title: Препоръка (ЕС) 2017/146 на Комисията от 21 декември 2016 година относно принципите на правовата държава в Полша в допълнение към Препоръка (ЕС) 2016/1374

text:
               27.1.2017

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 22/65

         ПРЕПОРЪКА (ЕС) 2017/146 НА КОМИСИЯТА
   от 21 декември 2016 година
   относно принципите на правовата държава в Полша в допълнение към Препоръка (ЕС) 2016/1374
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 292 от него,
   като има предвид, че:

               (1)

               На 27 юли 2016 г. Комисията прие Препоръка относно принципите на правовата държава в Полша (1), в която изложи своите опасения относно положението на Конституционния съд и отправи препоръки за начините как да се разсеят тези опасения.

               (2)

               Препоръката на Комисията беше приета съгласно уредбата за правовата държава (2). В уредбата за правовата държава е определено какви действия предприема Комисията, когато в някоя държава — членка на Съюза, се появят ясни признаци на заплаха за принципите на правовата държава, и са указани принципите, които произтичат от върховенството на закона. В уредбата за правовата държава са дадени насоки за диалог между Комисията и държавата членка, за да се предотврати появата на системна заплаха за върховенството на закона, която би могла да прерасне в „очевиден риск от тежко нарушение“, който потенциално би задействал процедурата по член 7 от ДЕС. Когато в някоя държава членка има ясни признаци за системна заплаха за върховенството на закона, Комисията може да започне диалог със съответната държава членка в съответствие с уредбата за правовата държава.

               (3)

               Европейският съюз се основава на общи ценности, залегнали в член 2 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), в това число зачитане на принципите на правовата държава. Освен че изпълнява задачата да осигурява спазването на правото на ЕС, Комисията носи отговорност също така, заедно с Европейския парламент, държавите членки и Съвета, да гарантира общите ценности на Съюза.

               (4)

               Съдебната практика на Съда на Европейския съюз и на Европейския съд по правата на човека, както и документи, изготвени от Съвета на Европа, по-специално въз основа на експертните познания на Европейската комисия за демокрация чрез право („Венецианска комисия“), дават неизчерпателен списък на тези принципи и по този начин определят основния смисъл на принципите на правовата държава като обща ценност на Съюза в съответствие с член 2 от ДЕС. Сред тези принципи са законността, което означава прозрачен, отчетен, демократичен и плуралистичен законодателен процес; правната сигурност; забраната на произвол от страна на органите на изпълнителната власт; независимостта и безпристрастността на съда; ефективният съдебен контрол със зачитане на основните права; и равенството пред закона (3). Освен да отстояват тези принципи и ценности, държавните институции имат също така задължение за лоялно сътрудничество.

               (5)

               В Препоръката си от 27 юли 2016 г. Комисията обясни обстоятелствата, при които на 13 януари 2016 г. реши да проучи ситуацията съгласно уредбата за правовата държава и при които на 1 юни 2016 г. прие становище относно принципите на правовата държава в Полша. В препоръката е обяснено също така, че обменените становища между Комисията и полското правителство не са успели да разсеят опасенията на Комисията.

               (6)

               В Препоръката си Комисията констатира, че е налице системна заплаха за принципите на правовата държава в Полша, и препоръча полските органи спешно да предприемат подходящи действия за отстраняването на тази заплаха.

               (7)

               По-специално Комисията препоръча полските органи: а) да изпълнят в пълна степен решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември 2015 г., с които се изисква тримата съдии, които правомерно са били номинирани през октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд, а тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, да не встъпват в длъжност като съдии; б) да обнародват и изпълнят в пълна степен решенията на Конституционния съд от 9 март 2016 г. и да осигурят автоматичното обнародване на бъдещите решения, без това да зависи от каквото и да било решение на изпълнителната или законодателната власт; в) да гарантират, че при всяка реформа на Закона за Конституционния съд се зачитат решенията на Конституционния съд, в това число решенията от 3 и 9 декември 2015 г. и решението от 9 март 2016 г., както и че становището на Венецианската комисия се взема предвид в пълна степен; и да гарантират, че ефективността на Конституционния съд в качеството му на гарант на Конституцията няма да бъде засегната от изисквания; г) да гарантират възможността на Конституционния съд да упражни контрол върху съответствието на приетия на 22 юли 2016 г. нов Закон за Конституционния съд преди влизането му в сила и да обнародват и изпълнят в пълна степен решението на Съда в тази връзка; д) да се въздържат от действия и публични изявления, които могат да засегнат легитимността и ефективността на Конституционния съд.

               (8)

               Комисията прикани полското правителство в срок до три месеца да реши установените в Препоръката проблеми и да уведоми Комисията за предприетите стъпки в това отношение. Комисията отбеляза, че все още е готова да води конструктивен диалог с полското правителство.

               (9)

               На 30 юли 2016 г. президентът на Републиката подписа Закона от 22 юли 2016 г., който беше обнародван в Официален вестник на 1 август 2016 г.

               (10)

               На 11 август 2016 г. Конституционният съд постанови решение относно Закона от 22 юли 2016 г. (4) В решението редица разпоредби от този закон бяха обявени за противоконституционни, като всички те бяха идентифицирани като повод за загриженост също така в Препоръката на Комисията. Сред основанията за обявяване на противоконституционност бяха по-специално принципите на разделение на властите и баланса между тях (5), независимостта на съдилищата и трибуналите от другите власти (5), независимостта на съдиите (6) и принципът на етично поведение и ефикасност на публичните институции (7). Полското правителство обаче не призна действителността на това решение и не го обнародва в Официален вестник.

               (11)

               На 16 август 2016 г. полското правителство обнародва 21 решения на Съда, постановени в периода 6 април 2016 г.—19 юли 2016 г. Обнародването на тези решения изглежда е било основано на член 89 от Закона от 22 юли 2016 г., в който се казва, че „Решенията на Съда, постановени в нарушение на разпоредбите на Закона за Конституционния съд от 25 юни 2015 г. преди 20 юли 2016 г., се обнародват в срок до 30 дни, считано от влизането в сила на настоящия закон, с изключение на решения, касаещи нормативни актове, чието действие е прекратено.“ Разглежданата разпоредба е сред онези, които Конституционният съд е обявил за противоконституционни в решението си от 11 август 2016 г. Освен това правителството не обнародва нито решенията от 9 март 2016 г. и от 11 август 2016 г., нито 16-те решения, постановени след 11 август 2016 г.

               (12)

               На 18 август 2016 г. полската прокуратура съобщи за започването на наказателно разследване срещу председателя на Конституционния съд по повод на това, че не е допуснал да встъпят в длъжност тримата съдии, назначени от новата законодателна власт през месец декември 2015 г.

               (13)

               На 14 септември 2016 г. Европейският парламент прие Резолюция относно ситуацията в Полша (8), с която, inter alia, призова правителството на Полша да си сътрудничи с Комисията в съответствие с принципа на лоялно сътрудничество, предвиден в Договора, и настойчиво му препоръча да се възползва от предоставения от Комисията тримесечен срок, за да влезе в контакт с всички партии, представени в Сейма, за намирането на компромисно решение на настоящата конституционна криза, като спазва изцяло становището на Венецианската комисия и Препоръката на Комисията.

               (14)

               На 30 септември 2016 г. група членове на Сейма внесе ново законодателно предложение за статута на съдиите в Конституционния съд. Предложението съдържа разпоредби относно правата и задълженията на съдиите от Съда, условията за назначаване на съдии в Съда, техния мандат и прекратяването на правомощията им, както и относно въпроси, свързани с имунитета, правилата за етично поведение и дисциплинарната отговорност.

               (15)

               На 14 октомври 2016 г. Венецианската комисия прие своето становище относно Закона от 22 юли 2016 г. (9) В становището се отбелязва, че Законът съдържа някои подобрения в сравнение със Закона от 22 декември 2015 г., който е бил предмет на становището на Венецианската комисия от месец март 2016 г. Въпреки това в него се посочва, че обхватът на тези подобрения е твърде ограничен, тъй като други разпоредби на Закона, във вида, в който са приети, значително биха забавили и възпрепятствали работата на Съда, вероятно биха направили дейността му неефективна и биха застрашили неговата независимост вследствие на упражняването на прекомерен законодателен и изпълнителен контрол върху неговото функциониране. Сред споменатите други разпоредби са например онези, касаещи отлагането на дело за срок до шест месеца при поискване от четирима съдии, възможността главният прокурор да блокира заседание, като отсъства от него, или спирането на всички институционални дела за шест месеца, последвано от пререгистрация. В становището се отправят критики също така към системата, според която кандидатите за поста на председател на Съда се предлагат на президента на Републиката, което би могло да доведе до ситуацията да бъде назначен кандидат, който не се ползва с подкрепата на значителен брой съдии. Освен това канцеларията на министър-председателя, без каквото и да било конституционно или правно основание, е направила опит за упражняване на контрол върху действителността на решенията на Съда с отказа си да обнародва негови решения В становището е подчертано също така, че проблемът с назначаването на съдии не е решен съобразно препоръките и че прилагането на разпоредбата на Закона от 22 юли 2016 г., с която се изисква председателят на Съда да възлага дела на назначените през декември съдии, би било в противоречие с решенията на Съда, които са всеобщо обвързващи и съответно са задължителни за всички държавни органи, включително за Съда и неговия председател. В становището се стига до заключението, че като е приел закона, полският парламент е поел правомощия за осъществяване на конституционен контрол, каквито не е имал, докато е действал в качеството си на обичайна законодателна власт. В становището се казва, че полският парламент и правителството са продължили да оспорват позицията на Съда като окончателен арбитър по конституционни въпроси и са приписали това право на себе си: те са създали нови пречки пред ефективното функциониране на Съда и са действали за по-нататъшното ограничаване на неговата независимост. Според становището, като са удължили конституционната криза, те са възпрепятствали Конституционния съд, който не може да изпълнява своята конституционна роля на пазител на демокрацията, върховенството на закона и човешките права. Полското правителство реши да не участва в заседанието на Венецианската комисия на 14 октомври 2016 г., тъй като сметна, че становището на Венецианската комисия е едностранчиво и не взема под внимание позицията на правителството.

               (16)

               На 26 октомври 2016 г. група членове на Сейма внесе ново законодателно предложение по отношение на организацията и производствата на Конституционния съд. Предложението съдържа подробни разпоредби относно организацията и производствата на Конституционния съд, включително нови правила за избор на председател и заместник-председател на Съда. Предложението допълва законодателното предложение относно статута на съдиите в Конституционния съд, внесено в Сейма на 30 септември 2016 г. (вж. по-горе); двете законодателни предложения са тясно свързани и имат за цел да заменят Закона от 22 юли 2016 г.

