title: Препоръка на Съвета — от 11 юли 2017 година — относно националната програма за реформи на Франция за 2017 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за стабилност на Франция за 2017 г.

text:
               9.8.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               C 261/36

         ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА
   от 11 юли 2017 година
   относно националната програма за реформи на Франция за 2017 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за стабилност на Франция за 2017 г.
   (2017/C 261/09)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 121, параграф 2 и член 148, параграф 4 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 1466/97 на Съвета от 7 юли 1997 г. за засилване на надзора върху състоянието на бюджета и на надзора и координацията на икономическите политики (1), и по-специално член 5, параграф 2 от него,
   като взе предвид Регламент (ЕС) № 1176/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 ноември 2011 г. относно предотвратяването и коригирането на макроикономическите дисбаланси (2), и по-специално член 6, параграф 1 от него,
   като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
   като взе предвид резолюциите на Европейския парламент,
   като взе предвид заключенията на Европейския съвет,
   като взе предвид становището на Комитета по заетостта,
   като взе предвид становището на Икономическия и финансов комитет,
   като взе предвид становището на Комитета за социална закрила,
   като взе предвид становището на Комитета за икономическа политика,
   като има предвид, че:

               (1)

               На 16 ноември 2016 г. Комисията прие годишния обзор на растежа, с което постави началото на европейския семестър за 2017 г. за координация на икономическите политики. Приоритетите на годишния обзор на растежа бяха одобрени от Европейския съвет на 9—10 март 2017 г. Въз основа на Регламент (ЕС) № 1176/2011, на 16 ноември 2016 г. Комисията прие Доклада за механизма за предупреждение, в който беше посочено, че Франция ще бъде една от държавите членки, за които ще бъде извършен задълбочен преглед. На същата дата Комисията прие и препоръка за препоръка на Съвета относно икономическата политика на еврозоната, която беше одобрена от Европейския съвет на 9—10 март 2017 г. На 21 март 2017 г. Съветът прие препоръката относно икономическата политика на еврозоната (наричана оттук нататък „препоръка за еврозоната“) (3).

               (2)

               Като държава членка, чиято парична единица е еврото, и с оглед на тясната взаимообвързаност между икономиките в икономическия и паричен съюз, Франция следва да гарантира пълното и навременно изпълнение на препоръката за еврозоната, както е посочено в препоръки 1—4 по-долу.

               (3)

               Докладът за Франция за 2017 г. беше публикуван на 22 февруари 2017 г. В него бе оценен напредъкът на Франция в изпълнението на специфичните за страната препоръки, приети от Съвета на 12 юли 2016 г., последващите действия във връзка със специфичните за страната препоръки, отправени към Франция през предходните години, както и напредъкът на страната по националните ѝ цели по стратегията „Европа 2020“. Докладът включва също така задълбочен преглед по член 5 от Регламент (ЕС) № 1176/2011, резултатите от който бяха публикувани също на 22 февруари 2017 г. Анализът на Комисията ѝ дава основание да заключи, че във Франция са налице прекомерни макроикономически дисбаланси. В частност, Франция се характеризира с ниска конкурентоспособност и голям и увеличаващ се държавен дълг в контекста на нисък ръст на производителността. Особено съществена е необходимостта от действия за намаляване на риска от неблагоприятни последици за френската икономика и — предвид нейния мащаб и трансгранично значение — от отрицателен ефект върху икономическия и паричен съюз.

               (4)

               На 28 април 2017 г. Франция представи своята национална програма за реформи за 2017 г. и своята програма за стабилност за 2017 г. Двете програми бяха оценени едновременно, за да бъдат отчетени взаимовръзките между тях.

               (5)

               Съответните специфични за всяка държава препоръки бяха взети предвид при програмирането на европейските структурни и инвестиционни фондове (ЕСИ фондове) за периода 2014—2020 г. Както е предвидено в член 23 от Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета (4), когато това е необходимо за подпомагане на изпълнението на съответните препоръки на Съвета, Комисията може да поиска от дадена държава членка да преразгледа своето споразумение за партньорство и съответните програми и да предложи промени в тях. Комисията предостави допълнителни подробности за начина, по който ще използва тази разпоредба, в насоките относно прилагането на мерките, обвързващи ефективността на европейските структурни и инвестиционни фондове с доброто икономическо управление.

               (6)

               Спрямо Франция понастоящем се прилагат корективните мерки на Пакта за стабилност и растеж. В своята програма за стабилност за 2017 г. правителството планира да коригира прекомерния дефицит до 2017 г. в съответствие с препоръката на Съвета от 10 март 2015 г. съгласно процедурата при прекомерен дефицит, с номинален дефицит от 2,8 % от БВП. Номиналният дефицит се очаква да продължи да намалява до 1,3 % от БВП през 2020 г. Средносрочната бюджетна цел — структурен дефицит от 0,4 % от БВП — се очаква да бъде постигната до 2019 г. Преизчисленото (5) структурно салдо обаче се очаква да достигне -1,2 % от БВП през 2020 г. и следователно средносрочната цел няма да бъде постигната в рамките на програмния период. Според програмата за стабилност за 2017 г. съотношението на консолидирания държавен дълг към БВП се очаква да спадне до 95,9 % от БВП през 2018 г. и до 93,1 % през 2020 г. Макроикономическият сценарий в основата на тези бюджетни прогнози е реалистичен. В същото време необходимите мерки в помощ на планираните цели за дефицита от 2018 г. нататък все още не са достатъчно конкретни.

               (7)

               На 10 март 2015 г. Съветът препоръча на Франция да сложи край на прекомерния дефицит до 2017 г. и да постигне дефицит на консолидирания държавен бюджет в размер на 2,8 % от БВП, което съответства на подобрение на структурното салдо с 0,9 % от БВП през 2017 г. Въз основа на прогнозата на Комисията от пролетта на 2017 г. се очаква номиналният дефицит да достигне 3,0 % от БВП през 2017 г. в съответствие със заложената в Договора референтна стойност, но над целта, препоръчана от Съвета. За 2018 г., при непроменена политика, се очаква номиналният дефицит да достигне 3,2 % от БВП, което е над заложената в Договора референтна стойност и сигнализира за рискове за трайното коригиране на прекомерния дефицит. Освен това препоръчаната фискална корекция не се очаква да бъде реализирана през периода, обхванат от процедурата при прекомерен дефицит, тъй като прилаганата от Франция стратегия за консолидиране разчита основно на подобряване на цикличните условия и поддържане на среда с ниски лихвени проценти, които са извън контрола на органите.

               (8)

               За 2018 г., ако в крайна сметка бъде постигната навременна и трайна корекция, за Франция ще се прилага превантивната част на Пакта за стабилност и растеж и преходното правило за дълга. С оглед на фискалното положение на Франция и по-конкретно нейното равнище на дълга, се очаква страната да се приспособи по-пълно към средносрочната си бюджетна цел за структурен дефицит от 0,4 % от БВП. Според общоприетата корекционна матрица съгласно Пакта за стабилност и растеж тази корекция означава изискване за номинален темп на растеж на нетните първични държавни разходи (6), който не превишава 1,2 % през 2018 г. Това съответства на годишна структурна корекция от 0,6 % от БВП. Ако политиката не бъде променена, съществува риск от значително отклонение от това изискване през 2018 г. Също така съществува риск Франция да не се съобрази с преходното правило за дълга през 2018 г., тъй като се предвижда структурното салдо да се влоши с 0,5 % от БВП, за разлика от минималната линейна структурна корекция от 0,4 % от БВП. Като цяло Съветът е на мнение, че Франция трябва да има готовност да предприеме допълнителни мерки, за да гарантира спазването на препоръката през 2017 г., и че от 2018 г. ще са необходими допълнителни мерки, за да се съобрази с разпоредбите на Пакта за стабилност и растеж. Все пак, както е предвидено в Регламент (ЕО) № 1466/97, в оценката на бюджетните планове и резултатите следва да бъде взет под внимание бюджетният баланс на държавата членка в контекста на условията на икономическия цикъл. Както се припомня в съобщението на Комисията относно европейския семестър за 2017 г., придружаващо тези специфични за всяка държава препоръки, в оценката на проекта за бюджетен план за 2018 г. и последващата оценка на бюджетните резултати за 2018 г. ще трябва надлежно да бъде взета предвид целта за постигане на фискална позиция, която да допринася за засилване на текущото възстановяване и да осигурява устойчивост на публичните финанси на Франция. В този контекст Съветът отбелязва, че Комисията възнамерява да извърши цялостна оценка в съответствие с Регламент (ЕО) № 1466/97, по-специално в условията на икономическия цикъл във Франция.

