               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            2019/0249(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване (ИКАО) във връзка с преразглеждането на приложение 17 (Сигурност) (изменение 17) към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване във връзка с предвиденото приемане на изменение 17 на приложение 17 („Сигурност“) към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване, с което се предлагат изменения на стандартите и препоръчителните практики.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Конвенция за международно гражданско въздухоплаване (Чикагска конвенция)

               С Чикагската конвенция се урежда международният въздушен транспорт. Тя е в сила от 4 април 1947 г. и с нея се учредява Международната организация за гражданско въздухоплаване.

               Всички държави — членки на ЕС, са страни по Чикагската конвенция.

               2.2.Международната организация за гражданско въздухоплаване („ИКАО“)

               ИКАО е специализирана агенция на Организацията на обединените нации. Нейната цел е да разработва принципите и техниките за международното гражданско въздухоплаване и да насърчава планирането и развитието на международния въздушен транспорт.

               Съветът на ИКАО е постоянен орган на ИКАО, който се състои от 36 договарящи държави, избрани от събранието на ИКАО за период от три години. За периода 2016—2019 г. в съвета на ИКАО са представени седем държави — членки на ЕС.

               Задължителните функции на съвета на ИКАО, изброени в член 54 от Чикагската конвенция, включват приемането на международни стандарти и препоръчителни практики, определени като приложения към Чикагската конвенция.

               Също така съветът на ИКАО свиква събранието, което е независим орган на ИКАО. Събранието на ИКАО заседава поне веднъж на три години и определя политическата ориентация на ИКАО за следващите три години. Четиридесетото заседание на събранието на ИКАО се проведе между 24 септември и 4 октомври 2019 г. в Монреал, Канада.

               2.3.Предвиден документ на ИКАО

               В съответствие с член 54, параграф l от Чикагската конвенция съветът на ИКАО приема стандарти и препоръчителни практики (СПП). СПП за изменение на приложение 17 относно сигурността включват няколко члена, които предстои да бъдат изменени, подобрени или превърнати от препоръчителни практики в стандарти.

               На 4 юли 2019 г. ИКАО издаде писмо до държавите AS8/2.1-19/48 с цел да уведоми договарящите държави, че предложено изменение 17 на приложение 17 ще бъде представено на съвета за приемане по време на 218-тото заседание (от 18 до 29 ноември 2019 г.), като се предвижда да започне да се прилага през юли 2020 г. То включва, наред с другото, нови и/или преразгледани разпоредби относно: оценки на уязвимостта, обмен на информация между държавите и заинтересованите страни, програми за обучение и системи за сертифициране, контрол на достъпа, проверка на персонала и други редакционни изменения. С издаването на горепосоченото писмо до държавите ИКАО започна своите консултации, които ще приключат на 4 октомври 2019 г.

               Измененията на приложение 17 са подготвени от експертната група за сигурност на въздухоплаването на ИКАО, в която действащи членове са експерти от осем държави — членки на ЕС (Белгия, Франция, Германия, Гърция, Италия, Нидерландия, Испания и Обединеното кралство), след което са предадени за одобрение на 217-тото заседание на съвета на ИКАО. След приключване на текущите консултации тези изменения ще бъдат най-вероятно одобрени от съвета на ИКАО на 218-тото му заседание.

               След като бъдат приети, предвидените изменения ще бъдат задължителни за всички членуващи в ИКАО държави, включително всички държави — членки на ЕС, в съответствие с Чикагската конвенция и определените в нея ограничения. По силата на член 38 от Чикагската конвенция договарящите държави уведомяват ИКАО, ако възнамеряват да се отклонят от определен стандарт, съгласно механизма за уведомяване за различия.

               2.4.Правната уредба на ЕС и предложените изменения на приложение 17

               1)Изменение на определението за цялостна проверка.

               Първоначален текст:

               Цялостна проверка. Проверка на самоличността и професионалния опит на дадено лице, включително на съдебното му досие, когато това е допустимо по закон, като част от преценката за способността му да извършва контрол за сигурност и/или да получи достъп без придружител до зона с ограничен достъп.

               Нов текст:

               Цялостна проверка. Проверка на самоличността и професионалния опит на дадено лице, включително на съдебното му досие и на друга свързана със сигурността информация във връзка с извършване на преценка за неговата пригодност в съответствие с националното законодателство.

               Това предложение отговаря на необходимостта от включване в цялостните проверки на пълната приложима информация, свързана със сигурността. Режимът на ЕС за цялостни проверки е подсилен посредством точка 11.1.3 от приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/103 на Комисията от 23 януари 2019 г. за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1998 по отношение на изясняване, хармонизиране и опростяване, както и укрепване на някои специфични мерки, свързани със сигурността на въздухоплаването
                  1
               .

               2)Високорискови товари или поща (ВРТП).

               Първоначален текст:

               Високорискови товари или поща (ВРТП). Товари или поща, подадени от неизвестен субект или показващи следи от подправяне, се считат за високорискови, ако освен това отговарят на един от следните критерии:

               а) конкретни оперативни данни показват, че товарите или пощата представляват заплаха за гражданската авиация; или

               б) при товарите или пощата са налице аномалии, които пораждат съмнение; или

               в) естеството на товарите или пощата е такова, че само с основните мерки за сигурност е малко вероятно да се открият забранени предмети, които биха могли да застрашат въздухоплавателното средство.

               Нов текст:

               Високорискови товари или поща. Товари или поща се считат за високорискови, ако:

               а) конкретни оперативни данни показват, че товарите или пощата представляват заплаха за гражданската авиация; или

               б) при товарите или пощата са налице аномалии или признаци на подправяне, които пораждат съмнение.

               Независимо от това дали товарите или пощата произхождат от известен или неизвестен субект конкретните оперативни данни на държавата във връзка с дадена пратка може да я определят като високорискова.

               Настоящото предложение има за цел да даде по-ясно определение за високорискови товари или поща, съответстващо на съответното определение на ЕС.

               3)Общи принципи

               Първоначален текст:

               2.1 Цели

               2.1.4 Препоръка. – Всяка договаряща държава следва да осигури подходяща защита на чувствителната от гледна точка на сигурността на въздухоплаването информация.

               Нов текст:

               2.1 Цели

               2.1.4 Всяка договаряща държава осигурява подходяща защита на чувствителната от гледна точка на сигурността на въздухоплаването информация.

               Настоящото предложение има за цел да осигури прилагането на подходящи механизми за защита на информацията, чувствителна от гледна точка на сигурността на въздухоплаването, от неразрешен достъп или разкриване, включително във връзка със заплахата вътрешни лица да получат информация относно сигурността, до която информация те нямат право на достъп.

               Защитата (и разпространението на чувствителна от гледна точка на сигурността на въздухоплаването) е отговорност на държавите членки. Непубличните и класифицирани законодателни разпоредби, съдържащи се в законодателството на ЕС, попадат при всички случаи в обхвата на член 18 от Регламент (EО) № 300/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2008 г. относно общите правила в областта на сигурността на гражданското въздухоплаване и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2320/2002
                  2
                и Решение (EС, Eвратом) № 2015/444 на Комисията от 15 март 2015 г.

               4)Международно сътрудничество (2.4.1, 2.4.1а)

               Първоначален текст:

               2.4 Международно сътрудничество

               2.4.1 Всяка договаряща държава гарантира, че са изпълнени исканията на други договарящи държави за допълнителни мерки за сигурност по отношение на конкретен(ни) полет(и), извършван(и) от оператори на тези други държави, доколкото това е възможно от практическа гледна точка. Държавата, отправила искането взема предвид алтернативните мерки на другата държава, които са равностойни на поисканите.

               Нов текст:

               2.4 Международно сътрудничество

               2.4.1 Всяка договаряща държава, която иска допълнителни мерки за сигурност за конкретен(ни) полет(и), осигурява провеждането на подходящи консултации и взема предвид алтернативните мерки на другата държава, които са равностойни на поисканите.

               2.4.1а Всяка договаряща държава гарантира, че са изпълнени исканията на други договарящи държави за допълнителни мерки за сигурност по отношение на конкретен(ни) полет(и), извършван(и) от оператори на тези други държави, доколкото това е възможно от практическа гледна точка.

               Предложенията имат за цел да подчертаят значението на подходящите консултации, когато дадена държава поиска от друга държава допълнителни мерки за сигурност. Съществуващият стандарт е бил разделен на два стандарта, за да се подчертаят отделните изисквания за държавите, отправящи искания за допълнителни мерки, и приемащите държави, които получават тези искания.

               Член 7 от Регламент (EО) № 300/2008 предвижда разпоредби във връзка с нотифицирането на Комисията за мерките, изисквани от трета държава, в случай че тези мерки се отличават от общите основни стандарти. С оглед на механизма за консултации и прилагането на алтернативни мерки това може да бъде обхванато и уредено в рамките на двустранните споразумения за въздушен транспорт между ЕС (или държава членка) и трета държава.

               5)Стандарт 3.1.4 относно обмена на информация между държавите и заинтересованите страни.

