЦБ

                     Членове 117 и 118 от Директива 2013/36/ЕС: задължения за сътрудничество

                     Раздел II, глава 11, параграф 10 от Ръководството на ЕЦБ

                     Член 142 от Директива 2013/36/ЕС: планове за запазване на капитала

                     Раздел II, глава 11, параграф 13 от Ръководството на ЕЦБ


title: Препоръка на Съвета от 20 декември 2012 година относно валидирането на неформалното и самостоятелното учене

text:
               22.12.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 398/1

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 20 декември 2012 година
   относно валидирането на неформалното и самостоятелното учене
   2012/C 398/01
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално членове 165 и 166 от него,
   като взе предвид предложението на Европейската комисия,
   като има предвид, че:

               (1)

               Валидирането на учебни резултати, а именно знания, умения и компетентности, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене, могат да играят важна роля за повишаване на пригодността за заетост и на мобилността, както и за увеличаване на мотивацията за учене през целия живот, особено при хората в социално и икономически неравностойно положение или при нискоквалифицираните.

               (2)

               В момент, когато Европейският съюз преживява тежка икономическа криза, довела до рязко нарастване на безработицата, особено сред младите хора, и в контекста на застаряването на населението, валидирането на адекватни знания, умения и компетентности дава още по-ценен принос за подобряване на функционирането на пазара на труда, като стимулира мобилността и повишава конкурентоспособността и икономическия растеж.

               (3)

               Организациите на работодателите, отделните работодатели, синдикатите, промишлените, търговските и занаятчийските камари, националните органи, участващи в процеса на признаване на професионалните квалификации и оценяването и удостоверяването на учебните резултати, службите по заетостта, младежките организации, лицата, работещи с младежи, организациите, предоставящи образование и обучение, както и организациите на гражданското общество — всички те са основни заинтересовани страни и играят важна роля за улесняване на възможностите за неформално и самостоятелно учене и последващите ги процеси на валидиране.

               (4)

               В приетата през 2010 г. стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж „Европа 2020“ се призовава за развитието на знания, умения и компетентности за постигане на икономически растеж и заетост. В придружаващите водещи инициативи „Младежта в движение“ и „Програма за нови умения и работни места“ се подчертава необходимостта от по-гъвкави модели на обучение, които могат да подобрят навлизането и напредването на пазара на труда, да улеснят прехода между етапите на работа и учене и да стимулират валидирането на неформалното и самостоятелното учене.

               (5)

               В заключенията на Съвета от 12 май 2009 г. относно стратегическа рамка за европейско сътрудничество в областта на образованието и обучението („ЕСЕТ 2020 г.“) (1) се отбелязва, че ученето през целия живот следва да се разглежда като фундаментален принцип, обуславящ цялостната рамка, предназначена да обхване ученето във всичките му аспекти — формално, неформално и самостоятелно.

               (6)

               В Стратегията на ЕС за инвестиране в младежта и за мобилизиране на нейния потенциал — обновен отворен метод на координация за справяне с предизвикателствата и възползване от възможностите, стоящи пред младежта от 2009 г., се призовава за по-добро признаване на уменията, придобити от младите хора чрез неформално учене и се изтъква необходимостта за признаване на квалификациите да се използват пълноценно разнообразните средства, установени на равнище ЕС, за валидиране на знания, умения и компетентности. Стратегията беше одобрена с Резолюция на Съвета от 27 ноември 2009 г. относно обновена рамка за европейско сътрудничество по въпросите на младежта (2010—2018 г.) (2).

               (7)

               В Комюникето от Брюж от декември 2010 г. министрите от ЕС, отговарящи за професионалното образование и обучение, европейските социални партньори и Европейската комисия заявяват, че участващите държави следва не по-късно от 2015 г. да започнат да разработват национални процедури за признаване и валидиране на неформалното и самостоятелното учене, подкрепени съответно от национални квалификационни рамки.

               (8)

               В Комюникето от конференцията на европейските министри, отговарящи за висшето образование (Льовен и Лувен-ла-Ньов, Белгия, 28—29 април 2009 г.) се подчертава, че успешните политики за учене през целия живот следва да включват основни принципи и процедури за признаване на предходно учене въз основа на учебните резултати, а в заключенията на Съвета от 28 ноември 2011 г. относно модернизацията на висшето образование (3) държавите-членки се призовават да разработят ясни пътища за преминаване от професионално и друг вид образование към висше образование, както и механизми за признаване на предишно обучение и опит, придобити извън рамките на формалното образование и обучение.