               (9)

               Съотношението между публичните разходи и БВП във Франция е едно от най-високите в Съюза. Съотношението на разходите се очаква да достигне 56,2 % от БВП през 2017 г., което е с 9,7 процентни пункта повече отколкото в Съюза. Франция е следвала стратегия за консолидация, основана на разходите, като е разчитала главно на намаляването на лихвените проценти и съкращаването на публичните инвестиции. Въпреки това малко вероятно е ниските лихвени проценти да се запазят в средносрочен план, а намаляването на продуктивните публични инвестиции би могло да навреди на бъдещия икономически потенциал. За разлика от това, при прегледите на разходите са идентифицирани редица възможности за подобряване на ефективността, които изобщо не са били използвани. При прегледите на разходите е установена само малка част (по-малко от 2 %) от общата сума на планираните икономии на разходи в размер на 50 милиарда евро за периода 2015—2017 г. Независимо от това, само част от тях са довели до предприемане на действителни мерки в бюджета за 2016 г., а мерките в Закона за бюджета за 2017 г. се основават на икономиите, вече установени в рамките на прегледа на разходите от 2015 г. Икономиите, произтичащи от прегледите на разходите, биха могли да нараснат значително чрез разширяване на областите на разходи, обхванати от прегледа, както и чрез прилагане на многогодишна стратегия, чрез която всички установени икономии да се превърнат в конкретни бюджетни мерки.

               (10)

               Високите социалноосигурителни вноски в съчетание с високото равнище на данъците върху дружествата могат да обезкуражат частните инвестиции и да възпрепятстват растежа на дружествата и новите назначения. Продължи изпълнението на мерки на политиката за намаляване на разходите за труд със стартирането през април 2016 г. на втората фаза на намаленията на социалноосигурителните вноски за сметка на работодателите, планирани в рамките на Пакта за отговорност и солидарност. Освен това през 2017 г. правителството увеличи данъчния кредит за конкурентоспособност и заетост (CICE) от 6 % на 7 %. Тези мерки за намаляване на данъчната тежест върху труда подобриха конкурентоспособността на Франция от 2013 г. насам, но натрупаните загуби от минали години все още не са възстановени. През 2015 г. при средната работна заплата Франция е била с най-високи социално-осигурителни вноски на работодателите в Съюза като дял от общите разходи за труд, заплащани от работодателя, въпреки че има тенденция към намаляване. Неотдавнашните оценки на тези мерки подчертаха тяхното положително въздействие върху заетостта и маржовете на печалба на дружествата, но има необходимост от по-задълбочени анализи, за да се оцени напълно тяхното въздействие върху заплатите, инвестициите, заетостта и печалбите на дружествата. Неотдавнашните оценки показват също, че консолидирането на схемите за намаляване на разходите за труд и трансформирането им в постоянни намаления на социалноосигурителните вноски биха оптимизирали въздействието им върху заетостта и инвестициите.

               (11)

               Към 1 юли 2016 г. действителната средна ставка на корпоративния данък е 38,4 %, което е най-високата ставка в Съюза, като другите данъци върху производството също са особено високи. Франция обаче е приела мерки за намаляване на законоустановената ставка на корпоративния подоходен данък на 28 % през 2020 г. В същото време данъчната тежест върху потреблението продължава да е по-лека отколкото в други държави членки. През 2014 г. Франция заема 27-мо място в Съюза по данъчни приходи от потребление като процент от общото данъчно облагане. Системата на ДДС се характеризира със средно ниво на стандартната ставка и ниски намалени данъчни ставки, които се прилагат към широка основа. Сложността на данъчната система може да се окаже пречка пред добре функциониращата стопанска среда. Във Франция данъчната тежест е висока и се съчетава с редица данъчни облекчения, намалени данъчни ставки и множество данъчни схеми, които водят до увеличаване на разходите за привеждане в съответствие и до несигурност, особено за предприятията. Общите данъчни разходи са значителни във Франция — над 3 % от БВП. Административните разходи за събиране на данъците от данъчните органи също са високи, като превишават средното за Съюза равнище.

               (12)

               През 2016 г. безработицата намаля до 10,1 %. Безработицата е по-висока сред младите хора, лицата с ниска квалификация и тези, които не са родени в Съюза. Текущите реформи в управлението са от основно значение за съобразяване на възможностите за обучение с перспективите за заетост и икономическите нужди. Успоредно с това търсещите работа, по-слабо квалифицираните работници и служителите в МСП са изправени пред трайни затруднения при достъпа до обучения. Гарантирането на тяхното участие и адекватността на предоставяните обучения може да изискват засилване на съществуващите мерки и преразпределяне на ресурсите. Младите хора и сред тях тези с най-ниска квалификация все още срещат трудности при навлизането на пазара на труда. В този контекст мерките, предприети в подкрепа на стажовете, доведоха до положителни резултати до момента. Но предоставяното първоначално професионално образование и обучение, по-специално в училищата и в някои третични сектори, не е достатъчно свързано с възможностите за заетост. Освен това учениците с неравностоен социален произход по-често биват пренасочвани към първоначално професионално образование, което също така се характеризира с по-голям дял на преждевременно отпадналите ученици и с това допринася за високите образователни неравенства. Въздействието на социално-икономическия статус върху постиженията на учениците е най-високото в ОИСР.

               (13)

               През 2016 г. само 54,5 % от хората в трудоспособна възраст, родени извън ЕС, са били заети. Равнището на заетост сред жените, родени извън ЕС (45,4 %), е било сред най-ниските в ЕС. Разликата в заетостта между лицата, родени извън ЕС, и лицата, родени във Франция, се е увеличила на 17,5 процентни пункта през 2016 г. (23,7 процентни пункта при жените). Слабите резултати на хората, родени извън ЕС, дърпа надолу общото равнище на заетост и представлява хронично ниско използване на работната ръка. Второто поколение имигранти се сблъскват със слаба заетост и по причини, които не са свързани с разликите във възрастта, образованието и квалификацията. Освен това различията в образователните резултати са устойчиви, като второто поколение имигранти наваксват изоставането едва отчасти. В отговор на това предизвикателство е необходима всеобхватна стратегия, включваща по-специално специфични мерки за повишаване на езиковите умения, обучение, квалифициране и обучение, професионални консултации и други целенасочени активни политики на пазара на труда. Ефективният достъп до услуги е от ключово значение за насърчаване на участието на пазара на труда и представлява действие срещу дискриминационните практики, засягащи наемането на лица, родени извън ЕС, и второ поколение имигранти.

               (14)

               От 2013 г. насам минималната работна заплата във Франция следва своите правила за индексиране. В контекста на ниска инфлация и бавен растеж на заплатите, нейният темп на растеж е по-слаб от референтните заплати. Въпреки че минималната работна заплата е висока в сравнение със средната работна заплата, разходите за труд при минималната работна заплата са били намалени чрез освобождаване от социални осигуровки. Увеличенията на минималната работна заплата водят до увеличения на заплатите за повечето категории работници и до риск, създаващ натиск за повишаване на трудовото възнаграждение. Въпреки че индексирането на минималната работна заплата е важно, за да се запази покупателната способност на работниците, сегашният механизъм за индексиране може да доведе до отлагане на необходимото общо адаптиране на заплатите. Освен това в настоящата ситуация на висока безработица съществува риск, че разходите за труд при минимална работна заплата затрудняват наемането на нискоквалифицирани работници. Групата от независими експерти ежегодно оценява минималната работна заплата във Франция и представя незадължителни становища относно нейното развитие. До момента тези становища относно конкретни увеличения винаги са били спазвани и играят важна роля за осъществяването на контрол върху такива конкретни увеличения.

               (15)

               Със закона от август 2016 г. относно труда, социалния диалог и начините за професионално развитие, Франция въведе мерки, насочени към подобряване на способността на дружествата да се адаптират към икономическите цикли, както и към намаляване на сегментацията. Законът уточнява правилата за уволненията по икономически причини, разширява обхвата на повечето споразумения на ниво предприятие, увеличава ефективността на колективното договаряне. Трайно високите равнища на безработица оказват натиск върху устойчивостта на системата за обезщетения при безработица. В това отношение през март 2017 г. социалните партньори постигнаха споразумение относно нова, одобрена от правителството, спогодба за обезщетения при безработица с цел намаляване на годишния дефицит с 1,2 милиарда евро.

               (16)

               Въпреки че Франция е подобрила своите общи регулаторни резултати, стопанската среда продължава да бъде на средно ниво в сравнение с големите конкуренти. По-специално, въпреки непрекъснатите усилия за опростяване, предприятията все още са изправени пред голяма регулаторна тежест и бързо променящо се законодателство. Това е една от основните пречки за частните инвестиции. С програмата за опростяване Франция е предприела стъпки за намаляване на бюрократичните процедури за предприятията, но една пета от мерките, приети преди 2016 г., до май 2017 г. все още не са изпълнени. Едновременно с това праговите ефекти ще продължат да оказват влияние върху развитието на предприятията с последици за техните икономически и пазарни показатели. Нарасналите социални и данъчни задължения, приложими за предприятията с над определен брой работници, могат да ги обезсърчат да разширяват дейността си до размер, който би им позволил да изнасят и да правят иновации. Тези прагови ефекти могат на свой ред да влияят върху производителността, конкурентоспособността и интернационализацията на предприятията. Всъщност според емпирични данни праговете от 10 и 50 служители са особено скъпоструващи за работодателите, а френската икономика се характеризира с непропорционално нисък дял от дружества над тези прагове, което предполага връзка между двете явления.

