               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 12.6.2018
            COM(2018) 453 final
            2018/0239(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно сключването от името на Европейския съюз на Споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

               На базата на съответните указания за водене на преговори
                  1
                Комисията проведе преговори с делегациите на Канада, Китайската народна република, Кралство Дания по отношение на Фарьорските острови и Гренландия, Исландия, Япония, Република Корея, Кралство Норвегия, Руската федерация и Съединените американски щати с оглед сключването на обвързващо Споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан (наричано по-нататък „споразумението“).

               Чрез споразумението ще бъде предотвратен нерегулираният търговски риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан — район с площ приблизително 2,8 милиона квадратни километра.  За този район няма данни някога да се е извършвал търговски риболов, нито има вероятност да започне да се извършва в близко бъдеще.  Въпреки това, имайки предвид променящите се условия в Северния ледовит океан, правителствата на посочените държави разработиха настоящото споразумение в съответствие с подхода на предпазливост към управлението на рибарството.

               По силата на споразумението ще бъде разработена и осъществявана съвместна програма за научни изследвания и мониторинг с цел подобряване на разбирането на екосистемата(ите) в този район, и по-специално определяне на възможността в този район да съществуват рибни запаси, които да бъдат експлоатирани по устойчив начин.  В споразумението се предвижда възможността в бъдеше за този район да бъдат създадени една или повече допълнителни регионални организации или договорености за управление на рибарството.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  В своите заключения от 2009 г. относно политиката на ЕС за Арктика
                     2
                   Съветът изрази готовността си да обмисли предложение за установяване на регулаторна рамка за частта открито море, която все още не е обхваната от международен режим за опазване, като се разширят правомощията на съответните регионални организации за управление на рибарството, или чрез всяко друго предложение в този смисъл, договорено от съответните страни.

                  Съветът също така отбеляза, че до въвеждането на такава рамка, той подкрепя установяване на временна забрана върху нови риболовни дейности в тези води.

                  В заключенията си от 2012 г. във връзка със Съобщението на Комисията относно външното измерение на общата политика в областта на рибарството
                     3
                   Съветът наред с другото подчерта необходимостта от инициативи за съвместно управление, при които запасите се споделят с трети държави, за да се осигурят еднакви условия на конкуренция, и отново потвърди основополагащата роля на регионалните организации за управление на рибарството за устойчивото управление на рибните ресурси на международно равнище.

                  С влизането в сила на споразумението ще бъде премахнат важен регулаторен пропуск в сега действащата рамка за международно управление на океаните.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Предложението е съгласувано с общата политика на Европейския съюз в областта на рибарството и международното управление на океаните, включително и политиката на ЕС за Арктика.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Правното основание на настоящото предложение е член 43, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), във връзка с член 218, параграф 6, втора алинея, буква а), подточка v).

                •Пропорционалност

                  Настоящото предложение не надхвърля необходимото за постигането на поставената цел, а именно ЕС да сключи споразумението.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  На 31 март 2016 г. Съветът прие указания за водене на преговори, с които на Комисията се разрешаваше да започне преговори от името на Европейския съюз за сключване на споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан. По време на проведените срещи държавите членки бяха информирани за напредъка на преговорите.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Комисията разчиташе на експертните становища на държавите членки както при подготовката, така и при провеждането на всеки кръг от преговорите. По време на последните два кръга от преговорите в делегацията на ЕС участваше и външен правен експерт.

                4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложението не води до допълнителни разходи за бюджета на ЕС.

               2018/0239 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно сключването от името на Европейския съюз на Споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 във връзка с член 218, параграф 6, втора алинея, буква а), подточка v) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид одобрението на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Съюзът разполага с изключителна компетентност да приема мерки за опазването на морските биологични ресурси и да сключва споразумения с трети държави и международни организации,

               (2)По силата на Решение 98/392/ЕО на Съвета
                  5
                и Решение 98/414/ЕО на Съвета Съюзът съответно е договаряща се страна по Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. (наричана по-нататък „конвенцията“) и по Споразумението за прилагане на разпоредбите от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращи рибни запаси
                  6
                (наричано по-нататък споразумението относно рибните запаси“). Както конвенцията, така и споразумението относно рибните запаси изискват всички държави да си сътрудничат при опазването и управлението на живите ресурси на морето.  Споразумението за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан (наричано по-нататък „споразумението“) изпълнява това задължение,

               (3)Съгласно Регламент (ЕС) № 1380/2013 на Европейския парламент и на Съвета
                  7
                Съюзът осъществява своите външни отношения в областта на рибарството в съответствие със своите международни задължения и цели на политиката, както и с целите и принципите, определени в членове 2 и 3 от същия регламент, за да осигури устойчивата експлоатация, управление и опазване на морските биологични ресурси и на морската среда. Споразумението съответства на тези цели.

               (4)На 31 март 2016 г. Съветът
                  8
                упълномощи Европейската комисия да води преговори от името на Европейския съюз за сключването на международно споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан. Преговорите приключиха успешно на 30 ноември 2017 г. В съответствие с Решение [xxx] на Съвета от […] Споразумението за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан беше подписано на […] при условие на сключването му на по-късна дата.

               (5)Превръщането в страна по споразумението ще насърчи съгласуваността на подхода на Съюза за опазването на океаните и ще засили неговия ангажимент към дългосрочното опазване и устойчивото използване на морските биологични ресурси в световен мащаб.

               (6)Следователно в интерес на Съюза е да сключи Споразумението.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               С настоящото Съюзът одобрява Споразумението за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан (наричано по-нататък „споразумението“).

               Текстът на споразумението е приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Председателят на Съвета определя лицето, оправомощено да извърши от името на Съюза нотификацията, предвидена в член 15 от споразумението, за да се изрази съгласието на Съюза да бъде обвързан със споразумението.

               Член 3

               Настоящото решение влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                        За Съвета

                        Председател

                     (1)

                        Приети от Съвета на 31.3.2016 г.

                     (2)

                        Док. 16857/09 +CORI.

                     (3)

                        Док. 7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.

                     (4)

                        ОВ C [...], [...], стр. [...]

                     (5)

                        Решение 98/392/ЕО на Съвета от 23 март 1998 г. за сключване от Европейската общност на Конвенция на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. и на Споразумението от 28 юли 1994 г. по отношение прилагането на част ХI от Конвенцията (ОВ L 179, 23.6.1998 г., стр. 1).

                     (6)

                        Решение 98/414/ЕО на Съвета от 8 юни 1998 г. относно ратификацията от страна на Европейската общност на Споразумението за прилагане на разпоредбите от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 година, свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращи рибни запаси (ОВ L 189, 3.7.1998 г., стр. 14).

                     (7)

                        Регламент (ЕС) № 1380/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 11 декември 2013 г. относно общата политика в областта на рибарството, за изменение на регламенти (ЕО) № 1954/2003 и (ЕО) № 1224/2009 на Съвета и за отмяна на регламенти (ЕО) № 2371/2002 и (ЕО) № 639/2004 на Съвета и Решение 2004/585/ЕО на Съвета (ОВ L 354, 28.12.2013 г., стр. 22).