               Първоначален текст:

               3.1.4 Всяка договаряща държава установява и прилага процедури за обмен, ако е целесъобразно, с нейните летищни оператори, оператори на въздухоплавателни средства, доставчици на обслужване на въздушното движение или други съответни образувания по практичен и своевременен начин, на приложима информация, която да им помогне да извършват ефективни оценки на риска за сигурността, свързани с техните операции.

               Нов текст:

               3.1.4 Всяка договаряща държава установява и прилага процедури за обмен, ако е целесъобразно, със съответните летищни оператори, оператори на въздухоплавателни средства, доставчици на обслужване на въздушното движение или други съответни образувания по практичен и своевременен начин, на приложима информация, която да им помогне да извършват ефективни оценки на риска за сигурността, свързани с техните операции.

               Настоящото предложение има за цел да внесе разяснения във връзка със стандарта, така че държавите да бъдат по-гъвкави при определянето на съответните оператори, за да вземат предвид необходимата информацията с цел подпомагане на операторите при извършването на ефективна оценка на риска, свързана с техните операции.

               Този стандарт е бил въведен в общоевропейското законодателство с Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1583 на Комисията за изменение на Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1998 от 5 ноември 2015 г. за установяване на подробни мерки за прилагането на общите основни стандарти за сигурност във въздухоплаването по отношение на мерките за киберсигурност
                  3
               .

               6)Стандарт 3.1.8 относно разработване и прилагане на програми за обучение

               Първоначален текст:

               3.1.8 Всяка договаряща държава осигурява разработването и прилагането на програми за обучение и на система за сертифициране на инструктори в съответствие с националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване.

               Нов текст:

               3.1.8 Всяка договаряща държава осигурява разработването и прилагането на програми за обучение и на система за сертифициране, която гарантира, че инструкторите са квалифицирани по приложимите предмети в съответствие с националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване.

               Предложеното изменение има за цел да постави акцент върху резултата по отношение на сигурността, който следва да се постигне, а не върху отделен метод. В него се признава, че акцентът следва да бъде поставен върху „резултатите“ от обучението, проведено от квалифицирани по предмета експерти, които притежават знания и способности да обучават, и по-специално необходимите знания по изучавания предмет. Сертифицирането или другите алтернативни прилагани методи сами по себе си следва да поставят акцент върху двата изисквани елемента.

               Принципите, към които се стреми настоящото изменение (например инструкторите, квалифицирани по приложимите предмети), са част от общоевропейското законодателство и са установени в цялата глава 11 от приложение I към Регламент (EО) 300/2008 и в правилата за неговото прилагане.

               7)Превръщане на препоръка 3.1.11 в стандарт.

               Първоначален текст:|

               3.1.11 Препоръка. - Всяка договаряща държава следва да гарантира, че персоналът на всички образувания, участващи във или отговарящи за изпълнението на различни аспекти от националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване, и тези, на които е разрешен достъп без придружител до зоните за излитане и кацане, преминават периодично курс на обучение по въпросите на сигурността.

               Нов текст:

               3.1.11 Всяка договаряща държава гарантира, че персоналът на всички образувания, участващи във или отговарящи за изпълнението на различни аспекти от националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване, и тези, на които е разрешен достъп без придружител до зоните за излитане и кацане, преминават въвеждащ и регулярен курс на обучение по въпросите на сигурността.

               Препоръка 3.1.11 е превърната в стандарт, поради което тя е правно обвързваща. Всяка договаряща държава гарантира, че персоналът на всички образувания, участващи във или отговарящи за изпълнението на различни аспекти от националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване, и тези, на които е разрешен достъп без придружител до зоните за излитане и кацане, преминават периодично въвеждащ и регулярен курс на обучение по въпросите на сигурността. С настоящото предложение се отчита значението на обучението по въпросите на сигурността, като същевременно се подчертава нуждата както от въвеждащо, така и от регулярно обучение по въпросите на сигурността.

               Задълженията във връзка с въвеждащото и регулярното обучение се съдържат в общоевропейското законодателство в областта на сигурността на въздухоплаването, по-специално в точки 11.4.1 и 11.4.3 от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията.

               8)3.4 Контрол на качеството и квалификации

               Първоначален текст:

               3.4.1 Всяка договаряща държава гарантира, че лицата, които извършват контрол за сигурност, подлежат на цялостни проверки и процедури за подбор.

               Нов текст:

               3.4.1 Всяка договаряща държава гарантира, че:

               a) лицата, които извършват контрол за сигурност, лицата с достъп без придружител до охраняеми зони с ограничен достъп и лицата с достъп до поверителна по отношение на сигурността на въздухоплаването информация преминават цялостни проверки, преди да поемат своите задължения или да получат достъп до такива зони или информация;

               б) регулярните цялостни проверки се прилагат по отношение на тези лица на определени от компетентния орган интервали; както и

               в) на лицата, определени като неподходящи в рамките на цялостна проверка, се отказва незабавно възможността да извършват контрол за сигурност, достъп без придружител до зони с ограничен достъп и достъп до поверителна по отношение на сигурността на въздухоплаването информация.

               Настоящото предложение има за цел да изясни кой следва да бъде подлаган на цялостни проверки, когато такива следва да се приложат, и какво следва да се случи, ако дадено физическо лице е определено като неподходящо в рамките на цялостната проверка. По-специално стандартът понастоящем определя нуждата от периодични цялостни проверки и необходимите действия, когато дадено лице е определено като неподходящо за съответните функции в резултат на цялостната проверка. Обърнете внимание, че в точка 3.4.2 е включена препратка към „процедури за подбор“.

               Всички принципи вече се съдържат в общоевропейското законодателство в областта на сигурността на въздухоплаването, по-специално в точки 1.2.3.3, 1.2.3.5, 11.1, 11.5.1 и 11.6.3.5(a) от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията, изменен с Регламент 2019/103 от 23 януари 2019 г.

               Настоящото предложение допълва изменението на стандарт 3.4.1. Първоначалният стандарт 3.4.1 е включвал както препратки към цялостни проверки, така и процедури за подбор. Тъй като предложението за стандарт 3.4.1 понастоящем включва допълнителни елементи относно обхвата и редовността на цялостните проверки, настоящото предложение добавя елемента относно процедурите за подбор.

               Критериите за подбор на персонала, който извършва контрол за сигурност и свързаните с него функции, се съдържат в общоевропейското законодателство в областта на сигурността на въздухоплаването, по-специално в точки 11.1.6, 11.1.7 и 11.1.8 от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията.

               9)Превръщане на препоръка 3.4.9 в стандарт.

               Първоначален текст:

               3.4.9 Препоръка. – Всяка договаряща държава следва да гарантира, че всяко образувание, което отговаря за изпълнението на съответните елементи от националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване, периодично проверява дали изпълнението на мерките за сигурност, възложени на външни доставчици на услуги, е в съответствие с неговата програма за сигурност.

               Нов текст:

               3.4.9 Всяка договаряща държава гарантира, че всяко образувание, което отговаря за изпълнението на съответните елементи от националната програма за сигурност на гражданското въздухоплаване, периодично проверява дали изпълнението на мерките за сигурност, възложени на външни доставчици на услуги, е в съответствие с неговата програма за сигурност.

               Настоящото препоръка е превърната в правно обвързващ стандарт. Настоящото предложение има за цел да гарантира, че външните доставчици на услуги спазват разпоредбите на държавата в областта на сигурността на въздухоплаването, за да се преодолее заплахата от вътрешни лица, която може да възникне от страна на външните доставчици на услуги.

               В съответствие с общоевропейската политика в областта на сигурността на въздухоплаването, установена в Регламент (EО) № 300/2008:

               –Всяка държава членка изготвя, прилага и поддържа национална програма за сигурност на гражданското въздухоплаване (НПСГВ), с която се определят отговорностите за прилагане на общите основни стандарти и се описват мерките, които се изискват от операторите и образуванията.

               –Операторите, въздушните превозвачи и образуванията, които попадат в обхвата на НПСГВ, са длъжни да изготвят, прилагат и поддържат програма за сигурност в съответствие с посочените в НПСГВ разпоредби.

               –Програмата описва методите и процедурите, които трябва да бъдат следвани от оператора, въздушния превозвач или образуванието, за да спазват законодателството и самата програма за сигурност, включително вътрешния контрол на качеството.

               –Мерките за сигурност и операциите, предприети от външния доставчик на услуги, се очаква да бъдат обхванати в рамките на програмата за сигурност на горепосочения оператор, въздушен превозвач или образувание, който продължава да носи отговорност за тези мерки и операции, освен когато самият външен доставчик на услуги е регламентирано или одобрено образувание за дейностите, които предоставя, в резултат на което той е длъжен да изготви собствена програма за сигурност.