               (17)

               Конкуренцията в сферата на услугите се е подобрила в редица сектори, но някои икономически важни сектори, като например счетоводството, архитектурата, полагането на грижи по домовете, хотелиерството и ресторантьорството, таксиметровите услуги и отдаването под наем на автомобили, все още се характеризират с ниско равнище на конкуренция и/или регулаторни пречки. При тези услуги все още съществуват пречки, и по-специално прекомерни регулаторни изисквания, които обезсърчават навлизането на пазари или ограничават ефективната конкуренция. Намаляването на тези пречки може да даде възможност на съществуващите дружества или на нови такива да се възползват от новите технологични и цифрови постижения, да повишат своята конкурентоспособност и/или да навлязат на пазарите, а това ще доведе и до ползи за потребителите чрез по-ниски цени и по-високо качество на услугите. За тази цел, като част от пакета от мерки за преодоляване на пречките на пазарите на услуги, през януари 2017 г. Комисията започна процес на взаимна оценка, като прикани държавите членки да извършат оценка на съответните пречки, които имат, за ограничаването на достъпа до някои професии.

               (18)

               Иновациите във Франция не съответстват на постиженията на европейските лидери в областта на иновациите. Запазва се високата степен на сложност и цялостната координация продължава да представлява предизвикателство. Несъответствието между размера на предоставената публична подкрепа и средните резултати на Франция в областта на иновациите повдига въпроси относно ефективността на публичните механизми за подкрепа. По-специално, сътрудничеството между публичните научноизследователски организации и предприятията не е оптимално и влияе отрицателно върху икономическите резултати на системата за иновации.

               (19)

               В контекста на европейския семестър за 2017 г. Комисията направи цялостен анализ на икономическата политика на Франция и го публикува в доклада за страната за 2017 г. Тя извърши и оценка на програмата за стабилност за 2017 г., на националната програма за реформи за 2017 г. и на последващите действия във връзка с препоръките, отправени към Франция през предходните години. Комисията взе предвид не само тяхното значение за провеждането на устойчива бюджетна и социално-икономическа политика във Франция, но и тяхното съответствие с правилата и насоките на Съюза предвид необходимостта от засилване на цялостното икономическо управление на Съюза чрез принос на равнище Съюз към бъдещите решения на държавите членки.

               (20)

               С оглед на тази оценка Съветът разгледа програмата за стабилност за 2017 г., като становището (7) му е изразено по-специално в препоръка 1 по-долу.

               (21)

               С оглед на задълбочения преглед, направен от Комисията, и на тази оценка Съветът разгледа националната програма за реформи за 2017 г. и програмата за стабилност за 2017 г. Неговите препоръки по член 6 от Регламент (ЕС) № 1176/2011 са отразени в препоръки 1—4 по-долу,

         ПРЕПОРЪЧВА на Франция да предприеме следните действия през 2017 и 2018 г.:

               1.

               Да гарантира спазване на препоръката на Съвета от 10 март 2015 г. съгласно процедурата при прекомерен дефицит. Да положи значително фискално усилие през 2018 г. в съответствие с изискванията на предпазните мерки на Пакта за стабилност и растеж, като отчита необходимостта от укрепване на текущото възстановяване и осигурява устойчивост на публичните финанси на Франция. Да направи всеобхватен преглед на разходните позиции с цел да се повиши ефективността и това да доведе до икономии на разходите.

               2.

               Да консолидира мерките за намаляване на разходите за труд, за да се увеличи максимално тяхната ефективност по неутрален за бюджета начин и за да се засили тяхното въздействие върху заетостта и инвестициите. Да разшири данъчната основа и да предприеме по-нататъшни действия за изпълнение на планираното намаляване на законоустановената ставка на корпоративния подоходен данък.

               3.

               Да подобри достъпа до пазара на труда за търсещите работа, особено за нискоквалифицираните работници и хората с мигрантски произход, включително чрез преразглеждане на системата за професионално образование и обучение. Да гарантира, че промените в минималната работна заплата са съгласувани със създаването на работни места и конкурентоспособността.

               4.

               Да намали допълнително регулаторната тежест за предприятията, включително чрез осъществяване на програмата за опростяване. Да продължи да премахва пречките пред конкуренцията в сектора на услугите, включително услугите за предприятията и регулираните професии. Да опрости и подобри ефикасността на публичните схеми за подкрепа на иновациите.

      Съставено в Брюксел на 11 юли 2017 година.

            За Съвета

            Председател

         T. TÕNISTE

      (1)  ОВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 306, 23.11.2011 г., стр. 25.

      (3)  ОВ C 92, 24.3.2017 г., стр. 1.

      (4)  Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (ОВ L 347, 20.12.2013 г., стр. 320).

      (5)  Салдо, коригирано спрямо фазата на икономическия цикъл и без отчитане на еднократните и другите временни мерки, преизчислено от службите на Комисията с помощта на общоприетата методика.

      (6)  Нетните разходи на държавното управление се състоят от общите държавни разходи с изключение на разходите за лихви, разходите по програми на Съюза, които изцяло се покриват от приходи от фондове на Съюза, и недискреционните промени в разходите за обезщетения при безработица. Държавните разходи за бруто образуване на основен капитал се изглаждат за период от 4 години. Дискреционните мерки по отношение на приходите или предвидено от закона увеличаване на приходите са взети под внимание. Еднократните мерки по отношение както на приходите, така и на разходите, се нетират.

      (7)  Съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1466/97.


title: Препоръка (ЕС) 2017/1804 на Комисията от 3 октомври 2017 година относно прилагането на разпоредбите на Кодекса на шенгенските граници за временно повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници в Шенгенското пространство

text:
               7.10.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 259/25

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2017/1804 НА КОМИСИЯТА
   от 3 октомври 2017 година
   относно прилагането на разпоредбите на Кодекса на шенгенските граници за временно повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници в Шенгенското пространство
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               В пространството без граничен контрол по вътрешните граници може да се вземе решение за временно повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници само при изключителни обстоятелства с цел да се реагира на ситуации, които засягат сериозно обществения ред или вътрешната сигурност на това пространство, на части от него или на една или повече държави членки. Като се има предвид въздействието, което подобно повторно въвеждане на граничния контрол може да окаже върху всички лица и стоки, които имат право да се движат свободно в рамките на пространството без граничен контрол по вътрешните граници, това повторно въвеждане може да бъде само крайна мярка при строги условия по отношение на обхвата и продължителността му.

               (2)

               Действащите разпоредби на Кодекса на шенгенските граници предвиждат възможността за бързо повторно въвеждане на временен граничен контрол по вътрешните граници за максимален срок от 2 месеца (член 28) в случаите, когато поради сериозна заплаха за обществения ред или вътрешната сигурност се налагат незабавни действия в държава членка. Кодексът предвижда също така възможност за повторно въвеждане на граничния контрол за максимален срок от 6 месеца (член 25) при сериозни заплахи за обществения ред или вътрешната сигурност в случай на предвидими събития. Комбинираното прилагане на членове 28 и 25 от Кодекса на шенгенските граници позволява запазването на граничния контрол за общ период до осем месеца. Освен това всяка нова заплаха за обществения ред или вътрешната сигурност води до ново прилагане на тези правила (с което продължителността на периода на граничния контрол се изчислява отново).

               (3)

               С член 29 от Кодекса на шенгенските граници се установява извънредна процедура, позволяваща повторното въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници за срок до 2 години, когато цялостното функциониране на пространството без граничен контрол по вътрешните граници е застрашено поради трайни и сериозни недостатъци, свързани с контрола на външните граници, установени при оценка по Шенген. След приемането на Регламент (ЕС) 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета (1) за европейската гранична и брегова охрана тази процедура може да се използва също и в случай че дадена държава членка не предприеме необходимите действия след оценка на уязвимостта или не сътрудничи на Агенцията, когато ситуацията по външните граници изисква спешни действия.

               (4)

               Въпреки че в повечето случаи сроковете, които понастоящем са в сила, са достатъчни, скорошни събития показаха, че някои сериозни заплахи за обществения ред или вътрешната сигурност, като например терористичните заплахи или масовите неконтролирани вторични движения в рамките на Съюза, могат да продължат много по-дълго от горепосочените срокове.

               (5)

               Комисията прие предложение за изменение на съответните разпоредби от Кодекса на шенгенските граници във връзка с бъдещите действия спрямо тези продължаващи заплахи. С предложението се променят установените в член 25 от Кодекса на шенгенските граници срокове за предвидими събития, с което се признава, че удължаването на повторното въвеждане на граничен контрол на вътрешните граници отвъд понастоящем определените срокове може да бъде обосновано за максимален срок до две години. Освен това в предложението се предвижда също и възможност за допълнително удължаване на граничния контрол по вътрешните граници, когато конкретната заплаха за вътрешната сигурност или обществения ред се запазва дори и след този срок.