                     (8)

                        Прието от Съвета на 31.3.2016 г. с документ № ST 7411 2016 ADD 1.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел,12.6.2018
            COM(2018) 453 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за решение на Съвета
            относно сключването от името на Европейския съюз на Споразумение за предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               СПОРАЗУМЕНИЕ ЗА ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ НА НЕРЕГУЛИРАНИЯ РИБОЛОВ В ОТКРИТО МОРЕ

               В ЦЕНТРАЛНАТА ЧАСТ НА СЕВЕРНИЯ ЛЕДОВИТ ОКЕАН

               Страните по настоящото споразумение,

               като признават, че до неотдавна откритото море в централната част на Северния ледовит океан като цяло целогодишно е било покрито от ледена покривка, която прави риболова в тези води невъзможен, но че ледената покривка в този район е намаляла през последните години;

               като признават, че макар екосистемите в централната част на Северния ледовит океан относително да не са били изложени на човешки дейности, тези екосистеми се променят вследствие на изменението на климата и други явления, както и че последствията от тези промени не са добре проучени;

               като признават ключовата роля на здравите и устойчиви морски екосистеми и рибни ресурси за храните и храненето;

               като признават специалните отговорности и специалните интереси на държавите, разположени по крайбрежието на централната част на Северния ледовит океан, по отношение на опазването и устойчивото управление на рибните запаси в централната част на Северния ледовит океан;

               като отбелязват в тази връзка инициативата на държавите, разположени по крайбрежието на централната част на Северния ледовит океан, както е отразена в Декларацията относно предотвратяването на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан, подписана на 16 юли 2015 г.;

               като припомнят принципите и разпоредбите на договорите и други международни инструменти относно морските рибни ресурси, които вече се прилагат по отношение на открито море в централната част на Северния ледовит океан, включително и съдържащите се във:

               Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г. (наричана по-нататък „конвенцията“);

               Споразумението за прилагане на разпоредбите от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращи рибни запаси, от 4 август 1995 г. (наричано по-нататък „споразумението от 1995 г.“); и

               Кодекса за поведение за отговорно рибарство от 1995 г. и други съответни инструменти, приети от Организацията по прехрана и земеделие на Организацията на обединените нации;

               като подчертават значението на осигуряването на сътрудничество и координация между страните и Комисията за риболова в североизточната част на Атлантическия океан, която има правомощия да приема мерки за опазване и управление в част от откритото море в централната част на Северния ледовит океан, и други съответни механизми за управление на рибарството, които са въведени и функционират в съответствие с международното право, а също така и със съответните международни органи и програми;

               като вярват, че е малко вероятно в близко бъдеще в търговският риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан да стане осъществим, поради което при настоящите обстоятелства е прибързано да се създават някакви допълнителни регионални или подрегионални организации или договорености за управление на рибарството по отношение на откритото море в централната част на Северния ледовит океан;

               като желаят, в съответствие с подхода на предпазливост, да предотвратят появата на нерегулиран риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан, като същевременно извършват редовен преглед на нуждата от допълнителни мерки за опазване и управление;

               като припомнят Декларацията на ООН от 2007 г. за правата на коренното население;

               като признават интересите на жителите на Арктическия регион, включително арктическото коренно население, от дългосрочното опазване и устойчиво използване на живите морски ресурси и от морски екосистеми в добро здраве в Северния ледовит океан и като подчертават значението на тяхното участие и на техните общности; и

               като желаят да насърчат използването както на научните познания, така и на познанията на коренното и местното население за живите морски ресурси на Северния ледовит океан и екосистемите, в които се намират, като основа за опазването и управлението на рибните ресурси в открито море в централната част на Северния ледовит океан,

               се споразумяха за следното:

               Член 1

               Използвани термини

               За целите на настоящото споразумение:

               a)
                     „зона на споразумението“ означава единната част открито море в централната част на Северния ледовит океан, заобиколена от водите, над които Канада, Кралство Дания по отношение на Гренландия, Кралство Норвегия, Руската федерация и Съединените американски щати упражняват юрисдикция по отношение на рибарството;

               б)
                     „риба“ означава видовете риба, мекотели и ракообразни, с изключение на тези, които принадлежат към прикрепените видове, посочени в член 77 от конвенцията;

               в)
                     „риболов“ означава търсенето, привличането, откриването, улавянето, хващането или събирането на риба или всяка дейност, за която може с основание да се очаква, че ще доведе до привличане, откриване, улавяне, хващане или събиране на риба;

               г)
                     „търговски риболов“ означава риболов с търговска цел;

               д)
                     „проучвателен риболов“ означава риболов за целите на оценяване на устойчивостта и осъществимостта на бъдещ търговски риболов чрез обогатяване на научните данни за този вид риболов;

               е)
                     „плавателен съд“ означава всеки плавателен съд, използван, оборудван, за да бъде използван, или предназначен да бъде използван за риболов.

               Член 2

               Цел на настоящото споразумение

               Целта на настоящото споразумение е предотвратяване на нерегулирания риболов в открито море в централната част на Северния ледовит океан чрез прилагането на предохранителни мерки за опазване и управление като част от дългосрочна стратегия за запазване на здравето на морските екосистеми и за осигуряване на опазването и устойчивото използване на рибните запаси.

               Член 3

               Временни мерки за опазване и управление във връзка с риболова

               1.
                     Всяка страна разрешава на плавателните съдове, имащи право да плават под нейното знаме, да извършват търговски риболов в зоната на споразумението само по силата на:

               a)
                     мерки за опазване и управление с оглед устойчивото управление на рибните запаси, приети от една или повече регионални или подрегионални организации, или договорености за управление на рибарството, които са или могат да бъдат въведени и функционират в съответствие с международното право с цел управление на този риболов съгласно признати международни стандарти, или

               б)
                     временни мерки за опазване и управление, които могат да бъдат въведени от страните в съответствие член 5, параграф 1, буква в), подточка ii).

               2.
                     Страните се насърчават да провеждат научни изследвания в рамките на съвместната програма за научни изследвания и мониторинг, създадена съгласно член 4, както и по силата на техните съответни национални научни програми.

               3.
                     Дадена страна може да разреши на плавателните съдове, имащи право да плават под нейното знаме, да извършват проучвателен риболов в зоната на споразумението само  в съответствие с мерките за опазване и управление, установени от страните въз основа на член 5, параграф 1, буква г).

               4.
                     Страните гарантират, че техните научноизследователски дейности, за които се изисква извършването на риболов в зоната на споразумението, не са в ущърб на предотвратяването на нерегулирания търговски и проучвателен риболов и на опазването на здравето на морските екосистеми.  Страните се насърчават да се информират взаимно относно своите планове за разрешаване на такива научноизследователски дейности.