               (17)

               На 27 октомври 2016 г., в рамките на определения в Препоръката тримесечен срок, полското правителство отговори на Препоръката на Комисията. В отговора се изразява несъгласие по всички точки с позицията в Препоръката и не се обявяват никакви нови мерки за разсейване на посочените от Комисията опасения във връзка с върховенството на закона.

               (18)

               На 31 октомври 2016 г. Комитетът на ООН по правата на човека прие Заключителни наблюдения по седмия периодичен доклад на Полша. В него са изразени опасения относно отрицателното въздействие на законодателните реформи, в това число измененията на Закона за Конституционния съд от ноември и декември 2015 г. и юли 2016 г., и незачитането на решенията на Конституционния съд; функционирането и независимостта на Съда и прилагането на Пакта. Комитетът изрази също така своята загриженост във връзка с отказа на министър-председателя да обнародва решенията на Съда от март и август 2016 г. и усилията на правителството да промени състава на Съда по начини, определени от Съда като противоконституционни, и във връзка със съдебното производство, образувано срещу председателя на Съда по обвинения за злоупотреба с власт. Заключението на Комитета беше, че Полша следва да гарантира зачитането и защитата на неприкосновеността и независимостта на Конституционния съд и на неговите съдии и да осигури изпълнението на всичките му решения. Комитетът настойчиво прикани Полша незабавно да обнародва официално всички решения на Съда, да се въздържа от въвеждането на мерки, които пречат на ефективното му функциониране, и да осигури прозрачен и безпристрастен процес по назначаване на неговите членове и тяхната несменяемост, при спазване на всички изисквания за законност съгласно националното и международното право.

               (19)

               На 7 ноември 2016 г. Конституционният съд постанови решение относно конституционосъобразността на разпоредбите на Закона от 22 юли 2016 г., що се отнася до избора на председател и заместник-председател на Съда (10). Следва да се отбележи, че поради отказа на трима съдии от Съда да участват в делото (11) и предвид факта, че тримата съдии, които правомерно са били номинирани през октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, не са встъпили в длъжност като съдии в Съда, Конституционният съд е трябвало да промени своя състав от заседаване в пленум на състав от петима съдии. От 11 август 2016 г. Конституционният съд не е бил в състояние да заседава в пленум за постановяване на решения. На 10 ноември 2016 г. трябваше да бъде отложено заседанието по едно дело в пленум, тъй като не беше събран кворум за заседание в пленум. Освен това на 30 ноември и на 8 декември 2016 г. Общото събрание не успя да приеме резолюция за представяне на кандидати за поста на председател на Конституционния съд, тъй като не беше събран предвиденият от закона кворум.

               (20)

               На 1 декември 2016 г. Сенатът прие Закона от 30 ноември 2016 г. за правния статут на съдиите в Конституционния съд („Закон за статута на съдиите“).

               (21)

               На 2 декември 2016 г. Сенатът прие Закона от 30 ноември 2016 г. за организацията и производствата на Конституционния съд („Закон за организацията и производствата“).

               (22)

               На 14 декември 2016 г. в Европейския парламент беше проведен дебат относно ситуацията с върховенството на закона в Полша. По време на този дебат Комисията настойчиво призова полските органи да не привеждат в сила новите закони преди Конституционният съд да е успял да разгледа тяхната конституционосъобразност.

               (23)

               На 15 декември 2016 г. Сенатът прие Закона от 13 декември 2016 г. за прилагане на Закона за организацията и производствата и на Закона за статута на съдиите („Закон за прилагане“).

               (24)

               На 19 декември 2016 г. президентът на Републиката подписа трите горепосочени закона и те бяха обнародвани в Официален вестник.Същия ден президентът на Републиката назначи съдия Julia Przyłębska — съдия, избран от новия Сейм — на позицията „изпълняващ длъжността председател на Конституционния съд“.

               (25)

               На 20 декември 2016 г. съдия Julia Przyłębska допусна тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, да встъпят в длъжност в Съда и за същия ден свика заседание на Общото събрание. Поради краткия срок на предизвестие един съдия не беше в състояние да вземе участие и поиска отлагане на заседанието за следващия ден. Съдия Julia Przyłębska отказа и седем други съдии също не участваха в заседанието. Само шест съдии, в това число тримата неправомерно номинирани съдии, взеха участие в заседанието и избраха двама кандидати — Julia Przyłębska и Mariusz Muszyński — които бяха предложени за кандидати на президента на Републиката.

               (26)

               На 21 декември 2016 г. президентът на Републиката назначи съдия Julia Przyłębska на поста председател на Конституционния съд,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА:

               1.

               Република Полша следва надлежно да вземе предвид анализа на Комисията, изложен по-долу, и да предприеме мерките, изброени в раздел 7 от настоящата препоръка, така че установените проблеми да бъдат решени в определените срокове.

         1.   ОБХВАТ НА ПРЕПОРЪКАТА

               2.

               Настоящата препоръка допълва Препоръката от 27 юли 2016 г. В нея се разглежда кои от изразените в посочената препоръка опасения са били разсеяни, излагат се останалите опасения и се посочват редица нови опасания на Комисията, които са възникнали оттогава, що се отнася до върховенството на закона в Полша. На тази база са отправени препоръки до полските органи относно начините как да разсеят тези опасения. Тези опасения се отнасят до следните въпроси:

                           1)

                           назначаването на съдии в Конституционния съд и неизпълнението на решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември 2015 г. и от 11 август 2016 г. във връзка с тези въпроси;

                           2)

                           необнародването и неизпълнението на редица решения на Конституционния съд от месец март 2016 г. насам, в това число решенията от 9 март и 11 август по отношение на законодателни актове на Конституционния съд;

                           3)

                           ефективното функциониране на Конституционния съд и ефективността на конституционния контрол върху новото законодателство, особено с оглед на новоприетото законодателство, касаещо Конституционния съд, по-специално Закона за статута на съдиите, Закона за организацията и производствата и Закона за прилагане;

                           4)

                           заложените в Закона за организацията и производствата и в Закона за прилагане правила, приложими за избор на кандидати за поста председател и заместник-председател на Конституционния съд и за назначаване на изпълняващ длъжността председател на Конституционния съд.

         2.   НАЗНАЧАВАНЕ НА СЪДИИ В КОНСТИТУЦИОННИЯ СЪД

               3.

               В Препоръката си от 27 юли 2016 г. (12) Комисията препоръчва полските органи да изпълнят в пълна степен решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември 2015 г., което налага тримата съдии, които са били правомерно номинирани през месец октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд, а тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, да не встъпват в длъжност като съдии.

               4.

               Що се отнася до Закона от 22 юли 2016 г. за Конституционния съд, Комисията отбеляза, че този закон не е съвместим с решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември. Според член 90 (13) председателят на Конституционния съд е задължен да възлага дела на всички съдии, които са положили клетва пред президента на Републиката, но все още не са встъпили в длъжност като съдии. Тази разпоредба създава впечатлението, че е насочена към ситуацията на тримата съдии, които неправомерно са номинирани от 8-та сесия на Сейма през декември 2015 г. Чрез нея се дава възможност на въпросните съдии да встъпят в длъжност, като заемат местата, за които предходният законодателен орган на Сейма законно беше вече номинирал трима съдии, както се потвърждава в решенията от 3 и 9 декември 2015 г.

               5.

               В решението си от 11 август 2016 г. Конституционният съд определи член 90 от Закона от 22 юли 2016 г. за противоконституционен, а в становището си от 14 октомври 2016 г. Венецианската комисия потвърди, че тази разпоредба е решение, което не отговаря на принципа на правовата държава (14).

               6.

               Полското правителство обаче продължава да отказва да признае действителността на решението от 11 август 2016 г. и да го обнародва в Официален вестник (вж. раздел 3 по-долу).

               7.

               Освен това с новия Закон за статута на съдиите отново се въвежда разпоредба (15), аналогична на член 90 от Закона от 22 юли 2016 г., обявен за противоконституционен в решението от 11 август 2016 г. Също така разпоредби, с които се цели постигането на аналогичен ефект, са включени в Закона за организацията и производствата (16) и в Закона за прилагане (17).

               8.

               В отговора си от 27 октомври 2016 г. полското правителство изразява позицията, че в решенията на Съда от 3 и 9 декември 2015 г. не се уточнява кои съдии следва да встъпят в длъжност, и счита, че номинирането на петимата съдии през декември 2015 г. от новата законодателна власт на Сейма е правомерно. Тези мотиви пораждат сериозни опасения по отношение на върховенството на закона, тъй като с тях се отхвърля каквото и да било действие на двете решения от месец декември и те противоречат на мотивите на Съда, които са излагани нееднократно, включително в решението от 11 август 2016 г. Отговорът предполага, че ситуацията би останала същата както със, така и без решенията на Съда.

               9.

               В отговора се признава, че в диспозитива на решението от 3 декември 2015 г. Конституционният съд е разгледал задължението избраният от Сейма съдия да положи незабавно клетва пред президента на Републиката. Въпреки това се изразява позицията, че решението не може да задължи други органи да прилагат разпоредби по начина, посочен в дадено дело. Това тълкуване ограничава въздействието на решенията от 3 и 9 декември 2015 г. само до задължението на правителството да ги обнародва, като им се отнема каквото и да било по-нататъшно правно и оперативно действие, по-специално по отношение на задължението въпросните съдии да положат клетва пред президента на Републиката. Това тълкуване противоречи на принципа на лоялно сътрудничество между държавните органи, а този принцип, както се подчертава в становищата на Венецианската комисия, представлява конституционно предварително условие в една демократична държава, ръководена от върховенството на закона.

               10.

               Наред с това Комисията отбелязва, че и Венецианската комисия счита, че решението на настоящия конфликт относно състава на Конституционния съд „трябва да се основава на задължението за зачитане и цялостно изпълнение на решенията на Конституционния съд“ и „затова призовава всички държавни органи, и по-специално Сейма, изцяло да зачетат и изпълнят решенията“ (18).

               11.