               Стандартът е включен в общоевропейското законодателство, по-специално в членове 10.1, 12.1, 13.1 и 14.1 от Регламент (EО) № 300/2008 и в точки 1.0.1, 3.0.1, 4.0.1, 5.0.1, 6.0.1, 7.0, 8.0.1, 9.0.1, 11.0.1 и 12.0.1 от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията. Посочени са допълнителни разпоредби в точки 6.3.1.1, 6.3.1.2 (a), 6.4.1.2, 6.6.1.1 (в), 6.8.5.1 (a), 6-E, 8.1.3.2 (a), 8.1.4.1, 8.1.4.2, 8.1.4.3, 8.1.4.5, 8.1.4.6, 8.1.5.2, 9.1.3.1, 9.1.3.2, 9.1.3.3, 9.1.3.5, 9.1.3.6 и 9.1.4.2 от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията.

               10)Превръщане на препоръка 4.1.2 в стандарт

               Първоначален текст:

               4.1.2 Препоръка. Всяка договаряща държава следва да насърчава използването на случайни и непредвидими мерки за сигурност. Непредвидимостта би могла да допринесе за възпиращия ефект на мерките за сигурност.

               Нов текст:

               4.1.2 Всяка договаряща държава осигурява прилагането на принципа на случайност и непредвидимост при изпълнението на мерките за сигурност, ако е целесъобразно.

               Препоръка 4.1.2 относно прилагането на принципа на случайност и непредвидимост е превърната в правно обвързващ стандарт. Целта за постигане на сигурност, преследвана от новия стандарт 4.1.2 за допълнително смекчаване на заплахата от вътрешни лица, съответства на политиката на Европейския съюз в областта на:

               –проверка на лица, които не са пътници, и на пренасяните от тях вещи;

               –проверка на превозни средства;

               –наблюдение и патрулиране както в охраняваните зони, така и в зоните за излитане и кацане/зоните с ограничен достъп, както и свързаните с тях мерки;

               –проверка на стоки.

               Този принцип е отразен в рамките на общоевропейското законодателство, по-специално в точки 1.3.1, 1.4.1, 1.4.2, 8.1.6 и 9.1.5 от приложението към Решение за изпълнение C(2015) 8005 на Комисията.

               11)4.2.3 Мерки, свързани с контрол на достъпа

               Първоначален текст:

               4.2.3 Всяка договаряща държава гарантира, че са въведени системи за идентификация на лица и превозни средства, за да се предотврати неразрешен достъп до зоните за излитане и кацане и до зоните с ограничен достъп. Идентичността се проверява на определените пунктове за проверка, преди да бъде предоставен достъп до зоните за излитане и кацане и до зоните с ограничен достъп.

               Нов текст:

               4.2.3 Всяка договаряща държава гарантира, че са въведени и се прилагат системи за идентификация на лица и превозни средства, за да се предотврати неразрешен достъп до зоните за излитане и кацане и зоните с ограничен достъп. Достъп се предоставя само на тези лица, чиято дейност налага това или които имат друга основателна причина да го получат. Идентичността и разрешението се проверяват на определените пунктове за проверка, преди да бъде предоставен достъп до зоните за излитане и кацане и до зоните с ограничен достъп.

               Стандарт 4.2.3 „Мерки, свързани с контрол на достъпа“ е предназначен да засили мерките, свързани с контрола на достъпа до зоните с ограничен достъп, чрез въвеждане на ограничение за предоставяне на достъп само на тези лица, чиято дейност налага това или които имат друга основателна причина да го получат, както и да разшири обхвата на проверката на разрешението и на идентичността в звената за достъп.

               В съответствие с общоевропейското законодателство лица и превозни средства могат да получат достъп до зони с ограничен достъп само ако имат съответната основателна причина. Летищните пропуски за лица се проверяват, преди да бъде предоставен достъп на лицето, за да се гарантира, че пропускът е валиден и съответства на притежателя. Пропуските за превозни средства се проверяват, преди да бъде предоставен достъп на превозното средство, за да се гарантира, че пропускът е валиден и съответства на превозното средство. В общоевропейското законодателство това е отразено в точки 1.2.2.1, 1.2.2.4, 1.2.2.5, 1.2.2.6, 1.2.6.1 от приложението към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията.

               12)Стандарт 4.2.6 („100 % проверка на лица, които не са пътници“)

               Първоначален текст:

               4.2.6 Всяка договаряща държава установява мерки, за да гарантира, че лицата, които не са пътници, заедно с пренасяните вещи, се проверяват преди влизане в зоните с ограничен достъп на летищата, обслужващи операции на международното гражданско въздухоплаване, като те се подлагат на проверка и контрол за сигурност.

               Нов текст:

               4.2.6 Всяка договаряща държава установява мерки, за да гарантира, че лицата, които не са пътници, заедно с пренасяните вещи, се проверяват преди влизане в зоните с ограничен достъп на летищата.

               Настоящото предложение има за цел да премахне всяко двусмислие и да посочи ясно, че всички лица, които не са пътници, трябва да бъдат проверявани преди влизането им в зона с ограничен достъп, за да се преодолее заплахата от вътрешни лица.

               Общоевропейското законодателство съответства изцяло на новата формулировка на стандарт 4.2.6, по-специално в точки 1.3 от приложенията както към Регламент за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията, така и към Решение за изпълнение C(2015) 8005 на Комисията.

               13)Нов стандарт 4.2.6а способност за откриване на експлозиви

               Добавен е нов текст след 4.2.6, както следва:

               4.2.6а Всяка договаряща държава осигурява използването на подходящи методи за проверка, с които може да се открие наличието на експлозиви и взривни устройства, пренасяни от лица, които не са пътници, по телата им или в пренасяните от тях вещи. Когато тези методи не се прилагат постоянно, те се използват по непредвидим начин.

               В настоящото предложение се признава, че намаляването на заплахите от вътрешни лица изисква балансиран и координиран подход между процедурите за цялостни проверки и мерките за физическа сигурност и е насочено към необходимостта от подходящи методи за проверки, с които могат да се откриват експлозиви и в лица, които не са пътници.

               Общоевропейското законодателство изисква допълнителна постоянна случайна и непредвидима проверка по отношение на част от лицата, които не са пътници, и на пренасяните от тях вещи, както ако са предизвикали, така и ако не са предизвикали алармен сигнал. Целта за постигане на сигурност на тази допълнителна проверка е да се открият експлозиви и взривни устройства. Такава проверка се извършва, като се използват средства и методи, които по своята същност откриват експлозиви (кучета за откриване на експлозиви, откриване на следи от експлозиви, откриване на експлозиви в обувки и скенери за сигурност), или по алтернативен начин чрез ръчно претърсване. Счита се, че текущата методология, изисквана в ЕС за извършването на ръчно претърсване на лица и пренасяни вещи, дава достатъчно възможности за откриване на взривни устройства, скрити по тялото и в пренасяните вещи. В допълнение ръчното претърсване увеличава вероятността за откриване на други неметални (и невзривни) забранени вещи. Това е транспонирано с точка 1.3 от приложението към Решение за изпълнение C(2015) 8005 на Комисията.

               14)Стандарт 4.6.5 — препратка към познат изпращач като образувание в сигурната верига на доставки

               Първоначален текст:

               4.6.5 Всяка договаряща държава гарантира, че операторите не приемат товари или поща за превозване на въздухоплавателно средство, извършващо търговски въздушнотранспортни операции, освен ако прилагането на проверка или друг контрол за сигурност е потвърдено и отчетено с документ от пълноправен контролиращ служител или образувание, което е одобрено от компетентен орган. Товарите и пощата, които не могат да бъдат потвърдени и отчетени с документ от пълноправен контролиращ служител или от образувание, което е одобрено от компетентен орган, подлежат на проверка.

               Нов текст:

               4.6.5 Всяка договаряща държава гарантира, че операторите не приемат товари или поща за превозване на въздухоплавателно средство, извършващо търговски въздушнотранспортни операции, освен ако прилагането на проверка или друг контрол за сигурност е потвърдено и отчетено с документ от пълноправен контролиращ служител, познат изпращач или образувание, което е одобрено от компетентен орган. Товарите и пощата, които не могат да бъдат потвърдени и отчетени с документ от пълноправен контролиращ служител, познат изпращач или образувание, което е одобрено от компетентен орган, подлежат на проверка.

               Настоящото предложение има за цел да приведе настоящия стандарт в съответствие със стандарт 4.6.2 и да гарантира, че и в двата стандарта се прави ясна препратка към познат изпращач като образувание в сигурната верига на доставки.

               Общоевропейското законодателство, по-специално препратка към точка 6.1.1 от приложението към Регламента за изпълнение (EС) № 300/2008 на Комисията и точка 6.1.1 от приложението към Регламента за изпълнение (EС) № 2015/1998 на Комисията, съответства изцяло на новата формулировка в стандарт 4.6.5.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Предметът на предвидения акт се отнася до област, в която Съюзът разполага с изключителна външна компетентност по силата на последната част от член 3, параграф 2 от ДФЕС, тъй като предвиденият акт може да „засегне общите правила или да промени техния обхват“, а именно правната уредба на ЕС относно сигурността на въздухоплаването, посочена в по-долу. Поради това е необходимо да се изготви позиция на Съюза.