               (9)

               В Резолюцията на Съвета от 28 ноември 2011 г. относно обновената европейска програма за учене за възрастни (4) като една от приоритетните области за периода 2012—2014 г. се посочва изграждането на напълно функциониращи системи за валидиране на неформалното и самостоятелното учене и насърчаване на използването им от възрастни от всички възрастови групи и с всякакви квалификационни нива, както и от предприятия и други организации.

               (10)

               В Резолюция на Съвета от 19 декември 2002 г. за насърчаване на засиленото европейско сътрудничество в областта на професионалното образование и обучение (5) и в Декларацията от Копенхаген от 30 ноември 2002 г. се призовава за изготвяне на набор от общи принципи за валидиране на неформалното и самостоятелното учене.

               (11)

               В заключенията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета, от 18 май 2004 г. бяха насърчени общите европейски принципи за идентифициране и валидиране на неформалното и самостоятелното учене.

               (12)

               От 2004 г. насам редовно се публикува Европейски справочник относно валидирането на неформалното и самостоятелното учене, който съдържа актуализирана информация за текущите практики във връзка с валидирането в държавите от ЕС, а през 2009 г. бяха публикувани Европейски насоки за валидиране на неформалното и самостоятелното учене.

               (13)

               С Решение № 2241/2004/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 2004 г. относно единна рамка на Общността за прозрачност на професионалните квалификации и умения (Европас) (6) беше създаден комплектът документи „Европас“, който гражданите могат да използват, за да опишат и представят по-добре своите професионални квалификации и умения в Европа.

               (14)

               В Резолюцията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета от 18 май 2006 г. относно признаването на значението на неформалното и самостоятелното учене в областта на европейската политика за младежта (7) държавите-членки се приканват да осигурят възможност за установяване на компетентностите, придобити чрез неформално и самостоятелно учене с оглед на признаването им на пазара на труда.

               (15)

                  Youthpass беше създаден като средство за осигуряване на прозрачност за участниците в проекти, финансирани от програмата „Младежта в действие“, създадена от Европейския парламент и Съвета с Решение № 1719/2006/ЕО (8).

               (16)

               В Препоръката на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 г. за създаване на Европейска квалификационна рамка за обучение през целия живот (9) държавите-членки се приканват да съотнесат своите национални квалификационни системи към Европейската квалификационна рамка и да насърчават валидирането на неформалното и самостоятелното учене съгласно общите европейски принципи, установени през май 2004 г.

               (17)

               Посредством Европейската система за трансфер и натрупване на кредити (ECTS), създадена през 1989 г. в рамките на програмата „Еразъм“, се предоставят кредити за формално учене въз основа на резултатите от ученето и учебното натоварване и се улеснява и предоставянето на кредити от институции за висше образование въз основа на резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене.

               (18)

               В препоръката на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. за създаване на Европейска референтна рамка за осигуряване на качество в професионалното образование и обучение (10) се заявява, че тази рамка следва да подкрепя прилагането на общите европейски принципи за определяне и оценка на неформално и самостоятелно учене, да подобрява взаимната обвързаност между образование, професионално обучение и трудова заетост и да изгражда мостове между формалното, неформалното и самостоятелното учене.

               (19)

               С Препоръка на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 г. (11) беше създадена Европейска система за кредити в професионалното образование и обучение (ECVET), която да се използва за пренос и натрупване на индивидуални учебни резултати, постигнати във формален, а когато е подходящо — и в неформален и самостоятелен контекст на обучение.

               (20)

               Консултациите, проведени чрез онлайн проучване, обсъжданията в съответните политически органи, както и редицата дейности за партньорско обучение с участието на социалните партньори показват наличие на значително единство на мненията за това колко е важно да се даде видимост на знанията, уменията и компетентностите, натрупани чрез житейския и професионален опит, и свидетелстват за широка подкрепа за инициативата на Съюза за укрепване на политиката и практиката на валидиране в държавите-членки,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               С ЦЕЛ НА ВСЯКО ЛИЦЕ ДА БЪДЕ ДАДЕНА ВЪЗМОЖНОСТТА ДА УДОСТОВЕРИ НАУЧЕНОТО ИЗВЪН ФОРМАЛНОТО ОБРАЗОВАНИЕ И ОБУЧЕНИЕ — ВКЛЮЧИТЕЛНО ПРИДОБИТИЯ БЛАГОДАРЕНИЕ НА МОБИЛНОСТТА ОПИТ — И ДА СЕ ПОЛЗВА ОТ НЕГО В ПРОФЕСИОНАЛНОТО СИ РАЗВИТИЕ И ПО-НАТАТЪШНО УЧЕНЕ, И КАТО СЕ СПАЗВА НАДЛЕЖНО ПРИНЦИПЪТ НА СУБСИДИАРНОСТ, ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ СЛЕДВА:

                           1.