               (6)

               Тези нови срокове са придружени от допълнителни процедурни изисквания, които държавите членки трябва изпълнят, преди да пристъпят към повторното въвеждане или удължаването на граничния контрол по вътрешните граници. По-специално, от държавите членки се изисква да прилагат към своите нотификации оценка на риска, с която се доказва, че планираното повторно въвеждане или удължаване на граничния контрол по вътрешните граници е крайна мярка и в която се обяснява как граничният контрол по вътрешните граници ще допринесе за справянето с установената заплаха. Към това се прибавя и изискването Комисията да представя становище всеки път, когато граничният контрол по вътрешните граници надхвърля шест месеца. Разпоредбите относно „процедурата на консултация“ след становището на Комисията също са изменени, така че да се отрази новата роля на Европейската гранична и брегова охрана и Европол и да се гарантира, че резултатите от тази консултация, по-специално що се отнася до участието на съседни държави членки, са надлежно взети предвид. Всички тези промени имат за цел да гарантират, че повторното въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници се използва само когато и докато това е необходимо и оправдано.

               (7)

               Предложените изменения на Кодекса на шенгенските граници се основават на действащите разпоредби. До приемането на изменението на Кодекса на шенгенските граници, както е описано по-горе, е от основно значение всички държави членки, които възнамеряват да въведат отново временен граничен контрол по вътрешните граници, да спазват изцяло изискванията на действащите разпоредби на Кодекса на шенгенските граници, които вече налагат на държавите членки, възнамеряващи да използват тази мярка, първо да обмислят мерки, различни от въвеждането на граничен контрол, и да си сътрудничат със съседните държави членки.

               (8)

               Съгласно член 26 от Кодекса на шенгенските граници, преди да вземе решение за повторно въвеждане или за удължаване на временния граничен контрол на вътрешните граници, съответната държава членка следва да оцени степента, в която тази мярка би могла адекватно да отстрани заплахата за обществения ред или вътрешната сигурност, както и пропорционалността на мярката спрямо въпросната заплаха, като отчита, наред с другото, вероятното въздействие на тази мярка за свободното движение на хора в пространството без граничен контрол по вътрешните граници. Извършването на целеви проверки, основани на постоянно актуализиран анализ на риска и на разузнавателни данни, ще спомогне за оптимизирането на ползите от граничния контрол и за ограничаването на отрицателното му въздействие върху свободното движение.

               (9)

               На държавите членки, засегнати от повторното въвеждане на граничен контрол по съответните гранични участъци, следва да бъде предоставена възможност редовно да изразяват своето мнение относно необходимостта от този контрол с цел да се организира взаимното сътрудничество между всички засегнати държави членки и да се подлага на редовен преглед пропорционалността на мерките спрямо събитията, довели до повторното въвеждане на граничния контрол, и заплахата за обществения ред или вътрешната сигурност. Държавата от Шенгенското пространство, решила да въведе повторно такъв контрол, следва да вземе под внимание тези мнения, когато преценява и прави преглед на тяхната необходимост, с цел постоянното им адаптиране спрямо обстоятелствата.

               (10)

               Съгласно член 27, параграф 1, буква д) от Кодекса на шенгенските граници, държавата членка, която въвежда повторно или удължава контрола по вътрешните граници, следва да предоставя, наред с другото, информация относно мерките, които други държави членки следва да предприемат в контекста на планирания граничен контрол. Освен това съгласно член 27, параграф 5 от Кодекса на шенгенските граници, държавата членка, която планира да въведе повторно граничен контрол на вътрешните граници, останалите държави членки, особено пряко засегнатите от тези мерки, и Комисията могат да провеждат съвместни срещи, за да се организира по целесъобразност съвместно сътрудничество между държавите членки. Подобни контакти със съседните държави членки следва да бъдат използвани, за да се ограничи въздействието върху свободното движение.

               (11)

               Тъй като временното повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници може да се използва само при извънредни обстоятелства и като крайна мярка, държавите членки следва първо да преценят дали за ефективното премахване на установената заплаха не биха могли да се използват други мерки, различни от граничния контрол, и да вземат решение за повторно въвеждане на граничния контрол по съответните вътрешни граници само като крайна мярка, когато другите мерки, които са по-малко ограничителни за трансграничния трафик, не могат в достатъчна степен да отговорят на установените заплахи. В своите нотификации по член 27, параграф 1 от Кодекса на шенгенските граници съответните държави членки следва да уведомят за резултата от тази преценка и за основанията за повторното въвеждане на граничен контрол.

               (12)

               В това отношение държавите членки следва да полагат всички необходими усилия, за да продължи цялостното прилагане на Препоръката на Комисията от 12 май 2017 г. (C(2017) 3349 final) относно пропорционалните полицейски проверки и полицейското сътрудничество в Шенгенското пространство.

               (13)

               Настоящата препоръка следва да се изпълни при пълно зачитане на основните права.

               (14)

               Настоящата препоръка следва да бъде отправена до всички държави от Шенген, които са обвързани от дял III на Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета (2),

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

      ОГРАНИЧАВАНЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО ВЪРХУ СВОБОДНОТО ДВИЖЕНИЕ

   За да се постигне точният баланс между необходимостта от защита на обществения ред или вътрешната сигурност на държавите членки и ползите от пространството без граничен контрол по вътрешните граници, държавите членки, които възнамеряват да въведат отново временен граничен контрол по вътрешните граници, следва внимателно да отчитат и редовно да оценяват следните аспекти, когато в съответствие с член 26 от Кодекса на шенгенските граници преценяват необходимостта и пропорционалността на всяко временно повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници в изпълнение на членове 25 и 28 от Кодекса на шенгенските граници:

               а)

               вероятното въздействие на такова повторно въвеждане върху свободното движение на хора в пространството без граничен контрол на вътрешните граници;

               б)

               вероятното въздействие на такова повторно въвеждане върху вътрешния пазар.

         За тази цел държавите членки, които възнамеряват да въведат отново временен граничен контрол по вътрешните граници, следва да уведомят в нотификацията по член 27, параграф 1 от Кодекса на шенгенските граници за резултата от своята оценка на въздействието на планираното повторно въвеждане или удължаване на граничния контрол по вътрешните граници върху свободното движение и вътрешния пазар.
   Държавите членки, които възнамеряват да въведат отново временен граничен контрол по вътрешните граници, следва да се въздържат от всякакви мерки, които не биха били оправдани от установената сериозна заплаха за обществения ред или вътрешната сигурност. Те следва, например, да ограничат участъците, на които е въведен временен граничен контрол по вътрешните граници, до строго необходимото за справянето с идентифицираната заплаха.

      СПОДЕЛЕНА ОТГОВОРНОСТ И СЪТРУДНИЧЕСТВО

   С оглед на целта да се ограничи въздействието върху свободното движение, държавите членки, които възнамеряват да въведат отново временен граничен контрол на вътрешните граници, следва:

               а)

               да се консултират предварително с държавите членки, засегнати от планираното повторно въвеждане;

               б)

               да поддържат тясно и постоянно сътрудничество, което дава възможност за постоянен преглед и адаптиране на контрола, така че той да отговаря на променящите се нужди и въздействието на място;

               в)

               да са готови да си съдействат с оглед на ефективното осъществяване на граничния контрол, когато е необходимо и оправдано.

      ИЗПОЛЗВАНЕ НА АЛТЕРНАТИВНИ МЕРКИ

   С цел да се гарантира, че временното повторно въвеждане на граничен контрол по вътрешните граници е крайна мярка, използвана само когато установената сериозна заплаха за обществения ред или вътрешната сигурност не може да бъде преодоляна ефективно с други средства, държавите членки следва да изпълнят изцяло Препоръката на Комисията от 12 май 2017 г. (C(2017) 3349 final) относно пропорционалните полицейски проверки и полицейското сътрудничество в Шенгенското пространство.

      Съставено в Брюксел на 3 октомври 2017 година.

            За Комисията

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Член на Комисията

      (1)  Регламент (ЕС) 2016/1624 на Европейския парламент и на Съвета от 14 септември 2016 година за европейската гранична и брегова охрана, за изменение на Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕО) № 863/2007 на Европейския парламент и на Съвета, Регламент (ЕО) № 2007/2004 на Съвета и Решение 2005/267/ЕО на Съвета (ОВ L 251, 16.9.2016 г., стр. 1).

      (2)  Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 77, 23.3.2016 г., стр. 1).


title: 2009/1019/ЕС: Препоръка на Съвета от 22 декември 2009 година относно ваксинирането срещу сезонен грип (Текст от значение за ЕИП)

text:
               29.12.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 348/71

      ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА

   от 22 декември 2009 година
   относно ваксинирането срещу сезонен грип
   (текст от значение за ЕИП)
   (2009/1019/ЕС)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 168, параграф 6 от него,
   като взе предвид предложението на Европейската комисия,
   като има предвид, че:

               (1)

               Сезонният грип е заразно вирусно заболяване, което се проявява под формата на епидемия през зимните месеци в Европа. То е едно от най-значимите и широко разпространени заразни заболявания и е сериозен източник на заболеваемост и смъртност във всички държавите-членки.