               5.
                     Страните гарантират спазването на временните мерки, установени с настоящия член, и на всякакви допълнителни или различни временни мерки, които биха могли да установят по силата на член 5, параграф 1, буква в).

               6.
                     В съответствие с член 7 от споразумението от 1995 г. страните, които са крайбрежни държави, и другите страни си сътрудничат с цел гарантиране на съвместимостта на мерките за опазване и управление на рибните запаси, намиращи се в райони, които са както във, така и извън националните юрисдикции в централната част на Северния ледовит океан, с цел да се гарантира опазването и управлението на тези запаси в тяхната цялост.

               7.
                     Освен предвиденото в параграф 4 по-горе, нищо в настоящото споразумение не може да се тълкува като ограничение на правата на страните, свързани с морските научни изследвания, както са отразени в конвенцията.

               Член 4

               Съвместна програма за научни изследвания и мониторинг

               1.
                     Страните улесняват сътрудничеството в научни дейности с цел увеличаване на познанията за живите морски ресурси в централната част на Северния ледовит океан и за екосистемите, в които се намират.

               2.
                     Страните се съгласяват да въведат в срок от две години от влизането в сила на настоящото споразумение, съвместна програма за научни изследвания и мониторинг с цел подобряване на своето разбиране на екосистемите в зоната на споразумението, и по-специално, за да определят дали сега или в бъдеще в зоната на споразумението биха могли да съществуват рибни запаси, които да бъдат експлоатирани устойчиво, както и възможните въздействия на този риболов върху екосистемите в зоната на споразумението.

               3.
                     Страните ръководят разработването, координирането и изпълнението на съвместната програма за научни изследвания и мониторинг.

               4.
                     Страните гарантират, че в съвместната програма за научни изследвания и мониторинг е взета под внимание работата на съответните научни и технически организации, органи и програми, както и познанията на коренното и местното население.

               5.
                     Като част от съвместната програма за научни изследвания и мониторинг в срок от две години от влизането в сила на настоящото споразумение страните приемат протокол за споделяне на данни и започват да споделят съответните данни, пряко или чрез съответните научни и технически организации, органи и програми, в съответствие с посочения протокол.

               6.
                     Страните провеждат съвместни научни заседания, присъствено или по друг начин, най-малко веднъж на всеки две години и най-малко два месеца преди заседанията на страните, които се провеждат съгласно член 5, за да представят резултатите от своите изследвания, направят преглед на най-добрата налична научна информация и да предоставят своевременни научни съвети за заседанията на страните.  В срок от две години от влизането сила на настоящото споразумение страните приемат, процедурните правила и други процедури за провеждането на съвместните научни заседания.

               Член 5

               Преглед и по-нататъшно изпълнение

               1.
                     Страните заседават на всеки две години или по-често, ако вземат такова решение.  По време на своите заседания страните наред с другото:

               a)
                     извършват преглед на изпълнението на настоящото споразумение и когато е целесъобразно, разглеждат всякакви въпроси, свързани със срока на действие на настоящото споразумение, в съответствие с член 13, параграф 2;

               б)
                     извършват преглед на цялата налична научна информация, разработена посредством съвместната програма за научни изследвания и мониторинг и получена от националните научни програми, както и от всякакви други подходящи източници, включително познанията на коренното и местното население;

               в)
                     въз основа на научната информация, получена от Съвместната програма за научни изследвания и мониторинг, националните научни програми и други подходящи източници, и като се вземат предвид съответните съображения във връзка с управлението на рибарството и с екосистемите, включително подхода на предпазливост и потенциалните неблагоприятни въздействия на риболова върху екосистемите, разглеждат, наред с другото, дали разпределението, миграцията и изобилието на рибата в зоната на споразумението биха благоприятствали устойчив търговски риболов, и въз основа на това определят:

               i)
                     дали да започнат преговори за създаването на една или повече допълнителни регионални или подрегионални организации или договорености за управление на рибарството с цел управление на риболова в зоната на споразумението; и

               ii)
                     дали след започването на преговорите по подточка i) по-горе, и след като страните са се споразумели за механизми за осигуряване на устойчивостта на рибните запаси, да въведат в зоната на споразумението допълнителни или различни временни мерки за опазване и управление по отношение на тези запаси.

               г)
                     в срок от три години след влизане в сила н настоящото споразумение въвеждат мерки за опазване и управление по отношение на проучвателния риболов в зоната на споразумението.  Страните могат периодично да променят тези мерки.  В тези мерки наред с другото трябва да се предвижда че:

               i)
                     проучвателният риболов не пречи на постигането на целта на настоящото споразумение;

               ii)
                     проучвателният риболов е ограничен по своята продължителност, обхват и мащаб, за да се сведат до минимум въздействията върху рибните запаси и екосистемите, и е обект на стандартни изисквания, определени в протокола за споделяне на данни, приет в съответствие с член 4, параграф 5;

               iii)
                     дадена страна може да разреши извършването на проучвателен риболов само въз основа на солидни научни изследвания и когато това е  в съответствие със съвместната програма за научни изследвания и мониторинг и със собствената(ите) ѝ национална(и) научна(и) програма(и);

               iv)
                     дадена страна може да разреши извършването на проучвателен риболов само след като е уведомила другите страни за плановете си за такъв риболов и е предоставила на другите страни възможност да изразят становище относно тези планове; и

               v)
                     съответната страна трябва да извършва подходящ мониторинг на всеки проучвателен риболов, за който е издала разрешение, и да съобщава резултатите от този риболов до другите страни.

               2.
                     С цел да се насърчи изпълнението на настоящото споразумение, включително по отношение на съвместната програма за научни изследвания и мониторинг и на други дейности, предприети по силата на член 4, страните могат да създадат комитети или сходни органи, в които могат да участват представители на арктическите общности, включително на арктическото коренно население.

               Член 6

               Вземане на решения

               1.
                     Решения на страните по процедурни въпроси се вземат с мнозинството от страните, гласували със „за“ или „против“.

               2.
                     Решенията на страните относно въпроси по същество се вземат с консенсус.  За целите на настоящото споразумение „консенсус“ означава отсъствието на официални възражения, направени по време на вземането на решението.

               3.
                     Даден въпрос се счита за въпрос по същество, ако някоя от страните го счита за такъв.

               Член 7

               Уреждане на спорове

               Разпоредбите, отнасящи се до уреждането на спорове, изложени в част VIII на споразумението от 1995 г., се прилагат mutatis mutandis за всеки спор между страни, касаещ тълкуването или прилагането на настоящото споразумение, независимо от това дали са страни по споразумението от 1995 г.

               Член 8

               Държави или организации, които не са страни по настоящото споразумение

               1.
                     Страните насърчават държавите или организациите, които не са страни по настоящото споразумение, да предприемат мерки, които са в съответствие с разпоредбите на настоящото споразумение.

               2.
                     Страните предприемат мерки, съобразени с международното право, с цел възпиране на плавателните съдове, плаващи под знамето на държави, които не са страни по споразумението, от действия, които пречат ефективното прилагане на настоящото споразумение.