               В тази връзка е изключително важно да се признае, че изменение 17 на приложение 17, представено на договарящите държави от ИКАО и предадено за одобрение от съвета на ИКАО на неговото 218-то заседание, е (вече) напълно отразено в общоевропейското законодателство в областта на сигурността на въздухоплаването. Желателно е обаче тези по-строги стандарти да бъдат прилагани в световен мащаб.

               Позицията на Съюза трябва да бъде определена в съответствие с приложимата правна уредба на ЕС относно сигурността на въздухоплаването, а именно Регламент (ЕО) № 300/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2008 г. относно общите правила в областта на сигурността на гражданското въздухоплаване и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2320/2002, както и Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/1998 на Комисията от 5 ноември 2015 г. за установяване на подробни мерки за прилагането на общите основни стандарти за сигурност във въздухоплаването.

               3.1.Процесуалноправно основание

               3.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Член 218, параграф 9 от ДФЕС се прилага независимо от това дали Съюзът е член на органа или страна по споразумението
                  4
               .

               Понятието „актове с правно действие“ включва актове с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструменти, които нямат обвързващ характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  5
               .

               3.1.2.Приложение в конкретния случай

               ИКАО е орган, създаден със споразумение, а именно Чикагската конвенция.

               Всяко изменение на приложение 17 към Чикагската конвенция ще представлява акт с правно действие.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               3.2.Материалноправно основание

               3.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза.

               3.2.2.Приложение в конкретния случай

               Предвиденият акт преследва цели и притежава елементи в областта на политиката за сигурност на въздухоплаването, приета от международна организация, която оказва влияние върху политиките на ЕС в областта на сигурността на въздухоплаването.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение следва да бъде член 100, параграф 2 от ДФЕС.

               3.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 100, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               2019/0249 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване (ИКАО) във връзка с преразглеждането на приложение 17 (Сигурност) (изменение 17) към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 100, параграф 2, във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване (Чикагската конвенция), която има за цел да регулира международния въздушен транспорт, е влязла в сила на 4 април 1947 г. С нея се учредява Международната организация за гражданско въздухоплаване (ИКАО).

               (2)Държавите — членки на Съюза, са договарящи страни по Чикагската конвенция и членове на ИКАО, а Съюзът има статут на наблюдател в някои органи на ИКАО, включително събранието и други технически органи.

               (3)В съответствие с член 54, точка 1 от Чикагската конвенция съветът на ИКАО може да приема международни стандарти и препоръчителни практики.

               (4)На 4 юли 2019 г. ИКАО издаде писмо до държавите AS8/2.1-19/48 с цел да уведоми договарящите държави, че предложено изменение 17 на приложение 17 ще бъде представено на съвета за приемане по време на 218-тото заседание (от 18 до 29 ноември 2019 г.), като се предвижда да започне да се прилага през юли 2020 г. То включва, наред с другото, нови и/или преразгледани разпоредби относно: оценки на уязвимостта, обмен на информация между държавите и заинтересованите страни, програми за обучение и системи за сертифициране, контрол на достъпа, проверка на персонала и други редакционни изменения. С горепосоченото писмо до държавите ИКАО започна своите консултации, които ще приключат на 4 октомври 2019 г.

               (5)Измененията на приложение 17 са подготвени от експертната група за сигурност на въздухоплаването на ИКАО, в която действащи членове са експерти от осем държави — членки на ЕС, след което са предадени за одобрение на 217-тото заседание на съвета на ИКАО. След приключване на консултациите тези изменения най-вероятно ще бъдат одобрени от съвета на ИКАО на 218-тото му заседание.

               (6)След като бъдат приети, предвидените изменения ще бъдат задължителни за всички членуващи в ИКАО държави, включително всички държави членки, в съответствие с Чикагската конвенция и определените в нея ограничения. По силата на член 38 от Чикагската конвенция договарящите държави уведомяват ИКАО, ако възнамеряват да се отклонят от определен стандарт, съгласно механизма за уведомяване за различия,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване във връзка с изменение 17 на приложение 17 („Сигурност“) към Чикагската конвенция, е посочена в приложеното.

               Член 2

               Позицията по член 1 се изразява съвместно от държавите — членки на Съюза, които са членове на Международната организация за гражданско въздухоплаване.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        ОВ L 21, 24.1.2019 г.

                     (2)

                        OВ L 97, 9.4.2008 г., стр. 72.

                     (3)

                        OВ L 246, 26.9.2019 г., стр. 15.

                     (4)

                        Решение на Съда на Европейския съюз от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, EU:C:2014:2258, точка 64.

                     (5)

                        Решение на Съда на Европейския съюз от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, EU:C:2014:2258, точки 61—64.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 31.10.2019
            COM(2019) 577 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за Решение на Съвета
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване (ИКАО) във връзка с преразглеждането на приложение 17 (Сигурност) (изменение 17) към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване („Чикагската конвенция“)

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               Позиция, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в Международната организация за гражданско въздухоплаване (ИКАО) във връзка с преразглеждането на приложение 17 (Сигурност) (изменение 17) към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване („Чикагската конвенция“)

               Общи принципи

               В рамките на дейностите на Международната организация за гражданска авиация (ИКАО) във връзка с преразглеждане на приложение 17 (Сигурност) (Изменение 17) към Чикагската конвенция относно разработването на стандарти и препоръчителни практики, държавите членки, действащи съвместно в интерес на Съюза:

               а)действат в съответствие с преследваните от Съюза цели в рамките на политиката в областта на сигурността на въздухоплаването, по-специално защита на лицата и стоките в рамките на Европейския съюз и предотвратяване на актове на незаконна намеса в граждански въздухоплавателни средства, които застрашават сигурността на гражданското въздухоплаване;

               б)като прилагат и осигуряват изпълнението на общите правила, установени за защита на гражданското въздухоплаване от актове на незаконна намеса, допринасят за повишаване на изискванията в областта на сигурността на въздухоплаването в световен мащаб;

               в)продължават да подкрепят разработването от страна на ИКАО на стандарти за сигурност, които защитават гражданското въздухоплаване от актове на незаконна намеса, в съответствие с Резолюция 2309 на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации от 22 септември 2016 г.
                  1
               .

               Позиция относно преразглеждането на приложение 17 (Сигурност) (Изменение 17) Държавите членки, като действат съвместно в интерес на Съюза, подкрепят предложеното изменение 17 на приложение 17.

                     (1)

                        Резолюция 2309 (2016), приета от Съвета за сигурност на неговото 7775-то заседание на 22 септември 2016 г.: Заплахи за международния мир и сигурност, породени от терористични актове: Сигурност на въздухоплаването


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            2019/0270(NLE)
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет по ВИТС във връзка с приемане на списъка на арбитрите по член 29.8 от Споразумението

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение касае решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвместния комитет по ВИТС за приемане на списъка на арбитрите по глава 29 от Споразумението.

               2.Контекст на предложението

               Всеобхватното икономическо и търговско споразумение (ВИТС) между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна („Споразумението“), беше подписано на 30 октомври 2016 г. В съответствие с Решение (ЕС) 2017/38 на Съвета части от Споразумението се прилагат временно от 21 септември 2017 г.

               Съгласно член 26.1 от Споразумението се създава Съвместният комитет по ВИТС, съставен от представители на двете страни. Той има правомощието да приема решения по взаимно съгласие по всички въпроси, по които това е предвидено от Споразумението.

               Глава 29 обхваща всички спорове относно тълкуването или прилагането на разпоредбите на Споразумението, освен ако то предвижда друго.

               В съответствие с член 29.8.1 Съвместният комитет по ВИТС трябва да изготви списък от поне 15 физически лица, които желаят и са способни да изпълняват функциите на арбитри съгласно глава 29 („предвидения акт“). Списъкът трябва да включва три подсписъка: по един подсписък за всяка страна и един подсписък с лица, които не са граждани на нито една от страните, които да изпълняват функциите на председатели.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Страните изготвиха проект на списък на арбитрите, който отговаря на изискванията от член 29.8.

               Решението за изготвяне на списъка на арбитрите трябваше да се вземе на първото заседание на Съвместния комитет по ВИТС и сега трябва да се вземе възможно най-скоро, за да се приложи изцяло глава 29 от Споразумението във връзка с уреждането на спорове.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Понятието „актове с правно действие“ включва актове с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструменти, които нямат обвързващ характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  1
               .

               4.1.2.Приложение в конкретния случай

               Съвместният комитет по ВИТС е орган, създаден по силата на споразумение, а именно по силата на Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна.

               Предвиденият акт представлява акт с правно действие. Той ще бъде обвързващ по силата на международното право в съответствие с член 26.3.2 от Споразумението.

               Предвиденият акт не допълва, нито изменя институционалната рамка на Споразумението.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Приложение в конкретния случай

               Основната цел и съдържанието на предвидения акт са свързани с общата търговска политика.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 207 от ДФЕС.

               4.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 207 от ДФЕС във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               2019/0270 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет по ВИТС във връзка с приемане на списъка на арбитрите по член 29.8 от Споразумението

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Всеобхватното икономическо и търговско споразумение (ВИТС) между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна („Споразумението“), беше подписано на 30 октомври 2016 г.