               (2)

               В някои случаи усложненията не се ограничават до спонтанно отзвучаващата дихателна инфекция, а водят до тежка пневмония или други вторични усложнения, понякога с фатален изход. Тези усложнения настъпват много по-често при хората в напреднала възраст и при лицата с хронични заболявания.

               (3)

               Последиците от сезонния грип могат да бъдат ограничени чрез ваксиниране, но вирусът често изменя своя антигенен състав и поради това съставът на ваксината се преразглежда редовно от експертните групи на Световната здравна организация (СЗО).

               (4)

               През 2003 г. Световната здравна асамблея прие резолюция 56.19, чиято цел е да се увеличи обхватът на ваксинирането срещу грип на всички лица, изложени на висок риск, като целта е да се достигне обхват на ваксинирането сред хората в напреднала възраст от най-малко 50 % през 2006 г. и 75 % през 2010 г.

               (5)

               На 26 октомври 2005 г. и 14 юни 2006 г. Европейският парламент прие резолюции, озаглавени съответно „Стратегия в случай на грипна пандемия“ и „Планиране на подготовката и ответните мерки в случай на грипна пандемия“, с които държавите-членки се призовават да увеличат ваксинирането срещу грип в съответствие с препоръките на СЗО. С тези резолюции държавите-членки също така настоятелно се призовават да увеличат обхвата на ваксинирането в периода между пандемиите в съответствие с препоръките на СЗО.

               (6)

               Във връзка с това следва да се предприеме съгласувано действие на равнището на Европейския съюз за ограничаване на последиците от сезонния грип чрез насърчаване на ваксинирането сред рисковите групи и здравните работници. Целта на настоящата препоръка е да се достигне препоръчания от СЗО обхват на ваксиниране от 75 % сред хората в напреднала възраст възможно най-скоро и за предпочитане до зимния сезон на 2014—2015 г. При възможност целта от 75 % следва да обхване и рисковата група на хората с хронични заболявания, като се отчитат препоръките на Европейския център за профилактика и контрол върху заболяванията (ЕЦПКЗ).

               (7)

               По-високите равнища на ваксиниране сред рисковите групи ще допринесат и за по-високи равнища на ваксиниране като цяло, включително сред здравните работници.

               (8)

               Първата необходима стъпка, за да се осъществят промените, е всички ангажирани в системата на здравеопазването, рисковите групи, здравните работници, лекарите, мениджърите в областта на здравеопазването, както и лицата, отговарящи за разработването на политиките, да бъдат информирани за проблема, свързан със сезонния грип, посредством кампании за осведомяване на обществеността и на професионално заетите в областта. Здравните работници следва да са информирани за особената опасност, пред която са изправени по-уязвимите им пациенти, както и за задължението си да дават на пациентите си подходящи съвети за ваксинирането.

               (9)

               От особена важност е по-специално събирането на конкретни и сравними данни на национално равнище относно степента на съгласие за ваксиниране в рисковите групи, за да може да се оцени адекватно положението във всички държави-членки. До този момент такива данни не винаги бяха налични. Въз основа на тях Комисията и държавите-членки ще имат възможност да обменят информация и най-добри практики с трети държави чрез съществуващите канали на международно сътрудничество в областта на здравеопазването.

               (10)

               С Регламент (ЕО) № 851/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. за създаване на Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (1) (ЕЦПКЗ) на ЕЦПКЗ се възлага по-специално задачата да предоставя технически и научни експертни становища на Комисията и държавите-членки. ЕЦПКЗ също така управлява специализираната мрежа за наблюдение на сезонния грип в съответствие с Решение 2000/96/ЕО на Комисията от 22 декември 1999 г. относно заразните болести, които постепенно се обхващат от мрежата на Общността съгласно Решение № 2119/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2). Ето защо ЕЦПКЗ следва да подпомага държавите-членки при предоставянето на научни експертни становища относно ваксинирането срещу сезонен грип.

               (11)

               В контекста на ваксинирането срещу сезонен грип е ясно, че постигането на препоръчаната от СЗО цел, а именно обхват на ваксиниране 75 % сред хората в напреднала възраст, ще бъде улеснено от съгласувано действие на равнището на Европейския съюз,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               Държавите-членки се насърчават да приемат и прилагат по целесъобразност национални, регионални или местни планове за действие или политики, чиято цел е повишаване на обхвата на ваксинирането срещу сезонния грип, така че да се достигне възможно най-скоро и за предпочитане най-късно до зимния сезон на 2014—2015 г., до обхват на ваксиниране 75 % сред „хората в напреднала възраст“, а при възможност и сред другите рискови групи, посочени в точка 2, буква а), ако този процент все още не е достигнат. Държавите-членки се насърчават също да подобрят обхвата на ваксинирането сред здравните работници.
               В плановете за действие или политиките следва да се вземат предвид пропуските, установени на национално равнище, и да се организират дейностите по точка 2, букви б) и в).

               2.

               В рамките на посочените в точка 1 национални планове за действие или политики, държавите-членки се насърчават да:

                           а)

                           вземат предвид определението за „хора в напреднала възраст“ и „рискови групи“, които се съдържат в насоките, изготвени от ЕЦПКЗ;

                           б)

                           оценят съгласието за ваксиниране във всички рискови групи и да анализират причините за отказ от ваксиниране от страна на определени лица;

                           в)

                           насърчават образованието, обучението и обмена на информация за сезонния грип и ваксинирането, като организират:

                                       i)

                                       информационни кампании за здравните работници;

                                       ii)

                                       информационни кампании за хората от рисковите групи и техните семейства относно рисковете и профилактиката при грип;

                                       iii)

                                       ефикасни информационни кампании за премахване на пречките пред съгласието за ваксиниране.

               3.

               Държавите-членки се насърчават да докладват на Комисията на доброволна основа за изпълнението на настоящата препоръка, по-специално относно постигнатия обхват на ваксинирането сред рисковите групи.

               4.

               Комисията се приканва да докладва редовно на Съвета за изпълнението на настоящата препоръка въз основа на предоставените от държавите-членки данни.

               5.

               Комисията се приканва да продължи да подпомага научните изследвания в областта на грипа чрез рамковите програми за научни изследвания.

      Съставено в Брюксел на 22 декември 2009 година.

            За Съвета

            Председател

         A. CARLGREN

      (1)  ОВ L 142, 30.4.2004 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 28, 3.2.2000 г., стр. 50.


title: Препоръка (ЕС) 2016/2125 на Комисията от 30 ноември 2016 година относно насоки във връзка с мерките за саморегулиране, сключвани в рамките на промишления сектор по смисъла на Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (Текст от значение за ЕИП )

text:
               3.12.2016

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 329/109

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2016/2125 НА КОМИСИЯТА
   от 30 ноември 2016 година
   относно насоки във връзка с мерките за саморегулиране, сключвани в рамките на промишления сектор по смисъла на Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               В член 15, параграф 1 от Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (1) се предвижда, че когато продукт отговаря на критериите, изброени в параграф 2, той се обхваща от мярка за прилагане или мярка за саморегулиране.

               (2)

               В член 15, параграф 2 от Директива 2009/125/ЕО се определят критериите за продуктите, които трябва да бъдат обхванати от мярка за прилагане или за саморегулиране, като съгласно тези критерии продуктът следва да съставлява значителна част от обема на продажбите и търговията в рамките на Съюза (примерно повече от 200 000 единици годишно), да има значително въздействие върху околната среда и да съществува значителен потенциал за подобряване на това въздействие върху околната среда без прекомерни разходи, като се вземе предвид отсъствието на друго съответно законодателство на Съюза, случаите на неефективност на пазара и голямото несъответствие между екологичното представяне на продуктите на пазара с еквивалентни функции.

               (3)

               В член 17 от Директива 2009/125/ЕО се предвижда, че доброволните споразумения или други мерки за саморегулиране могат да бъдат представяни като алтернатива на мерките за прилагане за дадена продуктова група и се оценяват поне на основата на приложение VIII към директивата.

               (4)

               Спрямо продуктите следва да бъдат прилагани по-скоро алтернативни начини за действие, като например предвидените в член 17 от Директива 2009/125/ЕО доброволни споразумения за саморегулиране в промишления сектор, вместо задължителни мерки за прилагане, когато с такова действие целите на политиката може да се осъществят по-бързо или с по-малко средства, отколкото със задължителни мерки.

               (5)

               Комисията изготви насоки относно мерките за саморегулиране, сключвани в рамките на промишления сектор, за да се улеснят установяването и прилагането на тези мерки и да се гарантира съгласуваността им.

               (6)

               В насоките се разглежда по-специално списъкът с ориентировъчни критерии от приложение VIII към Директива 2009/125/ЕО, които Комисията може да използва, за да оцени допустимостта на дадена инициатива за саморегулиране като алтернатива на мерките за прилагане и които се отнасят до открит достъп за участие, добавена стойност, представителност, количествено определени и поетапни цели, участие на гражданското общество, мониторинг и докладване, разходна ефективност на администрирането на инициатива за саморегулиране, устойчивост и съвместимост на стимулите.