               Член 9

               Подписване

               1.
                     Настоящото споразумение е открито за подписване в [място] от [дата] от Канада, Китайската народна република и Кралство Дания по отношение на Фарьорските острови и Гренландия, Исландия, Япония, Република Корея, Кралство Норвегия, Руската федерация, Съединените американски щати и Европейския съюз и остава открито за подписване в продължение на 12 месеца, считано от тази дата.

               2.
                     За страните, подписали настоящото споразумение, то остава открито за ратифициране, приемане или одобряване по всяко време.

               Член 10

               Присъединяване

               1.
                     За държавите, изброени в член 9, параграф 1, които не са подписали настоящото споразумение, и за Европейския съюз, ако не е подписал настоящото споразумение, то остава открито за присъединяване по всяко време.

               2.
                     След влизането в сила на настоящото споразумение страните могат да поканят други държави, проявяващи реален интерес, да се присъединят към него.

               Член 11

               Влизане в сила

               1.
                     Настоящото споразумение влиза в сила 30 дни след датата на получаване от депозитаря на всички инструменти за ратифициране, приемане или одобряване на, или присъединяване към настоящото споразумение от тези държави и Европейския съюз, изброени в член 9, параграф 1.

               2.
                     След влизане в сила на настоящото споразумение то влиза в сила за всяка държава, поканена да се присъедини по силата на член 10, параграф 2 и която е депозирала инструмент за присъединяване 30 дни след датата на депозиране на този инструмент.

               Член 12

               Оттегляне

               Дадена страна може да се оттегли от настоящото споразумение по всяко време, като по дипломатически път изпрати на депозитаря писмено уведомление, в което се посочва датата на влизане в сила на нейното оттегляне, като тази дата трябва да бъде най-малко шест месеца след датата на уведомлението.  Оттеглянето от настоящото споразумение не засяга прилагането му от останалите страни или задължението на оттеглящата се страна да изпълни всяко задължение по настоящото споразумение, което тя би имала по силата на международното право независимо от настоящото споразумение.

               Член 13

               Срок на действие на настоящото споразумение

               1.
                     Настоящото споразумение остава в сила за първоначален период от 16 години след датата на влизането му в сила.

               2.
                     След изтичането на първоначалния период, посочен в параграф 1 по-горе, настоящото споразумение остава в сила за последващ(и) петгодишен(ни) период(и) на удължаване, освен ако някоя от страните:

               a)
                     представи официално възражение срещу удължаването на настоящото споразумение по време на последното заседание на страните, състояло се преди изтичането на първоначалния период или на последващ период на удължаване; или

               б)
                     изпрати до депозитаря официално писмено възражение срещу удължаването не по-късно от шест месеца преди изтичането на съответния период.

               3.
                     Страните осигуряват ефективен преход между настоящото споразумение и всяко евентуално ново споразумение за създаване на допълнителна регионална или подрегионална организация или договореност за управление на рибарството с цел управление на риболова в зоната на споразумението, така че да запазят здравето на морските екосистеми и да гарантират опазването и устойчивото използване на рибните запаси в зоната на споразумението.

               Член 14

               Връзка с други споразумения

               1.
                     Страните признават, че те са и ще продължат да бъдат обвързани от задълженията си съгласно съответните разпоредби на международното право, включително онези, отразени в конвенцията и в споразумението от 1995 г., и признават значението на продължаването на сътрудничеството при изпълнението на тези задължения дори в случай, че настоящото споразумение изтече или бъде прекратено в отсъствието на друго споразумение за създаване на допълнителна регионална или подрегионална организация или договореност за управление на рибарството с цел управление на риболова в зоната на споразумението.

               2.
                     Нищо в настоящото споразумение не засяга позициите на която и да е от страните по отношение на нейните права и задължения по силата на международни споразумения и нейните позиции по отношение на въпроси, свързани с морското право, включително по отношение на позиции, свързани с упражняването на права и юрисдикция в Северния ледовит океан.

               3.
                     Нищо в настоящото споразумение не засягат правата, юрисдикцията и задълженията на която и да е от страните по отношение на съответните разпоредби на международното право, както са отразени в конвенцията или в споразумението от 1995 г., включително правото да предлагат започване на преговори за създаването на една или повече допълнителни регионални или подрегионални организации или договорености за управление на рибарството за зоната на споразумението.

               4.
                     Настоящото споразумение не променя правата и задълженията на която и да е от страните, които произтичат от други споразумения, съпоставими с настоящото споразумение, и които не нарушават ползването от други страни на техните права или изпълняването на техните задължения по настоящото споразумение.  Настоящото споразумение не накърнява и не влиза в противоречие с ролята и правомощията на който и да е съществуващ международен механизъм, свързан с управлението на рибарството.

               Член 15

               Депозитар

               1.
                     Депозитар на настоящото споразумение е правителството на Канада.

               2.
                     Документите за ратифициране, приемане, одобряване или присъединяване се депозират при депозитаря.

               3.
                     Депозитарят уведомява всички, подписали споразумението, и всички страни по споразумението за депозирането на всички инструменти за ратифициране, приемане, одобряване или присъединяване и изпълнява всички други функции, предвидени във Виенската конвенция за правото на договорите от 1969 г.

               Съставено в _________________________ на _________ 201X г. в един-единствен оригинал на английски, китайски, руски и френски език, като текстовете на всички тези езици са еднакво автентични.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2018
            COM(2018) 527 final
            2018/0277(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на Австрия да приеме, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък ,,Конвенцията от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 98 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централните органи, определени от договарящите държави.

                  С оглед на това, че предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето, Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Конвенцията от 1980 г. и насърчава третите държави да се присъединят към нея.

                  Еквадор депозира инструмента за присъединяване към Конвенцията от 1980 г. на 22 януари 1992 г. Конвенцията влезе в сила за Еквадор на 1 април 1992 г.

                  Конвенцията от 1980 г. вече е в сила между Еквадор и 26 държави — членки на ЕС. Само Австрия и Дания все още не са приели присъединяването на Еквадор към Конвенцията.

                  Украйна депозира инструмента за присъединяване към Конвенцията от 1980 г. на 2 юни 2006 г. Конвенцията влезе в сила за Украйна на 1 септември 2006 г.

                  Конвенцията от 1980 г. вече е в сила между Украйна и 26 държави — членки на ЕС. Само Австрия и Дания все още не са приели присъединяването на Украйна към Конвенцията.

                  Член 38, алинея четвърта от Конвенцията от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяване на трета държава към Конвенцията от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз, който беше консултиран по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище 1/13 Съдът на Европейския съюз прие, че приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 1980 г. е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от единност по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променлива геометрия сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Еквадор и Украйна трябва да бъде взето посредством решение на Съвета. Поради това Австрия следва да направи декларацията за приемане във връзка с присъединяването на Еквадор и Украйна в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на Австрия ще доведе до прилагане на Конвенцията от 1980 г. между Еквадор, Украйна и всички държави — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му пребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ инкорпорира в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно ниво Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Конвенцията от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и декември 2017 г. вече бяха приети 14 решения на Съвета с цел да се приеме присъединяването на 20 трети държави (Мароко, Сингапур, Руска федерация, Албания, Андора, Сейшелски острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамски острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино)
                     1
                   към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и с цел да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Заслужава си да се спомене и връзката с насърчаването на използването на медиация при уреждането на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава разрешаването на семейните спорове по взаимно съгласие. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за разрешаването на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за решаване на проблемите, свързани с международното отвличане на деца, съвместно с държавите, които не са ратифицирали Конвенцията
                     3
                  .