               В заключение Комисията счита, че полските органи следва да зачетат и изцяло да изпълнят решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември 2015 г. Съгласно тези решения се изисква държавните институции да си сътрудничат лоялно, за да се гарантира — в съответствие с принципите на правовата държава — че тримата съдии, номинирани от 7-та сесия на Сейма, могат да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд и че тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, няма да встъпят в длъжност като съдии. Съответните разпоредби на Закона от 22 юли 2016 г. за Конституционния съд пораждат сериозни опасения по отношение на върховенството на закона и са обявени за противоконституционни в решението на Конституционния съд от 11 август 2016 г. Това решение също следва да бъде зачетено, обнародвано и изпълнено от полските органи. Освен това разпоредбите (19), с които се цели да се постигне аналогичен резултат, включени в Закона за статута на съдиите, Закона за организацията и производствата и Закона за прилагане, също не съответстват на тези съдебни решения и не трябва да се прилагат.

         3.   НЕОБНАРОДВАНЕ И НЕИЗПЪЛНЕНИЕ НА РЕШЕНИЕТО НА КОНСТИТУЦИОННИЯ СЪД ОТ 9 МАРТ 2016 Г. И НА РЕШЕНИЯТА, ПОСТАНОВЕНИ СЛЕД 9 МАРТ 2016 Г.

               12.

               В Препоръката си от 27 юли 2016 г. Комисията препоръча полските органи да обнародват и изпълнят в пълна степен решението на Конституционния съд от 9 март 2016 г. и неговите последващи решения и да осигурят автоматичното обнародване на бъдещите решения, без това да зависи от каквото и да било решение на изпълнителната или законодателната власт.

               13.

               На 16 август 2016 г. полското правителство — въз основа на член 89 от Закона от 22 юли 2016 г. — обнародва 21 решения на Конституционния съд, постановени в периода 6 април 2016 г.—19 юли 2016 г. Въпреки това двете решения от 9 март и от 11 август 2016 г. все още не са обнародвани от полското правителство, което противоречи на поисканото в Препоръката на Комисията. Освен това до момента нито едно от 16-те решения на Конституционния съд, постановени след 11 август 2016 г., не е обнародвано.

               14.

               Член 89 от Закона от 22 юли 2016 г. беше обявен за противоконституционен от Конституционния съд в решението му от 11 август 2016 г., тъй като не отговаря на принципите на разделение и балансиране на властите и независимост на съдилищата и трибуналите от другите власти.

               15.

               В отговора на полското правителство от 27 октомври се потвърждава, че правителството продължава да смята, че има правомощието да проверява законосъобразността на решенията на Съда и че автоматичното обнародване на решенията не може да бъде осигурено.

               16.

               В член 114, параграфи 1 и 2 от Закона за организацията и производствата се казва, че „Решенията се обнародват в съответния официален вестник в съответствие с принципите и по реда, определени в Конституцията и Закона от 20 юли 2000 г. за обнародването на нормативни актове и някои други правни актове […]“. Посочено е също така, че „[п]редседателят на Съда разпорежда обнародването на решенията.“ Тази разпоредба като такава е стъпка в правилната посока.

               17.

               В член 19 от Закона за прилагане обаче се казва, че „[р]ешенията на Съда и разпорежданията на Съда, приети в нарушение на Закона за Конституционния съд от 25 юни 2015 г. […] или Закона за конституционния съд от 22 юли 2016 г. и издадени преди датата на влизане в сила на закона, посочен в член 1, се обнародват в съответния официален вестник, след като обнародването им бъде разпоредено от изпълняващия длъжността председател на Съда, освен ако се отнасят до нормативни актове, чието действие е прекратено.“ Аналогична разпоредба вече беше обявена за противоконституционна от Съда в решението му от 11 август 2016 г. В Препоръката на Комисията се подчертава, че посочването, че решенията са постановени неправомерно, противоречи на принципа на разделение на властите, тъй като не Сеймът определя законосъобразността на решенията (20). Венецианската комисия също потвърди тази позиция в двете си становища (21). Освен това с необнародването на решенията, касаещи нормативни актове, чието действие е прекратено, предвидено в член 19 от Закона за прилагане, се изключват по-специално решенията от 9 март, 11 август и 7 ноември 2016 г. Тази разпоредба пречи на цялостното обнародване на всички решения, докато председателят на Конституционния съд не бъде назначен. Освен това няма гаранция, че по силата на член 114, параграф 2 от Закона за организацията и производствата бъдещият председател на Съда ще обнародва всички решения, които са приети преди неговия мандат.

               18.

               В заключение, фактът, че полското правителство до момента отказва да обнародва в Официален вестник решенията от 9 март 2016 г. и 11 август 2016 г., свързани със законодателни актове за Конституционния съд, както и всички други решения, постановени от Конституционния съд след 11 август 2016 г., създава несигурност относно правното основание за съдебната дейност на Съда и правните последици от неговите решения. Тази несигурност влияе негативно върху ефективността на конституционния контрол и поражда сериозни опасения за върховенството на закона. Спазването на окончателните решения е съществено важно изискване, което е присъщо за правовата държава. С отказа да се обнародва задължително и окончателно решение се отнема неговото автоматично правно и оперативно действие и се нарушават принципите на законност и разделение на властите.

         4.   ПРЕГЛЕД НА ЗАКОНА ЗА КОНСТИТУЦИОННИЯ СЪД И НА ЕФЕКТИВНОСТТА НА КОНСТИТУЦИОННИЯ КОНТРОЛ ВЪРХУ НОВОТО ЗАКОНОДАТЕЛСТВО

               19.

               В Препоръката си от 27 юли 2016 г. Комисията подробно разгледа Закона от 22 юли 2016 г. и неговото въздействие, като се има предвид ефектът от разпоредбите както поотделно, така и като общо, както и съществуващата съдебна практика на Конституционния съд и становището на Венецианската комисия. Комисията препоръча полските органи да гарантират, че във всяка реформа на Закона за Конституционния съд се зачитат решенията на Конституционния съд, в това число решенията от 3 и 9 декември 2015 г. и решението от 9 март 2016 г., както и че изцяло се взема предвид становището на Венецианската комисия от 11 март 2016 г. По-специално Комисията препоръча полските органи да гарантират, че изисквания като тези, свързани с присъствения кворум, разглеждането на дела в хронологичен ред, възможността на главния прокурор да не допуска разглеждането на дела, отлагането на разисквания или преходните мерки, касаещи висящи дела и спирането на дела, било то самостоятелно или вследствие на общия им ефект, няма да намалят ефективността на Конституционния съд като гарант на Конституцията.

               20.

               В отговора си от 27 октомври 2016 г. полското правителство не признава, че по-голямата част от опасенията, изразени от Комисията и от Венецианската комисия, не за взети предвид в Закона от 22 юли 2016 г. В отговора се оспорва, че упражняването на ефективен контрол от Съда е възпрепятствано, като се посочва фактът, че Съдът е имал възможност да постановява решения по време на т.нар. конституционна криза. Този аргумент обаче е неуместен, тъй като Съдът е можел да прави това именно поради неприлагането на разглежданите процесуални изисквания (решение от 11 август 2016 г.), и правителството отказва да обнародва същите тези решения на Съда в опит да попречи на влизането им сила.

               21.

               В отговора са представени също така кратки обяснения относно съответствието на горепосоченото законодателство с основните права. Комисията отбелязва, че тези обяснения на правителството не премахват необходимостта от наистина ефективен конституционен контрол от страна на Конституционния съд.

               22.

               В отговора се отхвърля също така основната роля на Конституционния съд да гарантира върховенството на закона в Полша. Комисията оспорва това твърдение. Конституционният съд наистина е един от основните гаранти на върховенството на закона в Полша, по-специално той е натоварен със задачата да се произнася по конституционосъобразността на полските закони. В Конституцията на Полша ясно е посочено, че Конституционният съд има компетентността да се произнася по съответствието на законодателни актове и международни споразумения с Конституцията, по съответствието на даден законодателен акт с ратифицирани международни споразумения, за чиято ратификация е било нужно предварително съгласие, одобрено със законодателен акт, по съответствието на нормативни разпоредби, издадени от централни държавни органи, ратифицирани международни споразумения и законодателни актове с Конституцията, по съответствието на целите или дейностите на политически партии с Конституцията и по жалби, касаещи нарушения на Конституцията (22). Конституционният съд следва да решава също така спорове относно правомощията между централните конституционни органи на държавата (23). Фактът, че според Конституцията Държавният трибунал е длъжен да разглежда дела за нарушения на Конституцията или на законодателен акт, извършени от определени лица (24), и че президентът на Републиката следва да гарантира спазването на Конституцията (25), не засяга тази основна роля на Съда.

               23.

               Комисията отбелязва, че в Закона за организацията и производствата вече не се съдържат следните разпоредби на Закона от 22 юли 2016 г., определени в Препоръката като основание за опасения: член 26, параграф 1, точка 1ж за отнасянето на дела за разглеждане на заседание в пленум (26), член 38, параграф 3 за разглеждането на дела в хронологичен ред (27), член 68, параграфи 5—8 за отлагането на разисквания (28), член 61, параграф 6 за възможността на главния прокурор да не допуска разглеждането на дела (29) и членове 83—86 за преходните разпоредби за висящи дела (30). Комисията отбелязва, че самото обнародване на решението на Конституционния съд от 11 август 2016 г., в което тези разпоредби вече са обявени за противоконституционни, би било достатъчно за решаването на тези проблеми без да се налага нов закон.

               24.

               Въпреки тези подобрения Комисията все пак отбелязва, че някои опасения остават. По-специално броят на съдиите, необходим за заседание в пленум, остава единадесет, въпреки че е определен на девет в Закона за Конституционния съд от 1997 г. и в Закона от 25 юни 2015 г. Както е отбелязано в Препоръката (31), това представлява ограничаване на Конституционния съд в процеса на вземане на решения, по-специално при настоящите обстоятелства, когато Конституционният съд има само 12 съдии (тъй като тримата съдии, които са били правомерно номинирани през месец октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, не са встъпили в длъжност като съдии). Рискът, който е идентифициран в Препоръката, че присъственият кворум за заседания в пленум понякога може да не бъде събран, вече се е проявил (32).

               25.

               Освен това Законът за организацията и производствата, Законът за статута на съдиите и Законът за прилагане съдържат други разпоредби, които са засилили някои от опасенията, идентифицирани в Препоръката (вж. раздел 2 за назначаването на съдии и раздел 3 за обнародването на решения), или са породили нови опасения, свързани с положението на съдиите (вж. раздел 4.1.) и назначаването на председателя, заместник-председателя и изпълняващия длъжността председател на Съда (вж. раздел 5).

         4.1.   Опасения, свързани с положението на съдиите

   4.1.1.   Дисциплинарни производства

               26.