               (7)

               В приложение VIII към Директива 2009/125/ЕО се предвижда, че списъкът с критерии е неизчерпателен, а в член 17 от същата директива — че мерките за саморегулиране се оценяват поне на основата на приложение VIII. В насоките следва да се обърне специално внимание на начина, по който следва да се управлява действието на мярката за саморегулиране, възможните участници, информацията и мониторинга, докладването и съответствието с изискванията.

               (8)

               Насоките бяха обсъдени с държавите членки и заинтересовани страни в рамките на консултативния форум, създаден по смисъла на член 18 от Директива 2009/125/ЕО.

               (9)

               Съгласно изискването в точка 6 от приложение VIII към Директива 2009/125/ЕО мерките за саморегулиране следва да включват добре изградена система за докладване и мониторинг. Комисията, подпомагана от консултативния форум и комитета, посочен в член 19, параграф 1 от Директива 2009/125/ЕО, следва да наблюдава прилагането на мерките за саморегулиране и да прецени въвеждането на задължителни мерки за прилагане, ако не бъдат постигнати целите на мерките за саморегулиране,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               Предприятията от промишления сектор следва да спазват насоките, изложени в приложението. Спазването на тези насоки ще помогне да се гарантира, че дадена мярка за саморегулиране в областта на екодизайна ще бъде отчетена от Комисията като приемлива алтернатива на мярка за прилагане.

               2.

               Препоръката следва да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.

      Съставено в Брюксел на 30 ноември 2016 година.

            За Комисията

         Miguel ARIAS CAÑETE

            Член на Комисията

      (1)  Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 г. за създаване на рамка за определяне на изискванията за екодизайн към продукти, свързани с енергопотреблението (ОВ L 285, 31.10.2009 г., стр. 10).

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      1.   ЦЕЛИ
      Саморегулирането представлява определяне по собствена инициатива от страна на стопанските или промишлените сектори на кодекси на поведение и оперативни ограничения, които имат задължението да прилагат. Саморегулирането в чист вид не е обичайно; на равнището на Съюза то обикновено става с участието на Комисията, която поощрява или улеснява изготвянето на мярката за саморегулиране. В контекста на по-доброто регулиране (1) Комисията приема добре планираните нерегулаторни подходи за алтернативни решения в рамките на съответната политика.
      Директива 2009/125/ЕО (наричана по-нататък „директивата“) предвижда доброволни споразумения или други мерки за саморегулиране като алтернатива на мерките за прилагане по смисъла на нейната рамка, като ги приема за приоритетни, ако са в състояние да осъществят целите на политиката по-бързо или с по-малко средства от задължителните изисквания (2). В директивата са посочени ориентировъчни критерии за оценка на мерките за саморегулиране (3), но изхождайки от опита с трите доброволни споразумения, които Комисията е признала до този момент (4), членовете на консултативния форум, създаден съгласно член 18 от директивата, изтъкнаха необходимостта от насоки във връзка с тези критерии, особено по отношение на мониторинга и докладването.
      Настоящите насоки имат за цел да улеснят създаването и прилагането на мерки за саморегулиране по смисъла на директивата. Те са разработени, за да бъдат в помощ на промишления сектор и да улесняват съгласуваното прилагане на мерките за саморегулиране. В тях са взети под внимание принципите за по-добро саморегулиране и съвместно регулиране (5).
      Спазването на тези насоки ще помогне да се гарантира, че дадена мярка за саморегулиране в областта на екодизайна ще бъде отчетена от Комисията като приемлива алтернатива на мярка за прилагане. За съществуващите мерки за саморегулиране в областта на екодизайна Комисията следва да получи най-късно през 2018 г. предложение за преразглеждане на всяка мярка, съгласувано във възможно най-тясна степен с насоките.
      2.   ПРИЗНАВАНЕ НА МЕРКИТЕ ЗА САМОРЕГУЛИРАНЕ В ОБЛАСТТА НА ЕКОДИЗАЙНА
      Комисията ще обърне приоритетно внимание на мерките за саморегулиране за продуктовите групи, включени в плана за работа в областта на екодизайна, предвиден съгласно член 16 от директивата. От промишления сектор следва да представят на Комисията всяко предложение за мярка за саморегулиране на тези продуктови групи преди или по време на техническия, екологичния и икономическия анализ („предварителното проучване“) за съответната продуктова група.
      Възможно е към предприятията от промишления сектор да бъде отправено искане да изменят подадените предложения, за да се отчетат всички получени от Комисията и консултативния форум мнения.
      Ако Комисията реши да признае дадена мярка за саморегулиране, тя няма да приеме регламент за изпълнение във връзка с екодизайна. Ако обаче мониторингът на мярката за саморегулиране или обратната информация от заинтересованите лица покаже недостатъци при прилагането на мярката за саморегулиране, Комисията ще извърши преоценка на ситуацията.
      Признаването на дадена мярка за саморегулиране не възпрепятства Комисията да приема законодателство за въпросната продуктова група по силата на други инструменти на политиката (напр. Директива 2010/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (6), Регламент (ЕО) № 66/2010 на Европейския парламент и на Съвета (7)).
      3.   НАСОКИ ОТНОСНО МЕРКИТЕ ЗА САМОРЕГУЛИРАНЕ В ОБЛАСТТА НА ЕКОДИЗАЙНА
      Всяка мярка за саморегулиране в областта на екодизайна, сключена в рамките на промишления сектор, следва да съдържа правила, уреждащи нейното действие. За да се гарантира еднородност на признатите по силата на директивата мерки за саморегулиране и да се улесни тяхното утвърждаване и прилагане, те следва да са съобразени с насоките, изложени по-долу. Мерките за саморегулиране могат да предвиждат допълнителни правила към определените в насоките и да доразвива онези, които се съдържат в тях.
      3.1.   Открит достъп за участие

      Дружествата, заинтересовани да утвърдят дадена мярка за саморегулиране, следва да заявят публично намерението си за това, преди да започне процесът по разработване на мярката. Те следва да осигурят звено за контакт, за да дадат възможност за участие и на други дружества.
      Мярката за саморегулиране следва да съдържа списък на дружествата, които са я подписали. Дружества, развиващи дейност на същия продуктов пазар, следва да могат по всяко време да се присъединят към мярката за саморегулиране, при условие че участват в оперативните разходи по нея. Всяко дружество, което желае да участва в мярката за саморегулиране, попълва и подписва формуляр за членство, който следва да се приложи към нея. Подписалите мярката страни следва своевременно да изпратят на Комисията оригиналните попълнени и подписани формуляри за участие.
      Страна, подписала мярката за саморегулиране, която се оттегля от нея, следва да представи на председателя на управителния комитет писмено предизвестие от поне един месец (вж. раздел 3.5). Председателят следва да уведоми управителния комитет за оттеглянето на подписала мярката страна в срок до една седмица от получаване на писменото предизвестие.
      3.2.   Добавена стойност

      Предложенията за мерки за саморегулиране или за преразгледани версии на съществуващи мерки за саморегулиране следва да се придружават от обяснителна бележка, подкрепена с доказателства, за това как с предложението биха се постигнали по-бързо или с по-малко разходи целите на екодизайна в сравнение със задължителните изисквания.
      Ако някои или всички подписали мярката за саморегулиране страни са сключили отделно споразумение или каквато и да е форма на сдружение във връзка с нейните цели, всички съответни документи, свързани със споразумението или сдружението, следва да бъдат посочени и публично оповестени.
      Мярката за саморегулиране следва да предвижда преглед на всички основни елементи, като се посочва дата за прегледа или конкретни обстоятелства, които го налагат. Изборът на момент за извършване на такъв преглед следва да е обоснован от необходимостта мярката да (продължи да) носи добавена стойност, като се вземат под внимание етапността на включените в мярката изисквания и темповете на технологично развитие на съответната продуктова група.
      С помощта на прегледа следва да се установи дали е необходима нова версия на мярката. Процесът на преглед и преразглеждане следва да бъде открит за участие на наблюдатели на управителния комитет. Констатациите от процеса на преглед и, при необходимост, предложението за преразгледаната мярка за саморегулиране следва да се представят на Комисията.
      3.3.   Представителност

      Мярката за саморегулиране следва да посочва пазарния обхват на подписалите я страни — той следва да бъде поне 80 % единици от типа обхванати от нея продукти, които са пуснати на пазара на Съюза и/или в действие (8). Подписалите мярката за саморегулиране страни следва да представят доказателства, събрани или удостоверени от независимо юридическо или физическо лице, с които се потвърждава, че тази мярка има пазарен обхват от поне 80 %. Те следва да бъдат изпратени на Комисията:

                  —

                  когато се внася мярка за саморегулиране или преразгледана версия на съществуваща мярка за саморегулиране, заедно с констатациите, изготвени или актуализирани през предходните шест месеца;

                  —

                  в рамките на три месеца от всяка промяна, свързана с подписалите мярката страни (напр. след оттеглянето на подписала я страна или след като съответно подразделение от подписала страна е било продадено на неподписала такава), освен ако най-новият доклад покаже, че след промяната пазарният обхват ще продължи да бъде поне 80 %; и

                  —

                  две години след изпращане на последния доклад, за да се актуализира обхватът вследствие на промените на пазара.
                  Мярката за саморегулиране следва да определя използвания точен показател (или показатели) за оценяване на предявения пазарен обхват. Показателите следва да са обективни, измерими и проверими от независим орган. Те следва да обхващат всички категории продукти, свързани с енергопотреблението, които са включени в мярката.