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Предвид факта, че решението се отнася до международно споразумение, приложимото правно основание е член 218 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с член 81, параграф 3. Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Обединеното кралство и Ирландия са обвързани от Регламент (ЕО) № 2201/2003 и поради това участват в приемането и прилагането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че Австрия ще приеме присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Комисията се консултира с Австрия относно желанието ѝ да приеме присъединяването на Еквадор и Украйна към Конвенцията от 1980 г., като тя даде положително становище по въпроса.

                  Обсъжданията, проведени на среща на експертите на 18 април 2018 г., показаха, че на настоящия етап държавите членки нямат възражения Австрия да приеме присъединяването на Еквадор и Украйна към Конвенцията от 1980 г.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Като се има предвид, че Конвенцията вече е в сила в отношенията на 26 държави членки както с Еквадор, така и с Украйна, Комисията и експертите на държавите членки изразиха мнение, че в подобни случаи не е необходимо да се извършва конкретна преценка на положението в съответните трети държави.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 14-те решения на Съвета, които вече бяха приети между 2015 г. и 2017 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена никаква конкретна оценка на въздействието поради естеството на настоящия законодателен акт. Във всеки случай извършването на конкретна преценка на положението в Еквадор и Украйна беше счетено за ненужно, като се имат предвид както фактът, че Конвенцията вече е в сила с 26 държави — членки на ЕС, така и желанието на Австрия да приеме присъединяването на Еквадор и Украйна.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и мерки за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до даването на разрешение на Австрия да приеме присъединяването на Еквадор и Украйна към Конвенцията от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от Австрия на формулировката на декларацията и срока за депозирането ѝ и за съобщаване на Комисията за това депозиране, съгласно предвиденото в решението на Съвета.

               2018/0277 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на Австрия да приеме, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6, буква б) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконно прехвърляне или задържане и да въвежда процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на лични отношения и правото на упражняване на родителски права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и подсилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подпомага правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки inter alia в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по силата на Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Еквадор депозира своя документ за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 22 януари 1992 г. Конвенцията влезе в сила за Еквадор на 1 април 1992 г.

               (11)Всички засегнати държави членки, с изключение на Австрия и Дания, вече са приели присъединяването на Еквадор към Хагската конвенция от 1980 г. Еквадор е приел присъединяването на България, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Малта, Полша, Словения и Румъния към Хагската конвенция от 1980 г. Оценката на положението в Еквадор доведе до заключението, че Австрия може да приеме, в интерес на Съюза, присъединяването на Еквадор при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Украйна депозира своя документ за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 2 юни 2006 г. Конвенцията влезе в сила за Украйна на 1 септември 2006 г.

               (13)Всички засегнати държави членки, с изключение на Австрия и Дания, вече са приели присъединяването на Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. Оценката на положението в Украйна доведе до заключението, че Австрия може да приеме, в интерес на Съюза, присъединяването на Украйна при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (14)Поради това на Австрия следва да бъде разрешено да депозира своята декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. в съответствие с условията, изложени в настоящото решение. Другите държави — членки на Съюза, които вече са приели присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г., не следва да депозират нови декларации за приемане, тъй като съществуващите декларации остават валидни съгласно международното публично право.

               (15)Обединеното кралство и Ирландия са обвързани от Регламента „Брюксел IIа“ и поради това участват в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (16)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               1.
                     На Австрия се разрешава да приеме, в интерес на Съюза, присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               2.
                     Австрия депозира не по-късно от ... г. [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2018/... на Съвета“.

               3.
                     Австрия информира Съвета и Комисията за депозирането на своята декларация за приемане на присъединяването на Еквадор и Украйна към Хагската конвенция от 1980 г. и съобщава на Комисията текста на декларацията в двумесечен срок от депозирането ѝ.

               Член 2

               Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.

               Член 3

               Адресат на настоящото решение е Австрия.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са вече 14 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Конвенцията от 1980 г. на Андора (Решение (ЕС) 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение (ЕС) 2015/2354 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение (ЕС) 2015/2355 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение (ЕС) 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение (ЕС) 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение (ЕС) 2015/2357 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение (ЕС) 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение (ЕС) 2016/2313 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение (ЕС) 2016/2311 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), и Перу (Решение (ЕС) 2016/2312 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24.5.2008 г., стр. 3);

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        OВ C ,  г., стp. .

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2018
            COM(2018) 526 final
            2018/0276(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък ,,Конвенцията от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 98 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централните органи, определени от договарящите държави.

                  С оглед на това, че предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето, Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Конвенцията от 1980 г. и насърчава третите държави да се присъединят към нея.

                  Доминиканската република депозира инструмента за присъединяване към Конвенцията от 1980 г. на 11 август 2004 г. Конвенцията влезе в сила за Доминиканската република на 1 ноември 2004 г.

                  Конвенцията от 1980 г. вече е в сила между Доминиканската република и 20 държави — членки на ЕС. Австрия, Дания, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия все още не са приели присъединяването на Доминиканската република към Конвенцията.

                  Член 38, алинея четвърта от Конвенцията от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяване на трета държава към Конвенцията от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз, който беше консултиран по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище 1/13 Съдът на Европейския съюз прие, че приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 1980 г. е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от единност по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променлива геометрия сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Доминиканската република трябва да бъде взето посредством решение на Съвета. Австрия, Дания, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия следва да направят декларацията за приемане във връзка с присъединяването на Доминиканската република в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на Австрия, Дания, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия ще доведе до прилагане на Конвенцията от 1980 г. между Доминиканската република и всички държави — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му пребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ инкорпорира в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно ниво Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Конвенцията от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и декември 2017 г. вече бяха приети 14 решения на Съвета с цел да се приеме присъединяването на 20 трети държави (Мароко, Сингапур, Руска федерация, Албания, Андора, Сейшелски острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамски острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино)
                     1
                   към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и с цел да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Заслужава си да се спомене и връзката с насърчаването на използването на медиация при уреждането на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава разрешаването на семейните спорове по взаимно съгласие. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за разрешаването на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за решаване на проблемите, свързани с международното отвличане на деца, съвместно с държавите, които не са ратифицирали Конвенцията
                     3
                  .