               В член 26 от Закона за статута на съдиите се казва: „Извършването от страна на съдия от Съда на нарушението, посочено в член 24, параграф 1, може да се докладва на председателя на Съда от […] президента на Република Полша по предложение на главния прокурор, след консултация с първия председател на Върховния съд.“ (33) В член 27, параграф 5 от него се предвижда: „Ако длъжностното лице, отговарящо за дисциплинарните производства, прецени, че не са налице основания за образуването на дисциплинарно производство, след като това е било поискано от даден оправомощен субект, той или тя издава определение за отказ за образуване на производство. Органът, който е изпратил сигнала, посочен в член 26, може да подаде жалба до първоинстанционния дисциплинарен съд в срок до седем дни, считано от връчването на това определение.“ Съгласно член 27, параграф 6 въпросният съд разглежда жалбата в срок до 14 дни след датата, на която е била подадена. Ако определението за отказ да се образува дисциплинарно производство бъде отменено, указанията на дисциплинарния съд относно по-нататъшното производство са задължителни за длъжностното лице, отговарящо за дисциплинарните производства.

               27.

               В Препоръката си относно правовата държава Комисията подчерта, що се отнася до Закона от 22 декември 2015 г., че президентът на Републиката не трябва да има правомощия да образува дисциплинарни производства, и отбеляза, че премахването на тази разпоредба от Закона от 22 юли 2016 г. се счита за подобрение. Комисията напомня също така, че разпоредбата в Закона от 22 декември 2015 г., с която се включват други държавни институции в дисциплинарни производства, касаещи съдии от Съда, е обявена за противоконституционна от Съда в решението му от 9 март 2016 г. и е критикувана от Венецианската комисия в становището ѝ от 11 март 2016 г. По тази причина Комисията е загрижена от повторното въвеждане на разпоредба, която дава правомощия на президента на Републиката да образува дисциплинарни производства. Фактът, че такива производства може да се образуват от институции извън съдебната власт, както и фактът, че такива институции може да подават жалби до първоинстанционния дисциплинарен съд, ако длъжностното лице, отговарящо за дисциплинарните производства, счете, че не са налице основания за образуването на дисциплинарно производство, може да окажат въздействие върху независимостта на Съда.

         4.1.2.   Възможност за предсрочно оттегляне

               28.

               В член 10 от Закона за прилагане се казва, че: „1. Съдии от Съда, чийто мандат е започнал преди влизането в сила на [Закона за статута на съдиите], в срок до един месец от влизането му в сила може да подадат декларация до председателя на Съда, че се оттеглят в резултат на въвеждането през техния мандат на нови правила, уреждащи изпълнението на техните задължения като съдии в Съда и определени в член 11, параграф 3, членове 13 и 14 от настоящия закон (34). 2. Оттеглянето на съдия съгласно параграф 1 поражда действие в първия ден от месеца, следващ месеца, през който е подадена декларацията. Оттеглянето се утвърждава със заповед на председателя на Съда.“

               29.

               Тази разпоредба изглежда като стимул за предсрочно оттегляне, защото ще даде възможност на съдиите от Съда — по изключение — да се възползват в пълна степен от предимствата, които предоставя статута на оттеглил се съдия, в това число получаването на пенсия за осигурителен стаж, без да са завършили своя мандат. За съдия, който повече не желае да продължи да работи по новите правила, тази възможност за предсрочно оттегляне би била по-изгодна, отколкото подаването на оставка. Предлагането на такъв изгоден режим представлява намеса от страна на законодателната власт в независимостта на Съда, тъй като с това се цели да се насърчат настоящите съдии от Съда да се оттеглят преди края на техния мандат и да се повлияе на тяхното решение в това отношение.

         4.1.3.   Други разпоредби

               30.

               Със Закона за статута на съдиите се въвеждат нови изисквания към съдиите от Съда по отношение на финансовото участие в дружества (35), имотни декларации (36) и декларации относно икономическата дейност на техните съпрузи/съпруги (37). Освен това в Закона са предвидени сериозни последици в случай на неспазване: неизпълнението на въпросните задължения е равностойно на подаването на оставка от поста съдия в Съда. Тези разпоредби може да повдигнат въпроси относно пропорционалността и, както отбелязва Върховният съд, въпроси относно конституционосъобразността (38). Поради тези причини ефективният конституционен контрол върху тези разпоредби е особено важен.

               31.

               Комисията отбелязва също така, че Законът за организацията и производствата променя значително вътрешната организация на Конституционния съд, като Канцеларията на Конституционния съд се заменя с два нови органа: Деловодство и Канцелария на правната служба на Съда (39). В Закона за прилагане се предвижда, че Канцеларията на Конституционния съд се премахва, считано от 31 декември 2017 г. (40), и че на настоящите служители не се дават гаранции, че ще останат на работа в Съда след тази дата (41). Предвид настоящия контекст на постоянни спорове относно Конституционния съд, заедно с опасенията, изразени в раздел 5 от настоящата препоръка във връзка с назначаването на нов председател и изпълняващ длъжността председател на Съда, подобна реорганизация би могла да доведе до допълнителна нестабилност на Съда и да засегне ефективността на конституционния контрол.

         4.2.   Vacatio legis

               32.

               Основните разпоредби на Закона за прилагане ще влязат в сила без vacatio legis (42) — в деня след обнародването на закона. Също така основните разпоредби на Закона за организацията и производствата и на Закона за статута на съдиите ще влязат в сила без vacatio legis — в деня, следващ датата на обнародване, в това число разпоредбите, с които става възможно неправомерно назначените „съдии от декември“ да встъпят в длъжност (43). Действието на разпоредбите на Закона от 22 юли 2016 г. за Конституционния съд ще бъде прекратено, считано от деня, следващ датата на обнародване на Закона за прилагане (44).

               33.

               Вследствие на това Конституционният съд няма да може да направи задълбочена проверка на конституционосъобразнотта на тези основни разпоредби преди влизането им в сила. При такива обстоятелства конституционният контрол не може вече да се счита за ефективен. В тази връзка се припомня, че в становището си от 11 март 2016 г. Венецианската комисия подчерта, че Конституционният съд трябва да има възможност да упражнява контрол върху обикновен законодателен акт, уреждащ функционирането на Съда, преди влизането в сила на въпросния законодателен акт.

         4.3.   Последици от неефективния конституционен контрол върху новото законодателство

               34.

               Редица особено чувствителни нови законодателни актове са приети от Сейма, често по ускорени законодателни процедури, по-специално Закон за медиите (45), нов Закон за държавните служители (46), Закон за изменение на Закона за полицията и някои други закони (47), Закон за прокуратурата (48) и нов Закон за омбудсмана и за изменение на някои други закони (49). С писмата си от 1 февруари 2016 г. и 3 март 2016 г. Комисията отправи запитване до полското правителство относно актуалното състояние и съдържанието на тези законодателни реформи, но до момента такава информация не е предоставена. Сеймът е приел и проекти на редица други чувствителни законодателни актове като Закона за Националния съвет за медиите (50) и нов Закон за борба с тероризма (51).

               35.

               Комисията счита, че докато Конституционният съд е възпрепятстван да осигурява в пълна степен ефективен конституционен контрол, няма да бъде направен ефективен преглед на съответствието на законодателни актове като горепосочените с Конституцията, включително с основните права.

               36.

               Комисията отбелязва например, че новото законодателство (по-специално законодателството за медиите (52)) поражда загриженост за свободата и плурализма на медиите. По-специално с новото законодателство за медиите се променят правилата за назначаване на управителните и надзорните съвети на обществените радио- и телевизионни оператори, което ги поставя под контрола на правителството (министъра на финансите), вместо да бъдат независими органи. В новото законодателство е предвидено също така незабавно разпускане на настоящите надзорни и управителни съвети. В тази връзка Комисията поставя под съмнение по-специално възможностите за правна защита за засегнатите от закона лица. На 13 декември 2016 г. Конституционният съд постанови решение на заседание в състав от петима съдии (53), в което някои разпоредби от законодателството са обявени за противоконституционни.

               37.

               Законодателен акт като новия Закон за държавните служители (54) е също толкова важен от гледна точка на принципите на правовата държава и основните права. В тази връзка с писма от 1 февруари и 3 март 2016 г. (55) Комисията отправи запитване до полското правителство относно възможностите за правна защита за засегнатите от закона лица. До момента полското правителство не е отговорило на Комисията по този въпрос.

               38.

               Законът за изменение на Закона за полицията и някои други закони (56) също може да породи въпроси във връзка със съответствието му с основните права, включително неприкосновеността на личния живот и защитата на данните. На 28—29 април 2016 г. делегация на Венецианската комисия посети Варшава, за да обсъди измененията на Закона за полицията и някои други закони, и представи своето становище на сесията си на 10—11 юни 2016 г. (57) В становището се казва, inter alia, че процесуалните гаранции и основните условия, предвидени в закона, все още не са достатъчни, за да се избегнат прекомерното му използване и неоснователната намеса в личния живот на гражданите.

               39.

               Наред с това новото антитерористично законодателство може да породи въпроси относно съответствието му с основните права (58) и е предмет на конституционен контрол.

               40.

               Също така Законът от 13 декември за изменение на Закона за събранията (59) може да породи въпроси по отношение на неговата съвместимост с основните права, залегнали в Европейската конвенция за правата на човека, по-специално по отношение на свободата на събранията и сдружаването (60).

               41.

               На 14 декември 2016 г. прес-бюрото на Канцеларията на Сейма излезе с изявление за промените в условията за работа на медиите в Сейма и Сената, по отношение на които бяха изразени опасения за зачитането на свободата на изразяване на мнение и на информация. На 16 декември 2016 г. Сеймът гласува Закона за бюджета за 2017 г. при противоречиви обстоятелства, по-специално поради появили се твърдения, че кворумът не е събран, един член на Сейма не е допуснат до гласуване и на медиите не е разрешено да запишат гласуването. Налице е нужда от ефективен съдебен контрол на тези мерки и на условията, при които са приети, включително, когато се прилага конституционен контрол.

               42.

               В заключение Комисията счита, че докато Конституционният съд е възпрепятстван да осигурява в пълна степен ефективен конституционен контрол, няма да се прави ефективен преглед на съответствието на законодателните актове с основните права. Това обстоятелство поражда сериозни опасения по отношение на принципите на правовата държава, по-специално поради факта, че в последно време Сеймът е приел редица особено чувствителни нови законодателни актове, за които би трябвало да се осигури конституционен контрол.