            3.4.   Количествено определени и поетапни цели

      Мярката за саморегулиране следва да описва всички видове продукти в нейния обхват, да дава определения за тях и да изброява видовете продукти, които принадлежат към продуктовата група, попадаща в обхвата ѝ, но са изключени от нейните изисквания. Всяко изключване следва да бъде обосновавано.
      В мярката за саморегулиране следва да се определят изискванията за дизайн и, ако е уместно, за информация относно продуктите, които обхваща. Изискванията следва да се отнасят до значителни въздействия на продуктите върху околната среда през целия техен жизнен цикъл и да имат за цел подобряване на екологичното им представяне.
      Необходимо е да се осигури възможност за измерване на съответствието с изискванията посредством ясни и надеждни показатели. Следва да бъдат предоставени и подробности относно начините за измерване и проверка на това съответствие. Мярката за саморегулиране следва да предоставя документация, на която се основават предложените изисквания. Всички по-съществени различия между предложените изисквания и документацията следва да бъдат отбелязани.
      Изискванията следва да бъдат представени с дата за тяхното прилагане, а ако мярката за саморегулиране обхваща дълъг период от време, е необходимо тя да включва последователните етапи на тези изисквания. Изискванията следва да се прилагат спрямо поне 90 % от всички единици (обхванати от мярката за саморегулиране), които са пуснати на пазара и/или в действие от всяка страна, подписала мярката.
      3.5.   Участие на гражданското общество

      За всяко предложение за мярка за саморегулиране следва да се провеждат консултации с консултативния форум, който включва представители на държавите членки, промишления сектор, синдикални организации, търговци на едро и дребно, вносители, групи за защита на околната среда и организации на потребителите.

         Управителен комитет

      Към мярката за саморегулиране следва да се създаде управителен комитет, който ще ръководи нейното действие.
      Управителният комитет следва да се състои от всички подписали мярката по саморегулиране страни и Комисията. Всяка от тях следва да бъде представлявана от по един член, имащ равно право на глас с останалите.
      Членовете на консултативния форум и независимият инспектор следва да имат статут на наблюдатели към управителния комитет без право на глас.
      Управителният комитет следва да заседава най-малко веднъж годишно в Брюксел. Заседанията му следва да бъдат отворени за заинтересованите страни, включително за дружества от обхванатия от мярката за саморегулиране сектор, които не са я подписали.
      Управителният комитет следва да избере председател измежду своите членове. Председателят следва да включва в проекта на дневен ред на дадено заседание на управителния комитет всички точки, поискани от членовете и наблюдателите. Покани за заседанието на управителния комитет следва да се изпращат до всички членове и наблюдатели. Съобщение за заседание на управителния комитет, включващо и проект на дневен ред, следва да бъде публикувано на уебсайта на мярката за саморегулиране не по-късно от един месец преди самото заседание.
      Документите, които ще се представят и обсъждат на заседанието на управителния комитет, следва да се изпратят до всички негови членове и наблюдатели и да се публикуват на уебсайта на мярката за саморегулиране не по-късно от една седмица преди заседанието.
      Всички участници следва да имат право да се изказват на заседанията на управителния комитет и да искат председателят да вписва становищата им в протокола.
      Проектопротоколът следва да се изпраща на всички членове на управителния комитет и на наблюдателите, които да разполагат с поне две седмици да представят мнения по него. Окончателният протокол следва да се публикува на уебсайта на мярката за саморегулиране до един месец след заседанието.

         Уебсайт

      Мярката за саморегулиране следва да разполага със собствен уебсайт. Той следва да съдържа поне:

                  —

                  най-новата версия на мярката за саморегулиране, както и предишните ѝ версии;

                  —

                  актуален списък на подписалите мярката и информация за последните оттегляния и изключвания на подписали я страни;

                  —

                  обобщени версии на докладите за пазарния обхват (без да се оповестяват търговски или поверителни данни на отделните подписали страни);

                  —

                  актуални списъци на продуктите, за които подписалите мярката страни са обявили, че са в съответствие с изискванията (продуктите, за които независимият инспектор е установил, че не са в съответствие с изискванията, не следва да бъдат включвани);

                  —

                  докладите на независимия инспектор относно съответствието с изискванията;

                  —

                  актуален списък на подписалите мярката страни, неспазващи нейните изисквания;

                  —

                  поканите, проектите на дневен ред, документите и протоколите за всяко заседание на управителния комитет; и

                  —

                  информация за независимия инспектор, включително данни за контакт с него.
                  Уебсайтът следва да позволява на ползвателите да изпращат въпроси във връзка с мярката за саморегулиране до подписалите я страни и до независимия инспектор. Отговор на тези въпроси следва да се предоставя в срок от един месец.

         Жалби

      Мярката за саморегулиране следва да гарантира, че всяка страна може да подава безплатно до независимия инспектор подкрепени с доказателства твърдения за възможно несъответствие с изискванията. Независимият инспектор следва да извърши оценка на тези твърдения и, ако е уместно, след това да поиска информация от съответната подписала мярката страна и да проведе изпитване и/или проверка. На всяко заседание на управителния комитет той следва да представя преглед на всички подадени след последното заседание твърдения и, ако не е проучил някое от тях, да представи основанията си за това.

         Достъп до данни

      Мярката за саморегулиране следва да включва изискване подписалите я страни при поискване да предоставят на Комисията и наблюдателите към управителния комитет достъп до техническите данни за екологичното представяне на продуктите и моделите, обхванати от нея, включително всички характеристики, свързани със специални условия, за да могат Комисията и наблюдателите да оценят степента на амбициозност на предложените и съществуващите мерки за саморегулиране и въздействията от тях. Правилата за достъп до тези данни не бива да се прилагат спрямо данни, които са чувствителни от търговска гледна точка.
      Мярката за саморегулиране следва да включва изискване подписалите я страни при поискване да предоставят на компетентните по въпросите на екодизайна органи за надзор на пазара на държавите членки конкретна документация и информация — доколкото такива не са включени в доставяната с продуктите документация, за да могат те да проверят съответствието с изискванията на мярката, включително чрез изпитване.
      3.6.   Мониторинг и докладване

         Независим инспектор

      Спазването на изискванията от страна на подписалите мярката за саморегулиране страни следва да се наблюдава от независим инспектор. Той може да е физическо или юридическо лице, като правилата, отнасящи се до него, следва да бъдат определени в мярката за саморегулиране.
      Независимият инспектор следва да притежава необходимите умения за проверка на съответствието с изискванията и да не е в конфликт на интереси. Договорните задължения на независимия инспектор не следва да ограничават ролята му на проверяващ съответствието с изискванията.
      Независимият инспектор следва:

                  —

                  да изпълнява задълженията си с необходимата грижа и да извършва подходящ надзор във връзка с всички възложени му задачи;

                  —

                  да бъде безпристрастен във всички свои дейности, като основава становищата и докладите си единствено на фактите; и

                  —

                  при необходимост да спазва поверителност, така че да са защитени търговските интереси или чувствителните данни на подписалите мярката страни, като за целта той сключва споразумение за неразкриване на информация с подписалите мярката за саморегулиране, ако поискат това от него.

            Мярката за саморегулиране следва да урежда процедурата по подбор на независим инспектор и гаранциите, че той не е в конфликт на интереси и че притежава необходимите умения да проверява съответствието с изискванията. Назначаването на избрания независим инспектор трябва да бъде съгласувано със службите на Комисията. Определянето на реда и условията по неговия договор следва да се извършва с участието на управителният комитет.

         Докладване относно съответствието с изискванията от страна на подписалите мярката страни

      Мярката за саморегулиране следва да урежда правилата поне за следните аспекти на документацията, която всяка подписала тази мярка страна трябва да представи на независимия инспектор:

                  —

                  типа пазар и техническите данни, които трябва да се докладват;

                  —

                  формàта, в който трябва да се представят данните;

                  —

                  начина за изпращане на документацията; и

                  —

                  честотата и момента на нейното представяне.