                           Да въведат не по-късно от 2018 г. — в съответствие с националните условия и особености и по подходящ според тях начин — разпоредби за валидирането на неформалното и самостоятелното учене, които да дават на всяко лице възможността да:

                                       а)

                                       валидира знанията, уменията и компетентностите, които е придобило чрез неформално и самостоятелно учене, включително, когато е приложимо, чрез образователни ресурси със свободен достъп;

                                       б)

                                       да получи пълна или, където е приложимо, частична квалификация въз основа на валидиран опит, придобит чрез неформално и самостоятелно учене, без да се засягат разпоредбите на друго приложимо законодателство на Съюза, по-специално Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации (12);

                                 В зависимост от нуждите си държавите-членки могат да определят дадени области и/или сектори като приоритетни в рамките на своите системи за валидиране.

                           2.

                           Да включат съответно следните елементи в системите си за валидиране на неформалното и самостоятелното учене, като създават условия всяко лице да се ползва от тези видове учене, поотделно или в съчетание, в зависимост от индивидуалните си потребности:

                                       а)

                                       ОПРЕДЕЛЯНЕ на личните резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене;

                                       б)

                                       ДОКУМЕНТИРАНЕ на личните резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене;

                                       в)

                                       ОЦЕНКА на личните резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене;

                                       г)

                                       УДОСТОВЕРЯВАНЕ на констатациите от оценката на личните резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене, под формата на квалификация или кредити за придобиване на квалификация, или по друг подходящ начин.

                           3.

                           В системите си за валидиране на неформалното и самостоятелното учене, като се отчитат потребностите и особеностите на национално, регионално и/или местно, както и на отраслово равнище, да прилагат съответно следните принципи:

                                       а)

                                       системите за валидиране са свързани с националните квалификационни рамки и са в съответствие с Европейската квалификационна рамка;

                                       б)

                                       на разположение на лицата и организациите се предоставят информация и насоки относно ползите от валидирането и възможностите за валидиране, както и относно съответните процедури;

                                       в)

                                       има вероятност системата за валидиране да е от особена полза за групите в неравностойно положение, включително за безработните и изложените на най-голям риск от безработица, тъй като валидирането може да повиши участието им в процеса на учене през целия живот и да подобри достъпа им до пазара на труда;

                                       г)

                                       безработните и застрашените от безработица имат възможността, в съответствие с националните правни норми и особености, да преминат през „проверка на уменията“ с цел да се установят знанията, уменията и компетентностите им в разумни срокове, най-добре в рамките на шест месеца от установяване на потребността;

                                       д)

                                       валидирането на неформалното и самостоятелното учене се подпомага чрез подходящи консултации и насоки и е лесно достъпно;

                                       е)

                                       въведени са прозрачни механизми за осигуряване на качество, съответстващи на съществуващите рамки за осигуряване на качество, които подпомагат прилагането на надеждни, утвърдени и доказани методики и инструменти за оценка;

                                       ж)

                                       предвидени са разпоредби за усъвършенстване на професионалната компетентност на персонала, участващ в процеса на валидиране, във всички необходими за целта сектори;

                                       з)

                                       квалификацията или където е приложимо — частичната квалификация, придобита чрез валидиране на неформалното и самостоятелното учене, отговаря на установените стандарти, които са еднакви със или равностойни на стандартите за квалификациите, придобити чрез програмите за формално образование;

                                       и)

                                       насърчава се използването на инструменти за осигуряване на прозрачност в рамките на ЕС, например рамката Европас и Youthpass, с цел да се улесни документирането на резултатите от ученето;

                                       й)

                                       налице са полезни взаимодействия между системите за валидиране и системите за образователни кредити, приложими в системата на формалното образование и обучение, например ECTS и ECVET;

                           4.

                           Насърчават участието на всички заинтересовани страни (например работодатели, синдикати, търговски, промишлени и занаятчийски камари, национални органи, участващи в процеса на признаване на професионалната квалификация, служби по заетостта, младежки организации, лица, работещи с младежи, организации, предоставящи образование и обучение и организации на гражданското общество) в разработването и прилагането на елементите и принципите, посочени в точки 1—4;
                           За да се поощри участието в този процес:

                                       а)

                                       работодателите, младежките организации и организациите на гражданското общество следва да насърчават и улесняват установяването и документирането на резултатите от ученето, постигнати на работното място или при доброволчески дейности, като използват съответните инструменти за прозрачност на Съюза, например разработените по рамката на Европас и по Youthpass;

                                       б)

                                       организациите, предоставящи образование и обучение, следва да улесняват достъпа до формално образование и обучение въз основа на резултатите от неформално или самостоятелно учене, и ако е уместно и възможно — да освобождават лицата от определени изисквания и/или да им предоставят кредити за съответните резултати, постигнати в такъв контекст;

                           5.