         5.   НАЗНАЧАВАНЕ НА ПРЕДСЕДАТЕЛ, ЗАМЕСТНИК-ПРЕДСЕДАТЕЛ И ИЗПЪЛНЯВАЩ ДЛЪЖНОСТТА ПРЕДСЕДАТЕЛ НА СЪДА

               43.

               Новият Закон за организацията и производствата съдържа нови разпоредби по отношение на избора на кандидати за поста на председател и заместник-председател на Съда, които да бъдат предложени на президента на Републиката от Общото събрание. Новият Закон за прилагане също съдържа разпоредби по отношение на избора на кандидати за поста на председател на Съда и разпоредби, даващи право на президента на Републиката да възложи на даден съдия да изпълнява временно задълженията на председател на Съда („изпълняващ длъжността председател на Съда“).

               44.

               Комисията напомня, че в член 194, параграф 2 от Конституцията е предвидено, че председателят и заместник-председателят на Конституционния съд се назначават от президента на Републиката „измежду кандидатите, предложени от Общото събрание на съдиите в Конституционния съд“. Мандатът на председателя на Съда приключи на 19 декември 2016 г. Мандатът на настоящия заместник-председател на Съда ще приключи на 26 юни 2017 г. Споменатите в предходния параграф два закона вече са приети и подписани от президента на Републиката. Освен това те са приети много бързо (проектът на Закона за прилагане е внесен в Сейма на 24 ноември 2016 г.) без vacatio legis, което би дало възможност за ефективен конституционен контрол. Към момента на тяхното приемане Съда вече беше стартирал процедурата за избор на кандидати за поста на председател на Съда, които да бъдат предложени на президента на Републиката в съответствие с изискванията на Закона от 22 юли 2016 г. (61) Общото събрание обаче не беше в състояние да приеме резолюция за предлагане на кандидати за поста на председател на Конституционния съд, тъй като предвиденият от закона кворум не можа да се събере (62).

         5.1.   Процедура за избор на председател и заместник-председател на Съда

               45.

               Законът за прилагане и Законът за организацията и производствата съдържат нови правила относно процедурата за представяне на кандидати за поста на председател и заместник-председател на Съда. Процедурата съгласно Закона за прилагане (63) е специално предназначена за настоящата процедура за избор на председател на Съда и е приложима в ситуациите, описани в член 16, параграф 1 от него (вж. раздел 5.3 по-долу). В Закона за организацията и производствата (64) е предвидена процедура, която да бъде общоприложима в бъдещи процедури за избор за поста на председател и заместник-председател на Съда и която в общи линии е сходна с процедурата, посочена в Закона за прилагане.

               46.

               Според новата процедура за избор на кандидати за председател на Съда се изисква тримата „съдии от декември“, неправомерно номинирани от новата законодателна власт на Сейма, да участват в процеса (65). Комисията счита, че това изискване прави противоконституционен целия процес на избор (вж. раздел 2 по-долу). Аналогично фактът, че правомерно избраните „съдии от октомври“ не могат да участват в процеса, също може да окаже въздействие върху резултата и съответно прави процедурата недействителна.

               47.

               Освен това новата процедура не гарантира, че на президента на Републиката се предлагат само кандидати, които са подкрепени от мнозинството от Общото събрание на Съда (66). Според решението на Съда от 7 ноември 2016 г. член 194, параграф 2 от Конституцията трябва да се тълкува в смисъл, че председателят на съда се назначава от президента на Републиката измежду кандидатите, които са получили мнозинство от гласовете в Общото събрание на Съда. Това прави новата процедура несъвместима с решението на Конституционния съд от 7 ноември 2016 г. В становището си от 14 октомври 2016 г. Венецианската комисия също подчерта колко е важно процедурата за избор да гарантира, че само кандидати със значителна подкрепа в Съда може да се избират за кандидати, които да бъдат предложени на президента на Републиката (67).

               48.

               По отношение на процедурата за предлагане на кандидати за поста на заместник-председател на Съда (68) са налице същите опасения; тази процедура е идентична с процедурата за предлагане на кандидати за поста на председател, предвидена в Закона за организацията и производствата.

         5.2.   Функции на заместник-председателя на Съда

               49.

               Комисията отбелязва също така, че Законът за прилагане и Законът за организацията и производствата съдържат редица разпоредби, които омаловажават функциите на заместник-председателя на Конституционния съд. С член 12, параграф 3 от Закона за организацията и производствата се допуска председателят на Конституционния съд да упълномощава друг съдия, освен заместник-председателя, който да изпълнява определени функции, свързани с управление на дейността на Съда. В член 37 е предвидено, че председателят на Съда може да определи друг съдия, който да го замества на заседания в пленум (заместник-председателят не се споменава). Освен това, ако мандатът на председателя на Съда приключи, някои ключови функции се поемат от съдията „с най-много прослужено време“ (член 11, параграф 2) или от „най-младшия“ съдия (член 11, параграф 4), а не от заместник-председателя. Освен това в член 8, параграф 2 е предвидено, че председателят на Съда трябва да присъства на Общото събрание, за да бъде легитимно издаваното от него решение (освен в случай на избор на нов председател на Съда съгласно гореказаното), докато според Закона от 22 юли 2016 г. на Общото събрание трябва да присъства председателят или заместник-председателят на Съда. Също така в Закона вече не се предвижда заместник-председателят да може да председателства Общото събрание, което противоречи на Закона от 22 юли 2016 г. Освен това в член 17, параграф 1 от Закона за прилагане се предвижда, че в периода от обнародването на закона до официалното назначаване на новия председател на Съда, Съдът се оглавява от съдията, на когото президентът на Републиката е възложил да изпълнява задълженията на председател на Съда (вж. раздел 5.3 по-долу).

               50.

               Общото въздействие на тези разпоредби отхвърля специалната позиция на заместник-председателя като заместник на председателя на Конституционния съд. Позицията на заместник-председателя на Съда е призната в Конституцията. Въпреки че в Конституцията не се уточняват функциите на заместник-председателя, с посочените в предходния параграф разпоредби се омаловажава позицията на заместник-председателя и потенциално се повдига въпросът за конституционосъобразността, за което е необходим ефективен конституционен контрол.

         5.3.   Назначаване на „изпълняващ длъжността председател на Съда“

               51.

               В член 17, параграф 1 от Закона за прилагане се казва, че: „Ако е необходимо процедурата за предлагане на кандидати за поста на председател на Съда, посочена в член 21, да се проведе в периода между деня, следващ датата, на която е обнародван настоящият закон, и назначаването на председател на Съда, Съдът се оглавява от съдията от Съда, на когото с решение на президента на Републиката е възложено да изпълнява задълженията на председател на Съда.“ В член 21 е определена специална процедура за избор на кандидати за поста на председател на Съда, които Общото събрание предлага на президента на Републиката (вж. по-горе).

               52.

               В член 17, параграф 2 се казва, че: „Президентът на Републиката избира съдията от Съда, на когото да възложи изпълнението на задълженията на председател на Съда, измежду съдиите в Съда с най-дълго прослужено време в обикновените съдилища или на постове в централното държавно управление, включващи прилагане на правото.“ В член 17, параграф 3 е предвидено, че в този случай не се прилага новата процедура за избора на кандидати за поста на председател на Съда, установена в Закона за организацията и производствата.

               53.

               В член 16, параграф 1 от Закона за прилагане се казва, че: „Ако към деня на обнародването на настоящия закон Общото събрание: 1) не е било свикано от председателя на Съда; или 2) е било свикано от председателя на Съда по начин, който е несъвместим с изискванията на Закона, посочени в член 3; или 3) не е предложило на президента на Републиката кандидати за поста на председателя на Съда; или 4) е предложило на президента на Републиката кандидати за поста на председател на Съда, но президентът на Републиката не е назначил председател на Съда; или 5) е избрало кандидати за поста на председател на Съда в нарушение на Закона, посочен в член 3, процедурата за предлагане на кандидати за поста на председател на Съда се провежда в съответствие с правилата, определени в член 21 от настоящия закон.“

               54.

               В член 16, параграф 2 се казва, че: „В случаите, посочени в параграф 1, точки 1—5, всички действия и мерки, прилагани в рамките на процедурата за предлагане на кандидати за поста на председател на Съда на президента на Републиката, се отменят.“

               55.

               Докато няма нов председател на Съда, на изпълняващия длъжността председател на Съда са предоставени широки правомощия. По-специално според член 18 от Закона за прилагане изпълняващият длъжността председател следва да даде възможност на неправомерно избраните „съдии от декември“ да изпълняват техните задължения като съдии (вж. раздел 2 по-горе), да проведе новата процедура за избор и да упражнява в пълна степен правомощията на председател на Съда, докато няма официално назначен нов председател (69).

               56.

               Тези разпоредби, които дават възможност на президента на Републиката пряко да назначи изпълняващ длъжността председател, пораждат сериозни опасения по отношение на принципите на разделение на властите и независимост на съдебната власт, които са защитени от Конституцията на Полша. По-специално в Конституцията не са предвидени функции на изпълняващ длъжността председател на Съда. Освен това дадените на президента на Републиката правомощия да назначава изпълняващ длъжността председател на Съда изглежда са в противоречие с член 194, параграф 2 от Конституцията, в който се казва, че председателят и заместник-председателят на Съда се назначават от президента на Републиката „измежду кандидатите, предложени от Общото събрание на съдиите в Конституционния съд“, докато с процедурата по Закона за прилагане се отхвърлят всички подобни функции на Общото събрание. В решението на Съда от 7 ноември 2016 г. се потвърждава, че кандидатите за поста на председател на Съда, следва да се предлагат от Общото събрание.

               57.

               Наред с това критериите, които президентът на Републиката следва да използва при избора на изпълняващ длъжността председател, изглеждат произволни. Изборът трябва да се направи измежду съдиите в Съда с най-дълго прослужено време в обикновените съдилища или на постове в централното държавно управление. Тези критерии изглеждат произволни, тъй като може да бъде избрано лице без релевантен опит в съдебната власт, а само в централното държавно управление, докато лице с продължителен опит в самия Съд, но не и в обикновени съдилища, не може да бъде избрано.
               В тези разпоредби не са взети предвид също така каквито и да било предходни действия, свързани с процедурата за избор, предприети от Съда преди влизането в сила на новия закон. Според член 16, параграф 3 от Закона от 22 юли 2016 г. Съдът е задължен да стартира процедурата за избор на кандидати между 30 и 15 дни преди изтичането на мандата на титуляря. С член 16, параграф 2 от Закона за прилагане се отменят всички действия, предприети от Съда за изпълнението на това задължение. Подобна намеса от страна на законодателната власт по отношение на евентуално решение, взето преди това от Съда, поражда опасения по отношение на независимостта на съдебната власт и принципа на лоялно сътрудничество между държавните органи.