               (2)В съответствие с Решение (ЕС) 2017/38 на Съвета
                  2
                части от Споразумението се прилагат временно от 21 септември 2017 г.

               (3)В член 29.8.1 от Споразумението се предвижда Съвместният комитет по ВИТС да изготви списък от най-малко 15 физически лица, които желаят и са способни да изпълняват функциите на арбитри.

               (4)Целесъобразно е да се установи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвместния комитет по ВИТС, тъй като предвиденото решение ще бъде обвързващо за Съюза,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвместния комитет по ВИТС, създаден по силата на Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна, във връзка с приемане на списъка на арбитрите по член 29.8 от Споразумението, се основава на проекта на решение на Съвместния комитет по ВИТС, приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Член 3

               След приемането му решението на Съвместния комитет по ВИТС се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение на Съда от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 61—64.

                     (2)

                        OВ L 11, 14.1.2017 г., стр. 1080.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 8.1.2020
            COM(2019) 614 final/2
            This document replaces COM(2019) 614 final of 28.11.2019.Change of the sensitivity level, deletion of the marking "LIMITED".
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за Решение на Съвета
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет по ВИТС във връзка с приемане на списъка на арбитрите по член 29.8 от Споразумението

               ПРИТУРКА

               РЕШЕНИЕ № [X /2019]

                  НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ПО ВИТС

                  от

               за изготвяне на списък на арбитрите
                  съгласно член 29.8 от Споразумението

               СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ ПО ВИТС,

               като взе предвид Всеобхватното икономическо и търговско споразумение (ВИТС) между Канада, от една страна, и Европейския съюз и неговите държави членки, от друга страна („Споразумението“), и по-специално член 29.8 от него,

               като има предвид, че:

               (1)В съответствие с член 30.7.3 от Споразумението части от него се прилагат временно от 21 септември 2017 г.

               (2)Съгласно член 29.8.1 от Споразумението Съвместният комитет по ВИТС трябва да изготви списък от най-малко 15 физически лица, които желаят и са способни да изпълняват функциите на арбитри. Списъкът на арбитрите трябва да включва три подсписъка: по един подсписък за всяка страна и един подсписък с лица, които не са граждани на нито една от страните, които да изпълняват функциите на председатели.

               РЕШИ:

               1.За целите на член 29.8 от Споразумението се създава списъкът на арбитрите, който е включен в приложението.

               2.Настоящото решение поражда действие на датата на приемането му от Съвместния комитет по ВИТС.

               Съставено в … на … г.

               За Съвместния комитет по ВИТС

               Приложение към Решение № [X/2019] на Съвместния комитет по ВИТС

               Списък на арбитрите, изготвен съгласно член 29.8 от Споразумението

               Подсписък за Канада

               1.Serge Fréchette

               2.Valerie Hughes

               3.Matthew Kronby

               4.Debra Steger

               5.J. Christopher Thomas

               6.Cherise Valles

               Подсписък за ЕС:

               1.Claudio Dordi

               2.Michael Hahn

               3.Pieter Jan Kuijper

               4.Hélène Ruiz Fabri

               5.Peter Van den Bossche

               Подписък на председателите:

               1.James Bacchus

               2.Christian Häberli

               3.Daniel Moulis

               4.David Unterhalter

               5.Seung Wha Chang


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 13.1.2020
            COM(2020) 8 final
            2020/0005(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз на тринадесетото заседание на Конференцията на страните по Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни (CMS) по отношение на предложенията на различни страни за изменение на допълненията към тази Конвенция и относно оттеглянето на резерва, съобщена на тази Конвенция

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решение за определяне на позицията, която да се заеме от името на Съюза на 13-то заседание на Конференцията на страните по Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни (наричана по-долу „Конвенцията“) във връзка с предвиденото приемане на решения за изменение на допълненията към Конвенцията и за оттегляне на съществуваща резерва по отношение на Конвенцията.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Конвенция за опазване на мигриращите видове диви животни

               Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни цели опазването на сухоземните, морските и птичите мигриращи видове в прилежащия им ареал.  Тя представлява междуправителствен договор, сключен под егидата на Програмата на ООН за околната среда, който се отнася до опазването на дивата природа и местообитанията в световен мащаб. Мигриращите видове, които следва да се опазват, са изброени в допълнения I (застрашени видове) и II (видове предмет на бъдещи споразумения) към Споразумението. Споразумението влезе в сила на 1 ноември 1983 г.

               Европейският съюз е страна по споразумението
                  1
               . Всички държави членки са страни по Споразумението.

               2.2.Конференция на страните

               Конференцията на страните е основният орган на Конвенцията за вземане на решения. Нейните функции са изброени в член VII от Конвенцията и включват правомощия да оценява природозащитния статус на мигриращите видове и впоследствие да внася изменения в допълненията към Конвенцията. Решенията на срещата на Конференцията на страните се вземат с мнозинство от две трети от присъстващите и гласуващи страни, освен ако Конвенцията постановява друго.

               Позицията на Съюза относно измененията на допълненията се определя от решение на Съвета въз основа на предложение на Комисията. Общите позиции на ЕС по отношение на други проекторешения и проекторезолюции се съгласуват на предварителни срещи на съответната работна група на Съвета или на координационни срещи на ЕС на място.

               Тринадесетата среща на Конференцията на страните по Конвенцията ще се проведе в Гандинагар (Индия) от 15 до 22 февруари 2020 г.

               На осмото заседание на Конференцията на страните, което се състоя в Найроби, Кения, от 20 до 25 ноември 2005 г., бе прието решение за включване на вида Cetorhinus maximus в допълнение I към Конвенцията.

               2.3.Предвидени актове на Конференцията на страните

               На своето тринадесето заседание, което ще се проведе от 15 до 22 февруари 2020 г., Конференцията на страните предстои да приеме решения за изменения на допълненията към Конвенцията (наричани по-долу „предвидените актове“).

               Целта на предвидените актове е да се внесат изменения в допълнения I и II към Конвенцията, съгласно предвиденото в член XI от нея.

               В съответствие с член III от Конвенцията, в допълнение I към нея са изброени застрашените мигриращи видове, за които страните, които са държави на разпространение на мигриращия вид, полагат усилия за неговото опазване и забраняват улова на животни от този вид.

               В член IV от Конвенцията се посочва, че в приложение II са изброени мигриращите видове с неблагоприятен природозащитен статус, за чието опазване и управление е необходимо да се сключат международни споразумения, както и такива с природозащитен статус, който би се подобрил съществено в резултат на международно сътрудничество, постигнато чрез международни споразумения.  Ако обстоятелствата налагат, даден мигриращ вид може да бъде включен както в допълнение I, така и в допълнение II.

               Съгласно член XI от Конвенцията предложенията за изменения могат да се внасят от всяка страна.  Изменение на допълненията влиза в сила за всички страни деветдесет дни след срещата на Конференцията на страните, на която е прието, с изключение на страните, които представят резерви.

               В съответствие с член XI от Конвенцията, резерва по дадено изменение може да бъде оттеглена посредством писмено уведомление до депозитаря и съответно изменението влиза в сила за тази страна деветдесет след оттеглянето на резервата.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Предвид тринадесетото заседание на Конференцията на страните по Конвенцията и в съответствие с Решение 2019/1581 на Съвета от 16 септември 2019 г. Съюзът предложи да се измени Конвенцията, както следва:

                а)
                     допълнение I към Конвенцията да се измени така, че да бъде включен видът Tetrax tetrax;

               б)
                     допълнение II към Конвенцията да се измени така, че да бъдат включени видовете Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus и Sphyrna zygaena.

               Други страни по Конвенцията са подали предложения допълнение I да се измени така, че да бъдат включени следните видове: Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis bengalensis, Diomedea antipodensis и Carcharhinus longimanus.

               Други страни по Конвенцията са подали предложения допълнение II да се измени така, че да бъдат включени следните видове: Panthera onca, Ovis vignei и Sphyrna zygaena (регионална популация по протежение на изключителните икономически зони (ИИЗ) на Бразилия, Уругвай и Аржентина и прилежащите международни води).

               Поради това е необходимо Съветът да вземе решение с цел установяване на позицията, която да се заеме от името на Съюза на тринадесетата среща на Конференцията на страните по отношение на всички предложения за изменения.

               По принцип Съюзът следва да подкрепя всички предложения, тъй като те са научно обосновани, в съответствие със законодателството на Съюза и с ангажимента на Съюза за международно сътрудничество за опазване на биологичното разнообразие, включително разглеждането на начините за оптимално използване на научната информация както за биологичните характеристики, така и за биологичните референтни точки за рибарството.

               Предлаганото добавяне на тези видове съответно към приложение I или II към Конвенцията не налага промени в законодателството на ЕС.

               По отношение на Panthera onca, която се намира в Европейския съюз само във Френска Гвиана, където не се прилага законодателството на ЕС за опазване на околната среда, ловът му е забранен със заповед, с която се определя нулева квота с дерогационни режими за защита на жителите с традиционно препитание и за извънредни обстоятелства, обхванати от член III, точка 5, букви в) и г) от Конвенцията.