                           Насърчават координацията по отношение на системата за валидиране между заинтересованите страни в секторите на образованието, обучението, заетостта и младежта, както и между тези страни в други релевантни области на политиките.

               2.

               ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ И КОМИСИЯТА СЛЕДВА ДА ПРЕДПРИЕМАТ СЛЕДНИТЕ МЕРКИ:

                           а)

                           да следват настоящата препоръка чрез консултативната група по Европейската квалификационна рамка, създадена с Препоръка на Европейския парламент и Съвета от 23 април 2008 г. за създаване на Европейска квалификационна рамка за обучение през целия живот (13) („ЕКР“), както и да ангажират, когато е уместно, съответните младежки организации и представители на доброволческия сектор в последващите дейности на консултативната група по ЕКР;

                           б)

                           да докладват за напредъка, постигнат след приемането на настоящата препоръка, в бъдещи съвместни доклади на Съвета и Комисията по линия на стратегическата рамка за европейско сътрудничество в областта на образованието и обучението до 2020 г. („ЕТ 2020“), както и в бъдещи съвместни доклади за младежта в Европейския съюз по линия на европейско сътрудничество по въпросите на младежта;

                           в)

                           да подкрепят прилагането на настоящата препоръка, като използват експертния опит на агенциите на Съюза, по-специално на Европейския център за развитие на професионалното обучение (Cedefop), и като докладват за положението по отношение на валидирането на неформалното и самостоятелното учене в годишния доклад относно разработването на национални квалификационни рамки.

               3.

               КОМИСИЯТА СЛЕДВА ДА ПРЕДПРИЕМЕ СЛЕДНИТЕ МЕРКИ:

                           а)

                           да подкрепя държавите-членки и заинтересованите страни, като:

                                       —

                                       улеснява ефективното партньорско обучение и обмена на опит и добри практики,

                                       —

                                       прави редовен преглед на Европейските насоки за валидиране на неформалното и самостоятелното учене, при задълбочени консултации с държавите-членки,

                                       —

                                       прави редовен преглед на Европейския справочник относно валидирането на неформалното и самостоятелното учене, в сътрудничество с държавите-членки.

                           б)

                           до 2018 г. да обсъди по-нататъшното разработване, при консултации с държавите-членки в съответствие с Решение № 2241/2004/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, инструменти по рамката Европас, които подобряват прозрачността в целия Съюз на валидирани учебни резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене;

                           в)

                           да направи необходимото, в сътрудничество с държавите-членки, Програмата за обучение през целия живот и програмата „Младежта в действие“, както и — без да се засягат преговорите по следващата многогодишна финансова рамка — бъдещата европейска програма по въпросите на образованието, обучението, младежта и спорта и европейските структурни фондове да се използват в подкрепа на изпълнението на настоящата препоръка;

                           г)

                           да анализира и оцени в сътрудничество с държавите-членки и след консултации със съответните заинтересовани страни действията, предприети в отговор на настоящата препоръка, и да докладва на Съвета до 31 декември 2019 г. за натрупания опит и значението им за бъдещето, като включи при необходимост евентуален преглед и преработка на настоящата препоръка.

      Съставено в Брюксел на 20 декември 2012 година.

            За Съвета

            Председател

         E. FLOURENTZOU

      (1)  ОВ C 119, 28.5.2009 г., стр. 2.

      (2)  ОВ C 311, 19.12.2009 г., стр. 1.

      (3)  ОВ C 372, 20.12.2011 г., стр. 36.

      (4)  ОВ C 372, 20.12.2011 г., стр. 1.

      (5)  ОВ C 13, 18.1.2003 г., стр. 2.

      (6)  ОВ L 390, 31.12.2004 г., стр. 6.

      (7)  ОВ C 168, 20.7.2006 г., стр. 1.

      (8)  ОВ L 327, 24.11.2006 г., стр. 30.

      (9)  ОВ C 111, 6.5.2008 г., стр. 1.

      (10)  ОВ C 155, 8.7.2009 г., стр. 1.

      (11)  ОВ С 155, 8.7.2009 г., стр. 11.

      (12)  ОВ L 255, 30.9.2005 г., стр. 22.

      (13)  ОВ C 111, 6.5.2008 г., стр. 1.