         5.4.   Назначаването на председател на Съда на 21 декември 2016 г.

               58.

               На 19 декември 2016 г. президентът на Републиката назначи съдия Julia Przylębska на поста изпълняващ длъжността председател на Конституционния съд. На 20 декември 2016 г. съдия Julia Przylębska допусна тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, да встъпят в длъжност в Съда и за същия ден свика заседание на Общото събрание. Поради краткия срок на предизвестие един съдия не беше в състояние да вземе участие и поиска отлагане на заседанието за следващия ден. Съдия Julia Przyłębska отказа и седем други съдии не участваха в заседанието. Само шест съдии, в това число тримата неправомерно номинирани съдии, взеха участие в заседанието и избраха двама кандидати — Julia Przyłębska и Mariusz Muszyński — които бяха предложени за кандидати на президента на Републиката. На 21 декември 2016 г. президентът на Републиката назначи съдия Julia Przyłębska на поста председател на Конституционния съд.

               59.

               Комисията счита, че тази процедура, довела до назначаването на нов председател на Съда, е изцяло опорочена, що се отнася до върховенството на закона. Както е обяснено по-горе, процедурата е проведена от изпълняващия длъжността председател, чието назначение поражда сериозни опасения по отношение на принципите на разделение на властите и независимост на съдебната власт, които са защитени от Конституцията на Полша. Освен това фактът, че в рамките на процедурата тримата „съдии от декември“, неправомерно номинирани от новата законодателна власт на Сейма, бяха допуснати до участие в процеса, направи целия процес на избор противоконституционен (вж. раздел 2 по-долу). Аналогично, фактът, че правомерно избраните „съдии от октомври“ не можаха да участват в процеса, също е оказал въздействие върху резултата и съответно е направил процедурата недействителна. Освен това много краткото предизвестие за свикване на Общото събрание и отказът да се отложи заседанието пораждат сериозни опасения. Накрая, изборът на кандидати само от шестимата съдии противоречи на решението на Съда от 7 ноември 2016 г., според което член 194, параграф 2 от Конституцията трябва да се тълкува в смисъл, че председателят на съда се назначава от президента на Републиката измежду кандидатите, които са получили мнозинство от гласовете на Общото събрание на Съда.

               60.

               Поради тези причини Комисията счита, че тези разпоредби за назначаването на изпълняващ длъжността председател на Съда и на председател на Съда и прилагането им на 19, 20 и 21 декември 2016 г. сериозно застрашават легитимността на Конституционния съд и съответно ефективността на конституционния контрол.

         6.   КОНСТАТАЦИЯ ОТНОСНО СИСТЕМНА ЗАПЛАХА ЗА ПРИНЦИПИТЕ НА ПРАВОВАТА ДЪРЖАВА

               61.

               Поради горепосочените причини Комисията счита, че макар някои от проблемите, засегнати в препоръката ѝ от 27 юли 2016 г., да са били отстранени, все още не са решени важни проблеми и междувременно са възникнали нови опасения. Следователно Комисията е на мнение, че продължава да е налице системна заплаха за принципите на правовата държава в Полша, както е посочено в Препоръката ѝ от 27 юли 2016 г. По-специално:

                           1)

                           Що се отнася до състава на Конституционния съд, решенията му от 3 и 9 декември 2015 г. все още не са изпълнени; в резултат на това тримата съдии, които правомерно са били номинирани през месец октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, не могат да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд. А и не се очаква да бъде намерено решение, тъй като трите нови закона, приети през ноември и декември 2016 г. (70), наложиха тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, да встъпят в длъжност като съдии. Освен това отсъствието на тримата съдии, които законно са номинирани през месец октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, заедно с изискванията за присъствие, които продължават да бъдат високи, в различни случаи са застрашили ефективността на Съда поради липсата на кворум за приемането на резолюции от Общото събрание или на решения на заседания в пленум.

                           2)

                           Що се отнася до обнародването на решения, решението на Конституционния съд от 9 март 2016 г. все още не е обнародвано в Официален вестник. Освен това полското правителство отказва да обнародва решението от 11 август 2016 г., касаещо Закона от 22 юли 2016 г. за Конституционния съд, както и всички други решения, постановени след тази дата, включително решението от 7 ноември 2016 г. по отношение на разпоредбите на Закона от 22 юли 2016 г. за подбора на кандидати за поста на председател на Съда. Вследствие на това продължава несигурността по отношение на правното основание, на което трябва да функционира Съда, и на правните последици от неговите решения. Комисията отбелязва, че Законът за организацията и производствата съдържа разпоредба, даваща правомощия на председателя на Съда да разпорежда обнародването на решенията (71). Въпреки това Законът за прилагане все още пречи на обнародването на някои решения, постановени от Съда, включително горепосочените решения (72).

                           3)

                           Що се отнася до ефективността на конституционния контрол, Комисията счита, че дори да може да се отбележат някои подобрения спрямо Закона от 22 юли 2016 г., трите нови закона, приети през месец декември 2016 г., съдържат редица разпоредби, които не зачитат предходни решения на Конституционния съд и добавят нови опасения към установените в Препоръката от 27 юли 2016 г.

                           4)

                           Тези нови опасения са свързани по-специално с дисциплинарните производства, възможността за предсрочно оттегляне, новите изисквания към съдиите в Съда, значителните промени във вътрешната организация на Съда, процедурата за избор на кандидати за поста на председател и на заместник-председател на Съда, функциите на заместник-председателя на Съда и назначаването на изпълняващ длъжността председател на Съда.

                           5)

                           Комисията счита по-специално, че общото въздействие на разпоредбите за назначаването на изпълняващ длъжността председател на Съда, процедурата за избор на кандидати за поста на председател на Съда и отказа да се организира полагане на клетва от страна на съдиите, избрани от 7-та сесия на Сейма, като в същото време се осигурява встъпването в длъжност на тримата съдии, номинирани от 8-та сесия на Сейма без действително правно основание, сериозно застрашава легитимността на Конституционния съд и съответно ефективността на конституционния контрол. Освен това докато тримата съдии, които правомерно са номинирани през месец октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, не могат да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд, Комисията счита, че процедурата за избор на нов председател на съда е изцяло опорочена.

                           6)

                           Комисията отбелязва също така, че, поради момента на приемането на тези три закона и липсата на подходящ vacatio legis, за редица ключови разпоредби на Конституционния съд не се дава възможност за контрол на тяхната конституционосъобразност преди влизането им в сила.

                           7)

                           Освен това все още са налице действия и публични изявления на полските органи, намаляващи легитимността и ефективността на Конституционния съд, включително започването на криминално разследване срещу председателя на Конституционния съд. Комисията напомня принципа на лоялно сътрудничество между държавните органи, който, както се подчертава в становищата на Венецианската комисия, е конституционно предварително условие в една демократична държава, която се ръководи от върховенството на закона.

               62.

               Комисията е особено загрижена от последиците от тази ситуация на системна заплаха за принципите на правовата държава:

                           1)

                           Фактът, че Конституционният съд не може да осигури в пълна степен ефективен конституционен контрол, засяга неблагоприятно неговата неприкосновеност, стабилност и правилно функциониране, което е една от най-важните гаранции за принципите на правовата държава в Полша. Когато е въведена система на конституционно правосъдие, нейната ефективност е основен компонент от принципите на правовата държава. При настоящите обстоятелства конституционосъобразността на полските закони (73) вече не може да бъде ефективно гарантирана.

                           2)

                           Доверието в полската правна система, що се отнася до неприкосновеността и последователността ѝ, сериозно е намаляло вследствие на отказа на полското правителство да обнародва решенията на Конституционния съд. Това се потвърждава от факта, че Върховният съд е счел за необходимо да издаде резолюция (74), в която се посочва, че решенията на Конституционния съд са задължителни дори ако не са обнародвани. Подобни изявления са направени от Главния съвет на Върховния административен съд (75) и други органи, по-специално Националния съдебен съвет на Полша, (76) Националната адвокатска колегия (77) и Националното сдружение на адвокатите (78).

                           3)

                           Зачитането на принципите на правовата държава е предпоставка не само за защитата на всички основни ценности, посочени в член 2 от ДЕС. То е предпоставка и за спазването на всички права и задължения, които произтичат от Договорите и от международното право, както и за изграждането на взаимно доверие с гражданите, предприятията и националните органи в правните системи на всички други държави членки.

               63.

               Комисията отбелязва, че в рамките на една година са били приети шест последователни законодателни акта по отношение на Конституционния съд. Подобна законодателна активност без съответното консултиране с всички заинтересовани страни и без изисквания дух на лоялно сътрудничество между държавните органи, е пагубна за стабилността, неприкосновеността и правилното функциониране на Конституционния съд.

         7.   ПРЕПОРЪЧАНИ ДЕЙСТВИЯ

               64.

               Комисията препоръчва полските органи спешно да предприемат подходящи действия за отстраняване на системната заплаха за принципите на правовата държава.

               65.

               По-специално Комисията препоръчва полските органи да предприемат следните действия, които са поискани още в Препоръката ѝ от 27 юли 2016 г.:

                           а)

                           да изпълнят в пълна степен решенията на Конституционния съд от 3 и 9 декември 2015 г., което налага тримата съдии, които правомерно са били номинирани през октомври 2015 г. от предходния законодателен орган, да встъпят в длъжност като съдии в Конституционния съд, а тримата съдии, номинирани от новия законодателен орган без действително правно основание, да не встъпват в длъжност като съдии, без да са били правомерно избрани; поради тази причина тримата съдии, избрани от предходната законодателна власт, трябва спешно да положат клетва пред президента на Републиката;

                           б)

                           да обнародват и изпълнят в пълна степен решенията на Конституционния съд от 9 март 2016 г. и решението от 11 август 2016 г. по отношение на Закона от 22 юли 2016 г. за Конституционния съд, както и други решения, постановени след тази дата, и бъдещи решения;

                           в)

                           да гарантират, че във всяка реформа на Закона за Конституционния съд, ще се спазват решенията на Конституционния съд, изцяло ще се вземат предвид становищата на Венецианската комисия, и да гарантират, че ефективността на Конституционния съд като гарант на Конституцията няма да бъде засегната;

                           г)

                           да се въздържат от действия и публични изявления, които могат да засегнат легитимността и ефективността на Конституционния съд.

               66.