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Предвид факта, че решението се отнася до международно споразумение, приложимото правно основание е член 218 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с член 81, параграф 3. Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Обединеното кралство и Ирландия са обвързани от Регламент (ЕО) № 2201/2003 и поради това участват в приемането и прилагането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия ще приемат присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Комисията се консултира с Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия относно желанието им да приемат присъединяването на Доминиканската република към Конвенцията от 1980 г., като те дадоха положително становище по въпроса.

                  Обсъжданията, проведени на среща на експертите на 18 април 2018 г., показаха, че на настоящия етап държавите членки нямат възражения Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия да приемат присъединяването на Доминиканската република към Конвенцията от 1980 г.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Като се има предвид, че Конвенцията вече е в сила в отношенията между Доминиканската република и 20 държави членки, Комисията и експертите на държавите членки изразиха мнение, че в подобни случаи не е необходимо да се извършва конкретна преценка на положението в съответната трета държава.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 14-те решения на Съвета, които вече бяха приети между 2015 г. и 2017 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена никаква конкретна оценка на въздействието поради естеството на настоящия законодателен акт. Във всеки случай извършването на конкретна преценка на положението в Доминиканската република беше счетено за ненужно, като се имат предвид както фактът, че Конвенцията вече е в сила с 20 държави — членки на ЕС, така и желанието на Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия да приемат присъединяването на Доминиканската република.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и мерки за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до даването на разрешение на Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия да приемат присъединяването на Доминиканската република към Конвенцията от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия на формулировката на декларацията и срока за депозирането ѝ и за съобщаване на Комисията за това депозиране, съгласно предвиденото в решението на Съвета.

               2018/0276 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6, буква б) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконно прехвърляне или задържане и да въвежда процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на лични отношения и правото на упражняване на родителски права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и подсилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подпомага правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки inter alia в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по силата на Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Доминиканската република депозира своя документ за присъединяване към Конвенцията от 1980 г. на 11 август 2004 г. Конвенцията влезе в сила за Доминиканската република на 1 ноември 2004 г.

               (11)Всички държави членки, с изключение на Австрия, Дания, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия, вече са приели присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г. Оценката на положението в Доминиканската република доведе до заключението, че Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия могат да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Доминиканската република при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Поради това на Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия следва да бъде разрешено да депозират своите декларации за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Доминиканската република в съответствие с условията, изложени в настоящото решение. Другите държави — членки на Съюза, които вече са приели присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г., не следва да депозират нови декларации за приемане, тъй като съществуващите декларации остават валидни съгласно международното публично право.

               (13)Обединеното кралство и Ирландия са обвързани от Регламента „Брюксел IIа“ и поради това участват в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (14)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               1.
                     На Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия се разрешава да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               2.
                     Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия депозират не по-късно от ... г. [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Доминиканската република към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2018/... на Съвета“.

               3.
                     Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия информират Съвета и Комисията за депозирането на своите декларации за приемане на присъединяването на Доминиканската република и съобщават на Комисията текста на декларациите в двумесечен срок от депозирането им.

               Член 2

               Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са Австрия, Кипър, Люксембург, Обединеното кралство, Португалия, Румъния и Хърватия.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са вече 14 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Конвенцията от 1980 г. на Андора (Решение (ЕС) 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение (ЕС) 2015/2354 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение (ЕС) 2015/2355 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение (ЕС) 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение (ЕС) 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение (ЕС) 2015/2357 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение (ЕС) 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение (ЕС) 2016/2313 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение (ЕС) 2016/2311 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), и Перу (Решение (ЕС) 2016/2312 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24.5.2008 г., стр. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        OВ C ,  г., стp. .

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 25.7.2018
            COM(2018) 551 final
            2018/0292(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за прилагане от страна на Съюза на правила № 9, 63 и 92 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации относно единни разпоредби за одобрение на триколесни превозни средства, мотопеди и резервни шумозаглушителни системи на изпускателната уредба за превозни средства от категория L по отношение на излъчвания шум

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

               Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ИКЕ на ООН) разработва на международно равнище хармонизирани изисквания, чиято цел е да се отстранят техническите пречки пред търговията с моторни превозни средства между договарящите се страни по Споразумението на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации за приемане на еднакви технически предписания за колесни превозни средства, оборудване и части, които могат да бъдат монтирани и/или използвани на колесни превозни средства, и на условия за взаимно признаване на одобрения, издавани на основата на тези предписания („Ревизираното споразумение от 1958 г.“)
                  1
               , както и да се гарантира, че такива превозни средства осигуряват висока степен на опазване на здравето и околната среда и висока степен на безопасност.

               Европейският съюз е договаряща се страна по Ревизираното споразумение от 1958 г., както и държавите членки, и прилага по-голямата част от правилата на ООН, приети по силата на посоченото споразумение, с изключение на тези, които не осигуряват равнище на защита, сходно с осигуряваното от законодателството на ЕС или по-високо от него. Такъв беше случаят досега с правила на ООН № 9 относно шума от триколесни превозни средства
                  2
               , № 63 относно излъчвания шум от мотопеди
                  3
                и № 92 относно резервните шумозаглушителни системи на изпускателната уредба за превозни средства от категория L
                  4
                (съответно „правила № 9, 63 и 92 на ООН“). Тези правила на ООН обаче наскоро бяха съобразени със същото равнище на изисквания за защита на околната среда, което е предвидено и в законодателството на Съюза за одобрение на типа, и този факт вече дава възможност на Съюза да започне да прилага посочените правила на ООН. Целта на посочените правила е да се въведат еквивалентни разпоредби за контрол на шума от мотоциклетите, както и да се дадат разяснения относно изпитването при работа на място за измерването на шума от такива превозни средства.

               На равнището на ЕС в приложения IV, V и VI към Регламент (ЕС) № 168/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно одобряването и надзора на пазара на дву-, три- и четириколесни превозни средства
                  5
               , които препращат към приложение IX към Регламент (ЕС) № 134/2014 по отношение на екологичните характеристики и характеристиките на задвижването на дву-, три- и четириколесните превозни средства и техните компоненти, системи и отделни технически възли
                  6
               , е формулирано задължение за одобряване на типа на двуколесните и триколесните моторни превозни средства в съответствие с измервателни процедури и пределни стойности за нивата на шума, както е определено в приложения IV, V и VI към Регламент (ЕС) № 168/2013.

               С настоящото решение на Съвета се определя прилагането на правила № 9, 63 и 92 на ООН от страна на Съюза и Комисията се упълномощава да уведоми Генералния секретар на ООН за това.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

               Настоящото предложение допълва и е в пълно съответствие с политиката на Съюза в областта на вътрешния пазар по отношение на автомобилната промишленост.

               Системата на Работна група 29 допринася за постигането на по-висока степен на хармонизиране в международен план на стандартите за превозните средства. Споразумението от 1958 г. има основна роля за постигането на тази цел, тъй като производителите от ЕС могат да използват общ набор от правила за одобрение на типа със съзнанието, че договарящите се страни ще признаят съответствието на продуктите им с тяхното национално законодателство. Тази схема например направи възможно с Регламент (ЕС) № 134/2014 да се приложи Правило № 41 на ООН за одобрение на мотоциклети по отношение на шума, като също така позволи с Регламент (ЕС) № 3/2014 относно изискванията за безопасност при експлоатацията на дву-, три- и четириколесни превозни средства и Регламент (ЕС) № 44/2014 относно конструкцията и общите изисквания към същите превозни средства да се приложат задължително 31 правила на ООН.