               В случая на предложението за включване на регионалната популация на Sphyrna zygaena, която се среща по протежението на изключителните икономически зони на Бразилия, Уругвай, Аржентина и съседните им международни води в приложение II, тъй като настоящото предложение се припокрива по същество с предложението на Съюза за включване на цялата световна популация на този вид в допълнение II, предложението на Съюза следва да бъде подкрепено за сметка на предложението на другата страна.  Всички други предложения следва да бъдат подкрепени безусловно.

               Освен това, по отношение на решението, взето на осмото заседание на Конференцията на страните, да се включи Cetorhinus maximus в допълнение I към Конвенцията, съществуващата резерва на Съюза
                  2
                по отношение на включването на Cetorhinus maximus в допълнение I следва да бъде оттеглена, тъй като законодателството на Съюза вече изпълнява задълженията, произтичащи от Конвенцията по отношение на защитата на този вид от държавите в региона в резултат на включването му в допълнение I.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Понятието „актове с правно действие“ включва актовете с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструментите, които нямат задължителен характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  3
               .

               4.1.2.Приложение в конкретния случай

               Конференцията на страните е орган, създаден със споразумение, а именно — Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни.

               Актовете, които Конференцията на страните има за задача да приеме, представляват актове с правно действие. В съответствие с член XI от Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни предвидените актове ще имат задължителен характер по силата на международното право.

               Предвидените актове не допълват, нито изменят институционалната рамка на Конвенцията.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Приложение в конкретния случай

               Основната цел и съдържанието на предвидените актове са свързани с околната среда.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 192, параграф 1 от ДФЕС.

               4.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 192, параграф 1 от ДФЕС във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               5.Публикуване на предвидения акт

               Тъй като актовете на Конференцията на страните ще изменят допълнения I и II към Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни, е целесъобразно след приемането им те да бъдат публикувани в Официален вестник на Европейския съюз.

               2020/0005 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз на тринадесетото заседание на Конференцията на страните по Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни (CMS) по отношение на предложенията на различни страни за изменение на допълненията към тази Конвенция и относно оттеглянето на резерва, съобщена на тази Конвенция

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни („Конвенцията“) беше сключена от Съюза с Решение 82/461/ЕИО на Съвета от 24 юни 1982 г.
                  4
                и влезе в сила на 1 ноември 1983 г.

               (2)Съгласно член XI от Конвенцията Конференцията на страните може да приема решения за изменение на допълненията към Конвенцията.

               (3)На своята тринадесета среща от 15 до 22 февруари 2020 г. Конференцията на страните трябва да приеме решения за изменение на допълненията към Конвенцията.

               (4)Тъй като решенията ще бъдат обвързващи за Съюза, целесъобразно е да се определи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Конференцията на страните.

               (5)Съюзът представи предложения за включване на вида Galeorhinus galeus, Tetrax tetrix и Sphyrna zygaena в допълнение II към Конвенцията и на вида Tetrax tetrax в допълнение I към Конвенцията, като нито едно от двете не налага промяна в законодателството на ЕС.

               (6)Други страни представиха предложения относно включването на Elephas maximus indicus, Panthera onca, Ardeotis nigriceps, Houbaropsis bengalensis bengalensis, Diomedea antipodensis и Carcharhinus longimanus в допълнение I и относно включването на  Panthera onca, Ovis vignei и Sphyrna zygaena (регионална популация по протежението на изключителните икономически зони на Бразилия, Уругвай и Аржентина и съседните им международни води) в допълнение II.

               (7)Съюзът следва да подкрепи своето собствено предложение за включване на световната популация на Sphyrna zygaena в допълнение II към Конвенцията, вместо предложението, представено от друга страна по Конвенцията, с оглед на включването единствено на регионалната популация, която се среща по протежението на изключителните икономически зони на Бразилия, Уругвай и Аржентина и съседните им международни води.

               (8)Съюзът следва да подкрепи всички предложения, тъй като те са научно обосновани и са в съответствие с ангажимента му за международно сътрудничество за опазване на биологичното разнообразие в съответствие с член 5 от Конвенцията на ООН за биологичното разнообразие и решенията на Конференцията на страните по посочената Конвенция.

               (9)ЕС не е държава в региона на разпространение на видовете Elephas maximus indus, Ardeotis nigriceps и Houbaropsis bengalensis bengalensis, така че добавянето на тези видове в допълнение I към Конвенцията не налага промени в законодателството на Съюза.

               (10)ЕС не е държава в региона на разпространение на вида Ovis vignei, така че добавянето на този вид в допълнение II към Конвенцията не налага промени в законодателството на Съюза.

               (11)Видът Panthera onca се среща в ЕС единствено във Френска Гвиана, която попада извън обхвата на Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна
                  5
               , която се прилага само за европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът.  Поради това защитата на видовете във Френска Гвиана, включително на Panthera onca, е гарантирана чрез националното законодателство.  Поради това добавянето на този вид към допълнение I към Конвенцията не налага промени в законодателството на ЕС.

               (12)Птичият вид Diomea antipodensis не се среща в Съюза. Общата политика на Съюза в областта на рибарството и регулирането на риболова от съответните регионални организации за управление на рибарството предлагат подходящи инструменти, за да може Съюзът да допринесе за защитата на този вид, така че добавянето му в допълнение I към Конвенцията няма да изисква промени в законодателството на ЕС.

               (13)Общата политика на Съюза в областта на рибарството и регулирането на риболова от съответните регионални организации за управление на рибарството предлагат подходящи инструменти, за да може ЕС да допринесе за защитата на рибния вид Carcharhinus longimanus.  Освен това риболовът и задържането на борда на този вид са забранени по силата на Регламент (ЕО) № 2019/124 на Съвета.  Следователно добавянето на този вид в допълнение I към Конвенцията не налага промени в законодателството на ЕС.

               (14)Риболовът и задържането на борда на екземпляри от вида Cetorhinus maximus, който е включен в допълнение I към Конвенцията, във връзка с което понастоящем Съюзът има действаща резерва, са забранени по силата на Регламент (ЕО) № 2019/124 на Съвета.  Поради това оттеглянето на тази резерва не изисква промени в законодателството на ЕС.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза по време на 13-та сесия на Конференцията на страните, е следната:

               (1)да се подкрепи добавянето на следните видове в допълнение I:

               (1)Tetrax tetrax

               (2)Elephas maximus indicus

               (3)Panthera onca

               (4)Ardeotis nigriceps

               (5)Houbaropsis bengalensis bengalensis

               (6)Diomedea antipodensis

               (7)Carcharhinus longimanus

               (2)да се подкрепи добавянето на следните видове в допълнение II:

               (1)Tetrax tetrax

               (2)Galeorhinus galeus

               (3)Sphyrna zygaena (глобална популация)

               (4)Panthera onca

               (5)Ovis vignei

               Член 2

               От името на Съюза Комисията съобщава на депозитаря оттеглянето на резервата си относно включването на Cetorhinus maximus в допълнение I към Конвенцията.

               Член 3

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение 82/461/ЕИО на Съвета от 24 юни 1982 г. за сключване на Конвенция за опазване на мигриращите видове диви животни (ОВ L 210, 24.6.1982 г., стр. 10).

                     (2)

                        Изразена през 2006 г. с Решение на Съвета от 21 февруари 2006 г. относно изменението на допълнение I към Конвенцията за опазване на мигриращите видове диви животни, прието на осмото заседание на Конференцията на страните, за добавяне на вида Cetorhinus maximus.

                     (3)

                        Решение на Съда на ЕС от 7 октомври 2014 г. по дело Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 61—64.

                     (4)

                        ОВ L 210, 19.7.1982 г., стр. 10.

                     (5)

                        ОВ L 206, 22.7.1992 г., стр. 7.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 17.1.2020
            COM(2020) 17 final
            2020/0007(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която да бъде заета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и третата сесия на Комисията за упойващите вещества, във връзка с добавянето на вещества в Списък I към Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Комисията за упойващите вещества във връзка с предвиденото приемане на промени в списъците към Конвенцията на Организацията на обединените нации (ООН) за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества от 1988 г. въз основа на препоръките на Международния орган за контрол на упойващите вещества.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Конвенцията на Организацията на обединените нации (ООН) за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества от 1988 г.

               Конвенцията на Организацията на обединените нации (ООН) за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества от 1988 г. („Конвенцията“) има за цел да насърчава сътрудничеството между страните, за да могат те да се справят по-ефективно с различните аспекти на незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества, който има международно измерение. При изпълнение на задълженията си съгласно Конвенцията страните вземат необходимите мерки, включително законодателни и административни мерки, в съответствие с основополагащите разпоредби на своите съответни вътрешни законодателни системи. Конвенцията влезе в сила на 11 ноември 1990 г. ЕС
                  1
                и неговите държави членки са страни по Конвенцията.

               2.2.Комисията за упойващите вещества

               Комисията за упойващите вещества е комисия към Икономическия и социален съвет на ООН и нейните функции и правомощия са, наред с другото, предвидени в Конвенцията. Тя се състои от 53 държави — членки на ООН, избрани от ECOSOC. Понастоящем 13 държави членки
                  2
               са членове на Комисията за упойващите вещества с право на глас. Съюзът има статут на наблюдател в CND.