               В допълнение към тези действия Комисията препоръчва полските органи:

                           д)

                           да осигурят възможност Конституционният съд спешно да упражни ефективен контрол върху конституционосъобразността на Закона за статута на съдиите, Закона за организацията и производствата и Закона за прилагане и съответните решения да се обнародват своевременно и да се изпълнят изцяло;

                           е)

                           да гарантират, че няма да се назначава нов председател на Конституционния съд, докато не бъдат обнародвани и изпълнени изцяло решенията на Конституционния съд относно конституционосъобразността на новите закони и докато тримата съдии, които правомерно са били номинирани през октомври 2015 г. от 7-та сесия на Сейма, не встъпят в длъжност като съдии на Съда;

                           ж)

                           да гарантират, че до правомерното назначаване на нов председател на Конституционния съд той ще бъде заместван от заместник-председателя на Съда, а не от изпълняващ длъжността председател, или от лицето, назначено като председател на Съда на 21 декември 2016 г.

               67.

               Комисията подчертава, че изискваното лоялно сътрудничество между различните държавни институции във връзка с принципите на правовата държава е от съществено значение за намирането на решение в настоящата ситуация.

               68.

               Комисията приканва полското правителство да реши установените в настоящата препоръка проблеми в срок до два месеца, считано от получаването на настоящата препоръка, и да уведоми Комисията за предприетите стъпки в това отношение.

               69.

               Комисията напомня също така, че препоръките, приети в рамките на уредбата за правовата държава, не пречат на прякото задействане на механизмите, определени в член 7 от ДЕС, ако внезапно влошаване в държава членка изисква засилена реакция от страна на ЕС (79).

               70.

               Въз основа на настоящата препоръка Комисията е готова да води конструктивен диалог с полското правителство.

      Съставено в Брюксел на 21 декември 2016 година.

            За Комисията

         Frans TIMMERMANS

            Първи заместник-председател

      (1)  Препоръка (ЕС) 2016/1374 на Комисията от 27 юли 2016 г. относно принципите на правовата държава в Полша (ОВ L 217, 12.8.2016 г., стр. 53).

      (2)  Съобщение „Нова уредба на ЕС за укрепване на принципите на правовата държава“ (COM(2014) 158 final).

      (3)  Вж. COM(2014) 158 final, приложение I, раздел 2.

      (4)  K 39/16.

      (5)  Член 38, параграфи 3—6, член 61, параграф 6, член 83, параграф 2, членове 84—87 и член 89 от Закона от 22 юли 2016 г.

      (6)  Член 26, параграф 1, точка 1, буква g) и член 68, параграфи 5—7 от Закона от 22 юли 2016 г.

      (7)  Член 38, параграфи 3—6, член 61, параграфи 3 и 6, член 68, параграфи 5—7, член 83, параграф 2 от Закона от 22 юли 2016 г.

      (8)  Резолюция на Европейския парламент от 14 септември 2016 г. относно неотдавнашните събития в Полша и тяхното въздействие върху основните права, както са определени в Хартата на основните права на Европейския съюз (2016/2774(RSP).

      (9)  Становище № 860/2016 (CDL-AD(2016) 026).

      (10)  K 44/16.

      (11)  Вж. заповед на председателя на Конституционния съд от 7 ноември 2016 г.

      (12)  Раздел 2.

      (13)  Вж. също така член 6, параграф 7.

      (14)  Становище № 860/2016 (CDL-AD(2016) 026, точка 106).

      (15)  Вж. член 5.

      (16)  Вж. член 6, параграф 1 и член 11, параграф 5.

      (17)  Вж. член 18, параграф 2 и член 21, параграф 2.

      (18)  Становище № 833/2015 (CDL-AD(2016) 001, точка 136).

      (19)  Вж. бележки под линия към точка 7.

      (20)  Вж. точка 23 от Препоръката.

      (21)  Становище № 860/2016, точка 101; Становище № 833/2015, точки 43, 142 и 143.

      (22)  Член 188 от Конституцията.

      (23)  Член 189 от Конституцията.

      (24)  Член 198 от Конституцията се отнася до президента на Републиката, министър-председателя и членовете на Министерския съвет, председателя на Националната банка на Полша, председателя на Върховната камара за контрол, членовете на Националния съвет за радио- и телевизионно излъчване, лицата, които министър-председателят е упълномощил да ръководят дадено министерство, и главнокомандващия на въоръжените сили.

      (25)  Член 126 от Конституцията.

      (26)  Вж. раздел 4.2.1 от Препоръката.

      (27)  Вж. раздел 4.2.3 от Препоръката.

      (28)  Вж. раздел 4.2.7 от Препоръката.

      (29)  Вж. раздел 4.2.6 от Препоръката.

      (30)  Вж. раздел 4.2.8 от Препоръката.

      (31)  Вж. точка 43 от Препоръката.

      (32)  Вж. съображение 19 по-горе.

      (33)  В член 24, параграф 1 се казва: „Съдиите от Съда подлежат на дисциплинарни производства, които се водят от Съда, в случай на нарушаване на закона, засягане на достойнството на поста на съдия в Съда, нарушаване на Етичния кодекс на съдиите в Конституционния съд или друго неетично поведение, което би могло да намали доверието в тяхната безпристрастност или независимост“.

      (34)  Член 11, параграф 3 от Закона за статута на съдиите се отнася до правилата за финансовото участие на съдиите от Съда в дружества; член 13 се отнася до задължението съдиите от Съда да подават декларация за дейността на техните съпрузи/съпруги; член 14 се отнася до задължението съдиите от Съда да подават имотна декларация.

      (35)  Член 11, параграф 3.

      (36)  Член 14.

      (37)  Член 13.

      (38)  Вж. становище на Върховния съд относно проектозакона за статута на съдиите от 12 октомври 2016 г.

      (39)  В членове 16—32 се съдържат подробни разпоредби относно Деловодството и Канцеларията на правната служба на Съда.

      (40)  Член 11.

      (41)  Член 13.

      (42)  В член 23 се казва, че следните членове влизат в сила в деня, следващ датата на обнародване: членове 1—3, член 12 и членове 16—22. Следните членове влизат в сила на 1 януари 2018 г.: членове 4—5 и член 8. Останалите членове от проектозакона ще влязат в сила 14 дни след датата на обнародването му. Членовете, които влизат в сила в деня след датата на обнародване, касаят inter alia, назначаването на „изпълняващ длъжността председател на Конституционния съд“, включването на тримата неправомерно избрани „съдии от декември“ и новата процедура за избор на кандидати за поста на председател на Конституционния съд.

      (43)  Вж. членове 1 и 2 от Закона за прилагане. Останалите разпоредби на двата закона ще влязат в сила 14 дни след датата на обнародване. Само членове 16—32 от Закона за организацията и производствата ще влязат в сила на 1 януари 2018 г.

      (44)  Вж. членове 3 и 23. Само член 18, параграфи 1, 4 и 5 от Закона от 22 юли за организацията и административните условия на труд в Конституционния съд и Канцеларията на Конституционния съд остават в сила до 1 януари 2018 г.

      (45)  Закон от 30 декември 2015 г. за изменение на Закона за радио- и телевизионното излъчване, обнародван в Официален вестник на 7 януари 2016 г., статия 25.

      (46)  Закон от 30 декември 2015 г. за изменение на Закона за държавните служители и някои други актове, обнародван в Официален вестник на 8 януари 2016 г., статия 34.

      (47)  Закон от 15 януари 2016 г. за изменение на Закона за полицията и други закони, обнародван в Официален вестник на 4 февруари 2016 г., статия 147.

      (48)  Закон от 28 януари 2016 г. за прокуратурата, обнародван в Официален вестник на 15 февруари 2016 г., статия 177; Закон от 28 януари 2016 г. — Правилник за прилагане на закона — Закон за прокуратурата, обнародван в Официален вестник на 15 февруари 2016 г., статия 178.

      (49)  Закон от 18 март 2016 г. за омбудсмана и за изменение на някои други закони. Законът е подписан от президента на Републиката на 4 май 2016 г.

      (50)  Закон от 22 юни 2016 г. за Националния съвет за медиите. Законът е подписан от президента на Републиката на 27 юни 2016 г.

      (51)  Закон от 10 юни 2016 г. за борба срещу тероризма. Законът е подписан от президента на Републиката на 22 юни 2016 г. Освен това Комисията е информирана, че на 5 май 2016 г. на Националния законодателен център е представен от министъра на правосъдието нов Закон за изменение на Закона за Националния съдебен съвет и някои други закони.

      (52)  Закон от 30 декември 2015 г. за изменение на Закона за радио- и телевизионното излъчване, обнародван в Официален вестник на 7 януари 2016 г., статия 25, както и Закона от 22 юни 2016 г. за Националния съвет за медиите. Законът е подписан от президента на Републиката на 27 юни 2016 г.

      (53)  K13/16.

      (54)  Закон от 30 декември 2015 г. за изменение на Закона за държавните служители и някои други актове, обнародван в Официален вестник на 8 януари 2016 г., статия 34.

      (55)  Писмо от 1 февруари 2016 г. от първия заместник-председател Тимерманс до министъра на правосъдието г-н Ziobro; писмо от 3 март 2016 г. от първия заместник-председател Тимерманс до министъра на външните работи г-н Waszczykowski.

      (56)  Закон от 15 януари 2016 г. за изменение на Закона за полицията и други закони, обнародван в Официален вестник на 4 февруари 2016 г., статия 147.

      (57)  Становище № 839/2016 (CDL-AD(2016) 012).

      (58)  Закон от 10 юни 2016 г. за борба срещу тероризма. Законът е подписан от президента на Републиката на 22 юни 2016 г.

      (59)  Закон от 13 декември 2016 г. за изменение на Закона за събранията, все още неподписан от президента на Републиката.

      (60)  Член 11.

      (61)  В решението си от 7 ноември 2016 г. Съдът разглежда конституционосъобразността на разпоредбите от Закона от 22 юли 2016 г., касаещи избора на кандидати за поста на председател на Съда. Вж. точка 46.

      (62)  Вж. съображение 19.

      (63)  Член 21.

      (64)  Член 11.

      (65)  Член 21, параграф 2 от Закона за прилагане; Член 11, параграф 5 от Закона за организацията и производствата.

      (66)  Член 21, параграфи 7—12 и член 22 от Закона за прилагане; Член 11, параграфи 7—15 от Закона за организацията и производствата.

      (67)  Становище № CDL-AD(2016) 026, точки 30 и 124.

      (68)  Член 11, параграф 15 от Закона за организацията и производствата.