               Подобен подход бе възприет с Регламент (ЕО) № 661/2009 относно общата безопасност на моторните превозни средства, с който бяха отменени над 50 директиви на ЕС и бяха заменени със съответните правила, изготвени съгласно Споразумението от 1958 г., както и с Директива 2007/46/ЕО
                  7
               , с която системите за одобрение на държавите членки бяха заменени с процедура за одобрение на Съюза и бе създадена хармонизирана рамка, съдържаща административните разпоредби и общите технически изисквания по отношение на всички нови превозни средства, системи, компоненти и отделни технически възли. С посочената директива правилата на ООН бяха инкорпорирани в системата на ЕС за одобрение на типа като изисквания за одобрение на типа или като алтернативи на законодателството на Съюза. След приемането на посочената директива правилата на ООН във все по-голяма степен се инкорпорират в законодателството на Съюза в рамките на системата на ЕС за одобрение на типа.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

               Предложението е в съответствие с целите на регламенти (ЕС) № 168/2013 и (ЕС) № 134/2014 и поради това съответства на целите на ЕС в областта на здравеопазването, безопасността и опазването на околната среда, както и на целта за постигане на напредък за международно хармонизиране на законодателството по отношение на превозните средства от категория L (дву-, три- и четириколесни превозни средства).

                  Също така предложението е в съответствие и с Решение 97/836/ЕО на Съвета по отношение на прилагането от Европейската общност на Ревизираното споразумение от 1958 г. Системата на Работна група 29 е свързана и с политиката на Съюза в областта на конкурентоспособността, върху която тази инициатива има положително въздействие. Настоящото предложение е в съответствие и с политиките на Съюза в областта на транспорта и енергетиката, които надлежно са взети предвид в процеса на изготвяне и приемане на правилата на ООН, попадащи в обхвата на Споразумението от 1958 г.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Като се имат предвид предметът и съдържанието на решението на Съвета, неговите правни основания са член 114 и член 207 от ДФЕС във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС. Процедурата за приемане на решението на Съвета е формулирана в член 3, параграф 3 от Решение 97/836/ЕО на Съвета.

               •Субсидиарност (при неизключителна компетентност)

               Изискванията по отношение на шума са вече хармонизирани на равнището на ЕС, но съответното законодателство е остаряло и се нуждае от актуализиране с оглед на постигнатия след неговото приемане технически прогрес. Прилагането на международни инструменти, като например еквивалентни правила на ООН, и инкорпорирането им в системата на ЕС за одобрение на типа на моторните превозни средства може да бъде извършено единствено от Европейския съюз. Така не само се предотвратява раздробяването на вътрешния пазар, но също така се гарантират еднакви стандарти по отношение на здравеопазването, безопасността и опазването на околната среда в Съюза. Налице са и предимства, свързани с икономии от мащаба: продуктите могат да се произвеждат за целия пазар на Съюза и дори за международния пазар, вместо да бъдат приспособявани, за да получат национално одобрение на типа за всяка отделна държава членка.

                  Поради това предложението е в съответствие с принципа на субсидиарност.

               •Пропорционалност

                  Предложението е в съответствие с принципа на пропорционалност, тъй като не надхвърля необходимото за постигане на поставените цели — да се осигури доброто функциониране на вътрешния пазар, като същевременно се гарантира висока степен на обществена безопасност и опазване на околната среда.

               •Избор на инструмент

               Предложен инструмент: решение на Съвета.

                  Използването на решение на Съвета се смята за целесъобразно, тъй като е в съответствие с изискванията на член 3, параграф 3 от Решение 97/836/ЕО на Съвета.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Последващи оценки/проверки за пригодност на действащото законодателство

                  Не е приложимо.

               •Консултации със заинтересованите страни

                  При подготовката на предложението Европейската комисия проведе консултации със заинтересовани страни и организации на заинтересовани страни. Проведена бе обща консултация относно предвидения подход по отношение на излъчвания шум от превозните средства, в рамките на която държавите членки, производителите (европейски и национални представители и отделни предприятия), производителите на компоненти, транспортните организации и представители на потребителите участваха в заседание на Работната група по мотоциклетите. Съдържанието на трите правила на ИКЕ на ООН бе подкрепено от всички тези различни заинтересовани страни в посочената група, както и в рамките на Работната група на ИКЕ на ООН за шума (GRB). Предложеният подход по отношение на прилагането на правила № 9, 63 и 92 на ООН бе представен и в Техническия комитет по моторните превозни средства (TCMV), който е създаденият с член 40 от Директива 2007/46/ЕО комитет по комитология относно законодателството за пътните превозни средства, като не бяха получени коментари.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Външни експертни становища не са приложими в случая с настоящото предложение. То обаче беше разгледано от Техническия комитет по моторните превозни средства. Що се отнася до съдържанието на правила № 9, 63 и 92 на ООН, следва да се отбележи, че през 2015—2016 г. бе проведено възложено от Комисията проучване, в рамките на което бяха предложени подобрения в посочените три правила, така че те да имат поне същото равнище на изисквания като регламенти (ЕС) № 168/2013 и (ЕС) № 134/2014. След това проучване и въз основа на неговите заключения Комисията предложи необходимите изменения на посочените три правила на ООН, приети от Работна група 29 на сесията ѝ през март 2017 г., които впоследствие доведоха като резултат до посочените по-горе в точка 1 преработки (Контекст на предложението).

               •Оценка на въздействието

               Прилагането на правила № 9, 63 и 92 на ООН не води до преразглеждане на сега действащите пределни и/или прагови стойности за излъчвания шум, определени в Регламент (ЕС) № 168/2013. Също така определените в тези три правила на ООН методи за изпитване са еквивалентни по своя обхват и научен подход с методите, посочени в Регламент (ЕС) № 134/2014. Поради това не се очаква предлаганият процес на прилагане да има обществено, екологично и икономическо въздействие върху Европейския съюз или Европейското икономическо пространство, като се има предвид цялостната еквивалентност както на предлаганите методи за изпитване по отношение на нивата на излъчвания шум, така също и на съответните пределни и прагови стойности за излъчвания шум.

                  В рамките на Регламент (ЕС) № 168/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно одобряването и надзора на пазара на дву-, три- и четириколесни превозни средства бе извършен анализ на разходите и ползите във връзка със шума и умишленото манипулиране на превозни средства от категория L, който показа, че е налице влошаване на излъчвания шум от превозни средства от категория L, дължащо се на такова умишлено манипулиране. В това отношение с правила № 9, 63 и 92 на ООН се въвеждат методи за изпитване, пределни стойности за излъчвания шум, както и разходоефективни елементи и мерки срещу умишлените манипулации, които са изцяло хармонизирани с правната рамка на ЕС за превозните средства от категория L.