               Като взема предвид забележките, изпратени от страните, и забележките и препоръките на Международния орган за контрол на упойващите вещества, чиято оценка е определяща, що се отнася до научните въпроси, и като взема също надлежно предвид всякакви други относими фактори, Комисията за упойващите вещества може да реши с мнозинство от две трети на своите членове да включи дадено вещество в списъците към Конвенцията.

               2.3.Предвиденият акт на Комисията за упойващите вещества

               От 2 до 6 март 2020 г. на своята шестдесет и трета сесия, Комисията за упойващите вещества трябва да приеме решение за добавяне на едно вещество в списъците към Конвенцията („предложеният акт“), а именно веществото  метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA).

               С предложени акт се цели веществото метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA) да се включи в списъка на веществата, фигуриращи в списъците към Конвенцията, с цел да се изиска държавите да приемат мерки за контрол и наблюдение на законната търговия с метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA)  като основно средство за предотвратяване на злоупотреби.

               Съгласно Конвенцията решенията на Комисията за упойващите вещества стават обвързващи, освен ако в рамките на предвидения срок някоя от страните поиска от Икономическия и социален съвет да преразгледа решението
                  3
               . Решенията на ECOSOC по въпроса са окончателни. Предвидените актове ще станат обвързващи за страните в съответствие с член 12 от Конвенцията, в чиито съответни разпоредби се предвижда следното:

               „Всяко решение, взето от комисията в съответствие с този член, се съобщава от генералния секретар на всички държави и други организации, които са или могат да станат страни по тази конвенция, и на органа. То влиза в сила за всяка страна 180 дни от датата, на която то е било съобщено.

               Решенията, взети от комисията в съответствие с този член, се внасят в съвета за преразглеждане, ако в периода от 180 дни от датата на тяхното съобщаване някоя страна подаде молба за това. Молбата трябва да бъде адресирана до генералния секретар и придружена от всички съществени сведения в нейна подкрепа.

               Генералният секретар изпраща копие от молбата и съществените сведения на комисията, органа и всички страни с молба да представят своите забележки в срок 90 дни. Всички получени забележки се изпращат на съвета за проучване.

               Съветът може да потвърди или отмени решението на комисията. Неговото решение се съобщава на всички държави и други организации, които са или могат да станат страни по конвенцията, на комисията и на органа.“

               3.Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза

               На 15 ноември 2019 г. Комисията беше уведомена, че Международният орган за контрол на упойващите вещества препоръчва в списък I към Конвенцията да се добави едно вещество, а именно метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA).

               Съгласно оценката на Международния орган за контрол на упойващите вещества, веществото метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA)  често се използва при незаконното производство на амфетамин и метамфетамин. Има данни, че обемът и обхватът на незаконното производство на тези упойващи и психотропни вещества представлява сериозен социален проблем и проблем за общественото здравеопазване, което налага посоченото вещество да бъде поставено под международен контрол.  Освен това, веществото метил алфа-фенилацетоацетат няма известна законна употреба, освен в малко количества за научни изследвания и разработки, както и за лабораторни анализи.

               Незаконното производство на амфетамин и метамфетамин е сериозен проблем в Съюза. Тези незаконно произвеждани упойващи и психотропни вещества създават значителни проблеми за общественото здравеопазване и социални проблеми в Съюза. Освен това тези упойващи и психотропни вещества се изнасят за трети държави от организирани престъпни групи в Съюза.

               Следва да се отбележи, че след дискусии през май 2019 г. в рамките на групата експерти от ЕС по въпросите на прекурсорите на наркотичните вещества Комисията в момента е в процес на изготвяне на делегиран регламент, с който се добавят редица вещества, в това число и метил алфа-фенилацетоацетат (МАРА), към приложение 1 към Регламент (ЕО) № 273/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно прекурсорите на наркотичните вещества и към приложението към Регламент (ЕО) 111/2005 на Съвета от 22 декември 2004 г. за определяне на правила за мониторинг на търговията между Съюзa и трети страни в областта на прекурсорите.
                  4

               Във връзка с това държавите — членки на Съюза следва да изразят позицията в Комисията за упойващите вещества в подкрепа на добавянето на метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA) в Списък I към Конвенцията.

               Промените в списъците към Конвенцията се отразяват пряко върху приложното поле на правото на ЕС в областта на контрола върху прекурсорите на наркотични вещества, тъй като добавените в списъците към Конвенцията вещества трябва да бъдат включени в правния ред на Съюза. За да се гарантира това, на Комисията са предоставени правомощия да приема делегирани актове.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Член 218, параграф 9 от ДФЕС се прилага независимо от това дали Съюзът е член на органа или страна по споразумението
                  5
               .

               Понятието „актове с правно действие“ включва актовете с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструментите, които нямат задължителен характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“.
                  6

               4.1.2.Приложение в конкретния случай

               Комисията за упойващите вещества е орган, създаден със споразумение, а именно Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества.

               Актовете, които Комисията за упойващите вещества има за задача да приеме, представляват актове с правно действие. Предвидените актове ще бъдат обвързващи съгласно международното право в съответствие с член 12 от Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества. Предвидените актове са годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на законодателството на ЕС, и по-специално: Регламент (ЕО) № 111/2005 на Съвета от 22 декември 2004 г. за определяне на правила за мониторинг на търговията между Съюза и трети страни в областта на прекурсорите (ОВ L 22, 26.1.2005 г., стр. 1) и Регламент (ЕО) № 273/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно прекурсорите на наркотичните вещества. Това е така, защото промените в списъците към Конвенцията се отразяват пряко върху приложното поле на правото на ЕС в областта на контрола върху прекурсорите на наркотични вещества, тъй като добавените в списъците към Конвенцията вещества трябва да бъдат включени в правния ред на Съюза.

               Предвиденият акт не допълва, нито изменя институционалната рамка на споразумението.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Приложение в конкретния случай

               Основната цел и съдържанието на предвидения акт са свързани с общата търговска политика.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 207 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

               4.3.Заключение

               Правното основание на предложеното решение следва да бъде член 207 от ДФЕС във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               5.Публикуване на предвидения акт

               Тъй като актовете на Комисията за упойващите вещества ще изменят списъците към Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества,  е целесъобразно след приемането им те да бъдат публикувани в Официален вестник на Европейския съюз.

               2020/0007 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която да бъде заета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и третата сесия на Комисията за упойващите вещества, във връзка с добавянето на вещества в Списък I към Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества от 1988 г. („Конвенцията“) влезе в сила на 11 ноември 1990 г. и беше сключена от името на Европейската икономическа общност с Решение 90/611/ЕИО на Съвета
                  7
               .

               (2)Съгласно член 12, параграфи 2—7  от Конвенцията в списъците към Конвенцията, в които са изброени прекурсори на наркотични вещества, е възможно да бъдат добавяни нови вещества.

               (3)По време на своята шестдесет и трета сесия, която ще се състои от 2 до 6 март 2020 г. във Виена, Комисията за упойващите вещества следва да вземе решение относно добавянето на едно ново вещество в списъците към Конвенцията.

               (4)Целесъобразно е да се установи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Комисията за упойващите вещества, тъй като решението ще бъде обвързващо за Съюза и е годно да окаже съществено въздействие върху съдържанието на правото на Съюза, по-специално върху Регламент (ЕО) № 111/2005 на Съвета от 22 декември 2004 г. за определяне на правила за мониторинг на търговията между Съюза и трети страни в областта на прекурсорите
                  8
                и Регламент (ЕО) № 273/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно прекурсорите на наркотичните вещества
                  9
                .

               (5)Съгласно оценката на Международния орган за контрол на упойващите вещества, веществото метил алфа-фенилацетоацетат (MAPA)  често се използва при незаконното производство на амфетамин и метамфетамин. Има данни, че обемът и обхватът на незаконното производство на упойващи и психотропни вещества представлява сериозен социален проблем и проблем за общественото здравеопазване, което налага те да бъдат поставени под международен контрол. Незаконното производство на амфетамин и метамфетамин създава значителни проблеми за общественото здравеопазване и социални проблеми в Съюза. Инцидентите, свързани с трафика на метил алфа-фенилацетоацетат (МАРА) са все по-чести и с по-големи количества, а организирани престъпни групи в Съюза се занимават с незаконен износ на амфетамин и метамфетамин в трети държави.

               (6)Позицията на Съюза трябва да бъде изразена от държавите — членки на Съюза, които са членове на Комисията за упойващите вещества.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза на шестдесет и третата сесия на Комисията за упойващите вещества, е следната:

               веществото метил алфа-фенилацетоацетат (МАРА) да се включи в Списък I към Конвенцията

               Член 2

               Позицията по член 1 се изразява съвместно от държавите — членки на Съюза, които са членове на Комисията за упойващите вещества.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение на Съвета от 22 октомври 1990 г. относно сключването от името на Европейската икономическа общност на Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества (OВ L 326, 24.11.1990 г., стр. 56).