      (69)  В член 18 от Закона за прилагане е предвидено, че изпълняващият длъжността председател на Съда ръководи дейността на Конституционния съд, представлява Конституционния съд пред външни страни, възлага дела на съдии от Съда, които са положили клетва, извършва действия по трудовоправни дела, включващи служители на Канцеларията на Съда, и упражнява други правомощия и задължения, предвидени за председателя или за изпълняващия длъжността председател на Съда според Закона за прилагане.

      (70)  Член 5 от Закона за статута на съдиите, член 6, параграф 1 и член 11, параграф 5 от Закона за организацията и производствата и член 18, параграф 2 и член 21, параграф 2 от Закона за прилагане.

      (71)  Член 114, параграф 2.

      (72)  Член 19.

      (73)  Според член 188 от Конституцията Конституционният съд се произнася по съответствието на законодателни актове и международни споразумения с Конституцията, по съответствието на даден законодателен акт с ратифицирани международни споразумения, за чиято ратификация е било нужно предварително съгласие, одобрено със законодателен акт, по съответствието на нормативни разпоредби, издадени от централни държавни органи, ратифицирани международни споразумения и законодателни актове с Конституцията, по съответствието на целите или дейностите на политически партии с Конституцията и по жалби, касаещи нарушения на Конституцията. Според член 189 от Конституцията Конституционният съд решава също така спорове относно правомощията между централни конституционни органи на държавата.

      (74)  Резолюция от 26 април 2016 г. на Общото събрание на Върховния съд на Полша.

      (75)  Резолюция от 27 април 2016 г. на Главния съвет на Върховния административен съд.

      (76)  Декларация от 7 април 2016 г. на Националния съдебен съвет на Полша.

      (77)  Резолюция от 12 март 2016 г. на Националната адвокатска колегия.

      (78)  Декларация от 12 март 2016 г. на Националното сдружение на адвокатите.

      (79)  Раздел 4.1 от Съобщение „Нова уредба на ЕС за укрепване на принципите на правовата държава“ (COM(2014) 158 final).


title: Препоръка за Решение на Съвета относно присъединяването на България и Румъния към Конвенцията от 26 юли 1995 г., приета на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз, за създаване на Европейска полицейска служба (Конвенция за Европол)

text:
                  КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ
                                               Брюксел, 25.4.2007
                                               COM(2007) 215 окончателен
                                               2007/0076 (CNS)
                                    Препоръка за
                              РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
   относно присъединяването на България и Румъния към Конвенцията от 26 юли
     1995 г., приета на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз, за
        създаване на Европейска полицейска служба (Конвенция за Европол)
                             (представено от Комисията)
BG                                                                             BG
 ---pagebreak---                                 ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ
   Договорът за присъединяване на България и Румъния1 от 2005 г. въведе опростена
   система за присъединяването на България и Румъния към конвенциите (и протоколите),
   сключени от държавите-членки на основата на член 34 от Договора за ЕС (предишен
   чл. K.3 от Договора за ЕС) или чл. 293 от Договора за ЕО. Действително вече не е
   необходимо, както в миналото, да се водят преговори и да се сключват отделни
   присъединителни протоколи към тези конвенции (което би означавало ратифициране
   от 27 държави): член 3, параграф 3 от Акта предвижда, че България и Румъния се
   присъединяват към тези конвенции и протоколи по силата на Договора за
   присъединяване.
   Член 3, параграфи 3 и 4 от Договора за присъединяване предвижда, че в този смисъл
   Съветът приема решение с цел определяне на датата, когато тези конвенции влизат в
   сила за България и Румъния и осъществяване на необходимите промени на тези
   конвенции, наложени поради присъединяването на две нови държави-членки (което
   при всички случаи включва приемането на конвенциите на български и на румънски
   език, за да бъдат тези версии „еднакво автентични“). Съветът действа по препоръка на
   Комисията, след консултиране с Европейския парламент.
   Приложение I към Договора за присъединяване представя списък на въпросните седем
   конвенции и протоколи от областта на правосъдието и вътрешните работи.
   Списъкът включва Конвенцията от 26 юли 1995 г., приета на основание член К.3 от
   Договора за Европейския съюз за създаване на Европейска полицейска служба
   (Конвенция за Европол), Протокол от 24 юли 1996 г., изготвен на основание член К.3 от
   Договора за Европейския съюз, за тълкуването чрез преюдициални заключения от Съда
   на Европейските общности на Конвенцията за създаването на Европейска полицейска
   служба, Протокол от 19 юни 1997 г., изготвен на основание член К.3 от Договора за
   Европейския съюз и член 41, параграф 3 от Конвенцията за Европол относно
   привилегиите и имунитетите на Европол, членовете на неговите органи, заместник-
   директорите и служителите на Европол, Протокол от 30 ноември 2000 г., изготвен на
   основание член 43, параграф 1 от Конвенцията за създаване на Европейска полицейска
   служба (Конвенция за Европол), който изменя член 2 и приложението към тази
   конвенция, Протокол от 28 ноември 2002 г., който изменя Конвенцията за създаване на
   Европейска полицейска служба (Конвенция за Европол) и Протокола за привилегиите и
   имунитетите на Европол, членовете на неговите органи, заместник-директорите и
   служителите на Европол и Протокол от 27 ноември 2003 г., изготвен на основание член
   43, параграф 1 от Конвенцията за създаване на Европейска полицейска служба
   (Конвенция за Европол), който изменя и допълва тази конвенция.
   Препоръката на Комисията за решение на Съвета има за цел да бъдат осъществени
   необходимите промени, наложени поради присъединяването на България и Румъния
   към гореспомената конвенция и протоколи, съгласно член 3, параграф 4 от Акта за
   присъединяване.
   1
          OВ 2005, L 157, стр. 203.
BG                                           2                                           BG
 ---pagebreak---                                                          2007/0076 (CNS)
                                              Препоръка за
                                       РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
     относно присъединяването на България и Румъния към Конвенцията от 26 юли
       1995 г., приета на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз, за
          създаване на Европейска полицейска служба (Конвенция за Европол)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за Европейския съюз,
   като взе предвид Договора за присъединяване на България и Румъния,
   като взе предвид Акта за присъединяване на България и Румъния (наричан по-долу
   „Акт за присъединяване”) и по-специално член 3, параграф 4 от него,
   като взе предвид препоръката на Комисията2,
   като взе предвид становището на Европейския парламент3,
   като има предвид, че:
   (1)    Конвенцията за създаване на Европейска полицейска служба (Конвенция за
          Европол) (наричана по-долу „Конвенция за Европол“) бе подписана в Брюксел
          на 26 юли 1995 г. и влезе в сила на 1 октомври 1998 г.
   (2)    Конвенцията за Европол бе допълнена от два протокола, подписани на 24 юли
          1996 г. и 19 юни 1997 г. и влезли в сила съответно на 29 декември 1998 г. и 1
          юли 19994.
   (3)    Конвенцията за Европол бе изменена и допълнена от три други протокола,
          подписани на 30 ноември 2000 г.5, 28 ноември 2002 г.6 и 27 ноември 2003 г.7,
          които влизат в сила 90 дни след нотификацията от страна на държавата, която в
   2
          OВ C […], […], стр.[…].
   3
          OВ C […], […], стр.[…].
   4
          Протокол от 24 юли 1996 г. на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз за
          тълкуването чрез преюдициални заключения от Съда на Европейските общности на
          Конвенцията за създаването на Европейска полицейска служба (Европол) (ОВ C 299, 9.10.1996
          г., стр. 2); Протокол от 19 юни 1997 г., изготвен на основание член К.3 от Договора за
          Европейския съюз и член 41, параграф 3 от Конвенцията за Европол за привилегиите и
          имунитетите на Европол, членовете на неговите органи, заместник-директорите и членовете на
          Европол (OВ C 221, 19.7.1997 г., стр. 2).
   5
          OВ С 358, 13.12.2000 г., стр. 2.
   6
          OВ С 312, 16.12.2002 г., стр. 2.
   7
          ОВ С 2, 6.1.2004 г. , стр.3.
BG                                                  3                                                BG
 ---pagebreak---           качеството си на членка на Европейския съюз по време на приемането от Съвета
          на акта, подготвящ този протокол, последна изпълнява тази формалност.
   (4)    Конвенцията за Европол влезе в сила за Чешката република, Естония, Кипър,
          Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия вследствие на
          присъединяването им към Европейския съюз.
   (5)    Член 3, параграф 3 от Акта за присъединяване предвижда България и Румъния
          да се присъединят към сключените между държавите-членки конвенции и
          протоколи, изброени в приложение I, който включва inter alia Конвенцията за
          Европол и Протоколите от 24 юли 1996 г., 19 юни 1997 г., 30 ноември 2000 г., 28
          ноември 2002 г. и 27 ноември 2003 г. Те следва да влязат в сила за България и
          Румъния на датата, определена от Съвета.
   (6)    Съгласно член 3, параграф 4 от Договора за присъединяване Съветът следва да
          направи всички необходими промени, наложени от присъединяването към тези
          конвенции и протоколи,
   РЕШИ:
                                           Член 1
   Конвенцията за Европол и Протоколите от 24 юли 1996 г. и от 19 юни 1997 г. влизат в
   сила за България и Румъния на първия ден от първия месец след датата на приемане на
   настоящото решение.
                                           Член 2
   Протоколите от 30 ноември 2000 г., 28 ноември 2002 г. и 27 ноември 2003 г. влизат в
   сила за България и Румъния на датата на влизане в сила на въпросните протоколи.
                                           Член 3
   Текстовете на Конвенцията за Европол и на Протоколите от 24 юли 1996 г., 19 юни
   1997 г., 30 ноември 2000 г., 28 ноември 2002 г. и 27 ноември 2003 г., съставени на
   български и на румънски език и приложени към това решение, са автентични при
   същите условия като другите текстове на Конвенцията за Европол и Протоколите от 24
   юли 1996 г., 19 юни 1997 г., 30 ноември 2000 г., 28 ноември 2002 г. и 27 ноември 2003 г.
BG                                            4                                             BG
 ---pagebreak---                                          Член 4
   Настоящото решение влиза в сила на деня след публикуването му в Официален вестник
   на Европейския съюз.
   Съставено в Брюксел на
                                         За Съвета:
                                         Председател
BG                                          5                                        BG
 ---pagebreak---                                     ПРИЛОЖЕНИЕ
   Текст на Конвенцията за Европол и на Протоколите от 24 юли 1996 г., 19 юни 1997
     г., 30 ноември 2000 г., 28 ноември 2002 г. и 27 ноември 2003 г. на български и
                                     румънски език.
   .
BG                                          6                                       BG