            Всяка страна, подписала мярката, следва да докладва цялата информация и всички данни (включително данните за пазара и тези за екологичното представяне на продуктите), от които се нуждае независимият инспектор, за да провери надеждно дали подписалата мярката страна спазва всички ангажименти, поети по същата.
      Подписалите мярката страни следва да предоставят пазарни данни, които да позволят на независимия инспектор да установи дали поне 90 % от продуктите им съответстват на ангажиментите. Ако подписалите мярката страни се ангажират да гарантират, че 100 % от техните продукти съответстват на ангажиментите, те не са длъжни да предоставят на независимия инспектор конкретни пазарни данни.
      Докладването следва да се прави за всеки модел, обхванат от мярката за саморегулиране, който се пуска на пазара на Съюза и/или в действие. Ако разликата между някои модели не е от значение за мярката за саморегулиране (т.е. не засяга никой от аспектите, свързани с изискванията), докладите може да обхващат комбинирано сходни модели, стига това да е отбелязано. Информацията и данните, докладвани от подписалите мярката страни, може да се различават само дотолкова, доколкото се различават техните съответни ангажименти.
      Всички подписали мярката страни следва да представят данните си на независимия инспектор в еднакъв формат.
      Доколкото е възможно, следва да се ползват електронни средства за комуникация, като се вземат под внимание изискванията за поверителност и административната тежест, с която се натоварват всички засегнати страни.
      Докладите следва да се отнасят за едногодишен период. Всяка страна, подписала мярката, следва ежегодно да предоставя документацията в срок до два месеца след края на периода на докладване. В случай че независимият инспектор отправи допълнително искане към подписалите мярката страни да предоставят липсваща информация след посочената крайна дата, то следва да бъде изпълнявано в кратки срокове, определени в мярката за саморегулиране.

         Проверка на съответствието с изискванията

      Мярката за саморегулиране следва да предоставя на независимия инспектор правомощия да извършва проверка на съответствието с нейните изисквания посредством:

                  —

                  проверка на документацията, предоставена от подписалите мярката страни;

                  —

                  изпитване на продуктите; и

                  —

                  инспекции на помещенията на подписалите мярката страни.

            Решението за подходящото съчетаване на тези методи се взема от независимия инспектор.

         Изпитване

      Изпитването се състои в проверка на характеристиките на продукти, обхванати от мярката за саморегулиране, чрез материално извършени тестове в лаборатория. По правило то следва да се провежда в независима, за предпочитане акредитирана лаборатория. Като алтернативен вариант е възможно дейностите по изпитване да се извършват в помещенията на една от подписалите мярката страни, при условие че може да бъде гарантирана пълна обективност.
      Независимият инспектор следва да избере на случаен принцип подходящ брой продукти за изпитване от различни подписали мярката страни, за предпочитане като се снабди с тях от търговци на дребно в различни държави членки (традиционни или онлайн магазини). Ако подписалите мярката страни предоставят продуктите направо, те не следва да участват в подбора на образците.
      Независимият инспектор може да избере конкретни модели или модели от конкретна подписала мярката страна, ако информация от какъвто и да е източник сочи възможно несъответствие с изискванията на тези модели или на тази страна.
      При поискване подписалите мярката страни следва да предоставят на независимия инспектор конкретна документация и информация, необходими за целите на изпитването, ако същите не са включени в документацията, доставена с продуктите.
      Подробните доклади от изпитванията за всеки отделен продукт следва да се предоставят на Комисията и на съответната подписала мярката страна.

         Инспекции

      Независимият инспектор може да провежда инспекция на конкретна подписала мярката страна въз основа на конкретна информация, която да дава основание за такава инспекция. Тази информация следва да бъде съобщена на съответната подписала мярката страна.
      Инспекцията следва да се използва единствено като средство за проверка на съответствието с ангажиментите, поети във връзка с мярката за саморегулиране, ако не е налице друг по-ефективен с оглед на разходите способ. По време на инспекция независимият инспектор следва да извършва само дейности, които са стриктно необходими, за да провери дали подписалата мярката за саморегулиране страна спазва ангажиментите, които е поела по тази мярка.
      Независимият инспектор следва да прецени дали да уведоми подписалата страна за инспекцията непосредствено преди нейното извършване или да не изпраща никакво предварително предизвестие. Подписалата мярката страна следва да предостави всички поискани подкрепящи документи.
      Независимият инспектор следва да изпрати проектодоклад от инспекцията до съответната подписала мярката страна за мнение в срок до един месец след провеждане на инспекцията. До две седмици след получаването му подписалата мярката страна следва да представи своето мнение. Ако е необходимо, независимият инспектор следва да промени проектодоклада в рамките на две седмици, като вземе под внимание мненията, получени от подписалата мярката страна. Докладът, включващ основанието за инспекцията, следва да се предостави на Комисията и на съответната подписала мярката страна. На първото заседание на управителния комитет след приключването на доклада следва да се представи негово обобщение. В него не следва да се оповестява търговска информация с чувствителен характер, освен ако това е необходимо, за да се докаже несъответствието с изискванията.

         Докладване от страна на независимия инспектор

      Независимият инспектор следва да изготви проектодоклада относно съответствието с изискванията и да го изпрати до членовете на управителния комитет най-късно три месеца след края на периода на докладване. Те следва да разполагат с две седмици, за да представят мненията си по доклада. Независимият инспектор следва да представи на членовете на управителния комитет окончателната версия на доклада относно съответствието с изискванията най-късно четири месеца след края на периода на докладване. Този доклад следва да включва:

                  —

                  информация за използваните методи за събиране и обработване на данните и за всякакви затруднения, срещнати при изготвянето на доклада*;

                  —

                  резултатите от проверката на документите*;

                  —

                  подхода при подбора на продуктите за изпитване и, ако цели на изпитването са били конкретни модели или подписали мярката страни — основанията за това*;

                  —

                  списък с подложените на изпитвания продукти и обобщение на отделните резултати;

                  —

                  обобщения за всички проведени през периода на докладване инспекции;

                  —

                  списък на подписалите мярката страни, които не спазват нейните изисквания;

                  —

                  информация за причините за всяко несъответствие с изискванията*; и

                  —

                  препоръки за бъдещи периоди на докладване.

            В мярката за саморегулиране може да бъде уточнено, че елементите, обозначени със звездичка (*), следва да бъдат представени в синтезирана форма, като обобщават резултатите за всички подписали мярката страни заедно, и да не включват търговски или поверителни данни на отделните страни. В такива случаи на Комисията и на съответната подписала мярката страна следва да се представят отделни доклади, в които се съдържа конкретната информация поединично за всяка от страните във връзка с тези елементи.

         Несъответствие с изискванията

      Несъответствието с изискванията следва да подлежи на санкции по скала със степени.
      Подписала мярката страна, която не представи на независимия инспектор своя доклад относно съответствието с изискванията, следва да бъде подложена на инспекция от негова страна в годината след съответния период на докладване. Ако страната отново пропусне да представи документацията относно съответствието, тя подлежи на незабавно изключване от мярката за саморегулиране.
      Страна, подписала мярката, която съгласно доклада от инспекцията на независимия инспектор или доклада относно съответствието не е спазила изискванията на мярката за саморегулиране, следва да бъде задължена да предприеме коригиращи действия. При несъответствие с изискванията, което продължава повече от шест месеца след доклада на независимия инспектор, тази страна подлежи на незабавно изключване от мярката за саморегулиране.
      Председателят следва писмено да уведоми управителния комитет за изключването на всяка подписала мярката страна, неспазваща нейните изисквания, в срок до една седмица след получаването на информацията от независимия инспектор, че е налице условие за незабавно изключване.
      3.7.   Разходна ефективност на администрирането на инициатива за саморегулиране

      Подписалите мярка за регулиране страни следва да поемат всички разноски, свързани с независимия инспектор и неговата дейност, уебсайта и работата на управителния комитет, с изключение на разходите за участие на представителя на Комисията и на всички наблюдатели без независимия инспектор.
      Мярката за саморегулиране следва да насърчава подписалите я страни да споделят експертни познания, опит, информация и най-добри практики със страни, подписали други мерки за саморегулиране в областта на екодизайна.
      3.8.   Устойчивост

      Мярката за саморегулиране следва да посочва заложените в нея цели на политиката. Те следва да съответстват на целите на политиката от директивата.
      3.9.   Съвместимост на стимулите

      Предложената мярка за саморегулиране следва да е съобразена с другите фактори и стимули на национално равнище.

         (1)  По-добро регулиране за постигането на по-добри резултати — Програма на ЕС, COM(2015) 215.

         (2)  Вж. съображения 18—21, член 15, параграф 3, буква б) и член 17 от директивата.

         (3)  Приложение VIII към директивата.

         (4)  COM(2012) 684, COM(2013) 23 и COM(2015) 178.

         (5)  https://ec.europa.eu/digital-agenda/best-practice-principles-better-self-and-co-regulation

         (6)  Директива 2010/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 г. относно посочването на консумацията на енергия и на други ресурси от продукти, свързани с енергопотреблението, върху етикети и в стандартна информация за продуктите (ОВ L 153, 18.6.2010 г., стр. 1).

         (7)  Регламент (ЕО) № 66/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно екомаркировката на ЕС (ОВ L 27, 30.1.2010 г., стр. 1).

         (8)  В „Синьото ръководство“ за прилагането на правилата на ЕС относно продуктите се обяснява значението на понятията „предоставяне на пазара“ и „въвеждане в експлоатация“ (т.е. „пускане в действие“) (http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/18027?locale=bg).