                     (2)

                        Белгия, Чехия, Германия, Испания, Франция, Хърватия, Италия, Унгария, Нидерландия, Австрия, Полша, Швеция и Обединеното кралство. Членството в Обединеното кралство в ЕС подлежи на промяна в резултат на искането на Обединеното кралство да се оттегли от членството си в ЕС.

                     (3)

                        Член 12, параграф 7 от Конвенцията на ООН от 1988 г.

                     (4)

                        Регламент (ЕО) № 111/2005 на Съвета от 22 декември 2004 г. за определяне на правила за мониторинг на търговията между Съюза и трети страни в областта на прекурсорите (ОВ L 22, 26.1.2005 г., стр. 1) и Регламент (ЕО) № 273/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно прекурсорите на наркотичните вещества (ОВ L 47, 18.2.2004 г., стр. 1).

                     (5)

                        Решение на Съда на Европейския съюз от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 64.

                     (6)

                        Решение на Съда на ЕС от 7 октомври 2014 г. по дело Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 61—64.

                     (7)

                        ОВ L 326, 24.11.1990 г., стр. 56.

                     (8)

                        ОВ L 22, 26.1.2005 г., стр. 1

                     (9)

                        ОВ L 47, 18.2.2004 г., стр. 1


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 17.1.2020
            COM(2020) 28 final
            2020/0012(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за изменение на Решение (ЕС) 2019/274 относно подписването, от името на Европейския съюз и на Европейската общност за атомна енергия, на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия
            (текст от значение за ЕИП)

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

                  На 29 март 2017 г. Обединеното кралство нотифицира Европейския съвет съгласно член 50 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) за намерението си да се оттегли от Европейския съюз и от Европейската общност за атомна енергия. В съответствие с посочената разпоредба Европейският съюз договори с Обединеното кралство споразумение, с което се определят редът и условията за неговото оттегляне (наричано по-нататък „Споразумението за оттегляне“), като се вземе предвид рамката на бъдещите му отношения със Съюза.

                  На 11 януари 2019 г. Съветът прие Решение (ЕС) 2019/274, с което се разрешава подписването на Споразумението за оттегляне
                     1
                  , и предаде за одобрение на Европейския парламент проекта на решение на Съвета за сключване на Споразумението за оттегляне.

               Правителството на Обединеното кралство обаче не получи необходимата подкрепа от своя парламент, за да пристъпи към подписването и ратифицирането на Споразумението за оттегляне, и поиска от Европейския съвет да удължи срока, предвиден в член 50, параграф 3 от ДЕС. Първоначално Европейският съвет продължи срока до 12 април 2019 г.
                  2
                Този срок беше допълнително продължен до 31 октомври 2019 г.
                  3
               ,  а след това и до 31 януари 2020 г.
                  4

               В член 185, трета алинея от Споразумението за оттегляне се предвижда, че при извършването на писменото уведомление за приключването на необходимите вътрешни процедури Съюзът може, по отношение на всяка държава членка, която е изложила основания, свързани с основните принципи на своето национално право, да направи декларация, че през преходния период, в допълнение към основанията за неизпълнение на европейска заповед за арест, посочени в Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета
                  5
               , изпълняващите съдебни органи на тази държава членка могат да отказват да предават граждани на тази държава членка на Обединеното кралство съгласно европейска заповед за арест. В член 4 от Решение (ЕС) 2019/274 се предвижда, че държавите членки, които желаят да се възползват от възможността, предвидена в член 185, втора алинея от Споразумението за оттегляне, уведомяват Комисията и Генералния секретариат на Съвета за това преди 15 февруари 2019 г.
                  6

               Предвид различните продължавания на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС е целесъобразно да се определи нов краен срок, в който държавите членки, които желаят да се възползват от тази възможност, следва да уведомят Комисията и Генералния секретариат на Съвета за това.

                  Поради това е необходимо Решение (ЕС) 2019/274 относно подписването на Споразумението за оттегляне да бъде съответно изменено.

               2020/0012 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за изменение на Решение (ЕС) 2019/274 относно подписването, от името на Европейския съюз и на Европейската общност за атомна енергия, на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия

               (текст от значение за ЕИП)

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 50 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)На 11 януари 2019 г. Съветът прие Решение (ЕС) 2019/274
                  7
                относно подписването на Споразумението за оттегляне.

               (2)С Решение (ЕС) 2019/476
                  8
                Европейският съвет, в съгласие с Обединеното кралство, продължи първоначално срока по член 50, параграф 3 от ДЕС до 12 април 2019 г. Този срок беше допълнително продължен до 31 октомври 2019 г. с Решение (ЕС) 2019/584 на Европейския съвет
                  9
               , взето в съгласие с Обединеното кралство, а след това — до 31 януари 2020 г. с Решение (ЕС) 2019/1810 на Европейския съвет
                  10
               , взето в съгласие с Обединеното кралство.

               (3)В член 185, трета алинея от Споразумението за оттегляне, както е адаптирано
                  11
               , се предвижда, че при извършването на писменото уведомление за приключването на необходимите вътрешни процедури Съюзът може, по отношение на всяка държава членка, която е изложила основания, свързани с основните принципи на своето национално право, да направи декларация, че през преходния период, в допълнение към основанията за неизпълнение на европейска заповед за арест, посочени в Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета
                  12
               , изпълняващите съдебни органи на тази държава членка могат да отказват да предават граждани на тази държава членка на Обединеното кралство съгласно европейска заповед за арест. Съгласно член 4 от Решение (ЕС) 2019/274 държавите членки, които желаят да се възползват от възможността, предвидена в член 185, трета алинея от Споразумението за оттегляне, уведомяват Комисията и Генералния секретариат на Съвета за това преди 15 февруари 2019 г.

               (4)Предвид различните продължавания на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС е целесъобразно да се измени Решение (ЕС) 2019/274, за да се определи нов краен срок, в който държавите членки, които желаят да се възползват от възможността, предвидена в член 185, трета алинея, следва да уведомят Комисията и Генералния секретариат на Съвета за това. В същото време е целесъобразно да се адаптира позоваването на съответния параграф на член 185 от Споразумението за оттегляне.

               (5)Поради това Решение (ЕС) 2019/274 следва да бъде съответно изменено.

               (6)Както е предвидено в член 50, параграф 4 от ДЕС, Обединеното кралство не участва нито в обсъжданията на Съвета относно настоящото решение, нито в приемането му,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Член 4 от Решение (ЕС) 2019/274 се заменя със следното:

               „Член 4

               Държавите членки, които желаят да се възползват от възможността, предвидена в член 185, трета алинея от Споразумението, уведомяват Комисията и Генералния секретариат на Съвета за това преди 28 януари 2020 г.“

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение (ЕС) 2019/274 на Съвета от 11 януари 2019 г. относно подписването, от името на Европейския съюз и на Европейската общност за атомна енергия, на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия (OВ L 47I, 19.2.2019 г., стр. 1). Текстът на Споразумението за оттегляне, приложен към Решение (ЕС) 2019/274, беше публикуван в ОВ C 66 I, 19.2.2019 г., стр. 1.

                     (2)

                        Решение (EС) 2019/476 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 22 март 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС (ОВ L 80 I, 22.3.2019 г., стр. 1).

                     (3)

                        Решение (ЕС) 2019/584 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 11 април 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от Договора за Европейския съюз (ОВ L 101, 11.4.2019 г., стр. 1).

                     (4)

                        Решение (ЕС) 2019/1810 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 29 октомври 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от Договора за Европейския съюз (ОВ L 278I, 30.10.2019 г., стр. 1).

                     (5)

                        Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 18.7.2002 г., стр. 1).

                     (6)

                        В Решение (ЕС) 2019/274 се прави препратка към член 185, втора алинея от Споразумението за оттегляне, публикувано в ОВ C 66 I, 19.2.2019 г., стр. 1. При все това, в адаптираното Споразумение за оттегляне, публикувано в ОВ C 384 I, 12.11.2019 г., стр. 1, втора алинея става трета алинея.

                     (7)

                        Решение (ЕС) 2019/274 на Съвета от 11 януари 2019 г. относно подписването, от името на Европейския съюз и на Европейската общност за атомна енергия, на Споразумението за оттегляне на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия (OВ L 47I, 19.2.2019 г., стр. 1).

                     (8)

                        Решение (EС) 2019/476 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 22 март 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС (ОВ L 80 I, 22.3.2019 г., стр. 1).

                     (9)

                        Решение (ЕС) 2019/584 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 11 април 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от Договора за Европейския съюз (ОВ L 101, 11.4.2019 г., стр. 1).

                     (10)

                        Решение (EС) 2019/1810 на Европейския съвет, взето в съгласие с Обединеното кралство, от 29 октомври 2019 г. за продължаване на срока по член 50, параграф 3 от ДЕС (ОВ L 278 I, 30.10.2019 г., стр. 1).

                     (11)

                        Адаптираната версия на Споразумението за оттегляне беше публикувана в ОВ C 384 I, 12.11.2019 г., стр. 1.

                     (12)

                        Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 18.7.2002 г., стр. 1).