      ПРИЛОЖЕНИЕ

         ОПРЕДЕЛЕНИЯ

      За целите на настоящата препоръка се прилагат следните определения:

                  а)

                     Формалното учене означава учене, което се извършва в организирана и структурирана среда, която е специално предназначена за учене, и обикновено води до присъждането на квалификация, в повечето случаи под формата на свидетелство или диплома; то включва системи за общо образование, начално професионално обучение и висше образование;

                  б)

                     Неформалното учене означава учене, което се осъществява чрез планирани дейности (по отношение на учебните цели и учебното време) и при наличие на някаква форма на подпомагане на учебния процес (напр. връзка между учещ и преподавател); то може да обхваща програми за придобиване на професионални умения, ограмотяване на възрастни и основно образование за преждевременно напусналите училище; неформалното учене често е под формата на вътрешнофирмени обучения за актуализиране и усъвършенстване на уменията на работниците (напр. уменията по ИКТ), структурирани онлайн обучения (напр. чрез използване на образователни ресурси със свободен достъп), както и курсове, организирани от организации на гражданското общество за техни членове, тяхна целева група или за широката общественост;

                  в)

                     Самостоятелното учене означава учене, което е в резултат на ежедневни дейности, свързани с работата, семейството или свободното време. То не е организирано или структурирано по отношение на целите, учебното време или подпомагането на учебния процес; самостоятелното учене може да е непреднамерено от гледна точка на учещия; пример за резултати от самостоятелно учене са уменията, придобити от житейския и професионалния опит, уменията за управление на проекти или умения в областта на ИКТ, придобити на работното място, овладените езици и междукултурните умения, придобити по време на престой в друга държава, уменията в областта на ИКТ, придобити извън работното място, уменията, придобити от доброволческа дейност, от културни и спортни дейности, при работата с млади хора и дейностите у дома (напр. грижи за дете);

                  г)

                     Образователни ресурси със свободен достъп (ОРСД) означава цифровизирани материали, които се предлагат безплатно и при свободен достъп на специалисти в образованието, ученици, студенти и самостоятелно учещи, за ползване и повторно ползване с цел преподаване или учене или с научноизследователска цел; това включва материали с учебно съдържание и софтуерни средства за разработване, използване и разпространение на съдържание, както и ресурси за практическото им приложение, например отворени лицензи; ОРСД включват и натрупаните цифрови активи, които могат да бъдат приспособени и които предоставят ползи, без да се ограничават възможностите на други да ги ползват;

                  д)

                     Проверка на уменията е процес, който има за цел да установи и анализира знанията, уменията и компетентностите на дадено лице, в т.ч. наклонностите и мотивацията му, за да се набележат перспективи за професионално развитие и/или да се планира професионално пренасочване или процес на обучение; целта на проверката на уменията е да се помогне на лицето да анализира професионалната си подготовка, да направи самооценка на положението си по отношение на трудовата среда и да планира професионалния си път, а в някои случаи — да се подготви за валидиране на резултати, постигнати чрез неформално и самостоятелно учене;

                  е)

                     Квалификация означава официален резултат от процеса на оценяване и валидиране, получен, когато компетентен орган реши, че лицето е постигнало учебни резултати, съответстващи на определени стандарти;

                  ж)

                     Учебни резултати са констатациите относно това, което учещият знае, разбира и може да прави след завършване на даден учебен процес, които се правят въз основа на усвоените знания, умения и компетентности;

                  з)

                     Национална квалификационна рамка означава инструмент за класифициране на квалификациите въз основа на набор от критерии за достигнати конкретни нива в процеса на обучение, чиято цел е да обедини и съгласува националните квалификационни подсистеми и да подобри достъпа до квалификации и тяхната прозрачност, надграждане и качество по отношение на пазара на труда и гражданското общество;

                  и)

                     Валидиране означава процес на потвърждаване от упълномощен орган, че дадено лице е постигнало учебни резултати, измерени спрямо съответен стандарт и се състои се от следните четири отделни етапа:

                              1.

                              УСТАНОВЯВАНЕ на наличието на конкретен опит у дадено лице чрез провеждане на събеседване;

                              2.

                              ДОКУМЕНТИРАНЕ — онагледяване на опита на лицето;

                              3.

                              официално ОЦЕНЯВАНЕ на установения опит, и

                              4.

                              УДОСТОВЕРЯВАНЕ на резултатите от оценяването, които могат да доведат до частична или пълна квалификация;

                  й)

                     Признаване на предходно учене означава валидиране на учебни резултати — независимо дали са придобити в рамките на формалното, неформалното или самостоятелното учене — придобити преди да бъде поискано такова валидиране.