               •Пригодност и опростяване на законодателството

               Настоящата инициатива няма отражение върху административната тежест, тъй като с предложените за прилагане в Съюза правила на ООН не се въвеждат нови задължения за докладване или други административни задължения за предприятията, включително за МСП. Напротив, цели се намаляване на административната тежест, тъй като прилагането на хармонизирани в световен мащаб изисквания дава възможност на производителите да представят документация за одобрение на системи и компоненти не само в ЕС, но и на експортните пазари на договарящите се страни по Споразумението от 1958 г., нечленуващи в ЕС.

                  Предложението има много положително въздействие върху конкурентоспособността на автомобилната промишленост на ЕС и върху международната търговия. Приемането на международно хармонизирани правила за превозните средства от страна на търговските партньори на ЕС се признава като най-добрият начин за премахване на нетарифните пречки пред търговията и за отваряне или разширяване на достъпа до съответните пазари за предприятия от автомобилната промишленост на ЕС.

               •Основни права

                  Предложението не оказва въздействие върху защитата на основните права.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Настоящата инициатива няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и механизъм за мониторинг, оценка и докладване

                  Не е приложимо.

               •Обяснителни документи (за директиви)

                  Не е приложимо.

               •Подробно разяснение на отделните разпоредби на предложението

                  С инициативата се предлага прилагането в Съюза на правила № 9, 63 и 92 на ООН за одобрение на типа по отношение на излъчвания шум съответно от триколесни превозни средства, мотопеди и резервни шумозаглушителни системи на изпускателната уредба за превозни средства от категория L.

               2018/0292 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за прилагане от страна на Съюза на правила № 9, 63 и 92 на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации относно единни разпоредби за одобрение на триколесни превозни средства, мотопеди и резервни шумозаглушителни системи на изпускателната уредба за превозни средства от категория L по отношение на излъчвания шум

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално членове 114 и 207 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)С Решение 97/836/ЕО на Съвета
                  8
                Съюзът се присъедини към Споразумението на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации за приемане на еднакви технически предписания за колесни превозни средства, оборудване и части, които могат да бъдат монтирани и/или използвани на колесни превозни средства, и на условия за взаимно признаване на одобрения, издавани на основата на тези предписания
                  9
                („Ревизирано споразумение от 1958 г.“).

               (2)Предназначението на хармонизираните изисквания в Правило № 9 — Eдинни разпоредби за одобрение на превозни средства от категория L2, L4 и L5 по отношение на излъчвания шум
                  10
               , Правило № 63 — Единни разпоредби за одобрение на превозни средства от категория L1 по отношение на излъчвания шум
                  11
                и Правило № 92 — Единни разпоредби за одобрение на неоригинални резервни шумозаглушителни системи на изпускателната уредба (NORESS) за превозни средства от категории L1, L2, L3, L4 и L5 по отношение на излъчвания шум
                  12
               , на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации („правила № 9, 63 и 92 на ООН“) е да се отстранят техническите пречки пред търговията с моторни превозни средства между договарящите се страни по Ревизираното споразумение от 1958 г. и да се гарантира, че такива превозни средства осигуряват висока степен на безопасност и защита. Превозните средства от категория L обхващат леките превозни средства, като велосипедите с двигател, двуколесните или триколесните мотопеди, мотоциклетите със или без кош, триколките и четириколките.

               (3)С Регламент (ЕС) № 168/2013 на Европейския парламент и на Съвета
                  13
                и Делегиран регламент (ЕС) № 134/2014 на Комисията
                  14
                се урежда приемането на допустими нива на шума, изисквания и процедури за изпитване на дву-, три- и четириколесни моторни превозни средства по отношение на резервните системи на изпускателната уредба.

               (4)В приложения IV, V и VI към Регламент (ЕС) № 168/2013 и в приложение IX към Регламент (ЕС) № 134/2014 се съдържат изисквания за одобрение на типа на превозните средства от категория L във връзка с допустимото ниво на шума и изпускателната уредба.

               (5)Към датата на присъединяването си към Ревизираното споразумение от 1958 г. Съюзът прие редица правила на ООН, посочени в списък в приложение II към Решение 97/836/ЕО; Правила № 9, 63 и 92 на ООН не бяха включени в този списък.

               (6)Както е посочено в член 3, параграф 3 от Решение 97/836/ЕО и в съответствие с член 1, параграф 7 от Ревизираното споразумение от 1958 г., Съюзът може да реши да прилага едно, няколко или всички правила на ООН, които не е приел към момента на присъединяването си към Ревизираното споразумение от 1958 г.

               (7)След направените наскоро изменения на правила № 9, 63 и 92 на ООН, с които те бяха приведени в съответствие със съответните технически разпоредби на регламенти (ЕС) № 168/2013 и (ЕС) № 134/2014, понастоящем е целесъобразно Съюзът да прилага правила № 9, 63 и 92 на ООН с цел предоставянето на общи хармонизирани изисквания на международно равнище. Това следва да даде възможност на предприятията от Съюза да следват един общ набор от изисквания, признати в световен мащаб, по-специално в договарящите се страни по Ревизираното споразумение от 1958 г.,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Европейският съюз прилага Правило № 9 — Единни разпоредби за одобрение на превозни средства от категория L2, L4 и L5 по отношение на излъчвания шум, Правило № 63 — Единни разпоредби за одобрение на превозни средства от категория L1 по отношение на излъчвания шум и Правило № 92 — Единни разпоредби за одобрение на неоригинални резервни шумозаглушителни системи на изпускателната уредба (NORESS) за превозни средства от категории L1, L2, L3, L4 и L5 по отношение на излъчвания шум, на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации.

               Член 2

               Комисията уведомява генералния секретар на Организацията на обединените нации за настоящото решение.

               Член 3

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        ОВ L 346, 17.12.1997 г., стр. 78.

                     (2)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/2 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (3)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/4 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (4)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/5 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (5)

                        ОВ L 60, 2.3.2013 г., стр. 52.

                     (6)

                        ОВ L 53, 21.2.2014 г., стр. 1.

                     (7)

                        ОВ L 263, 9.10.2007 г., стр. 1.

                     (8)

                        Решение 97/836/ЕО на Съвета от 27 ноември 1997 г. с оглед на присъединяването на Европейската общност към Споразумението на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации за приемане на единни технически предписания за колесните превозни средства, оборудване и части, които могат да се монтират и/или да се използват на колесните превозни средства, и условията за взаимно признаване на одобренията, получени въз основа на тези предписания („Ревизирано споразумение от 1958 година“) (ОВ L 346, 17.12.1997 г., стр. 78).

                     (9)

                        ОВ L 346, 17.12.1997 г., стр. 81.

                     (10)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/2 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (11)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/4 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (12)

                        Документ на ИКЕ на ООН /TRANS/WP.29/2017/5 [ОВ: Моля, заменете с препратка към документа в ОВ на ЕС, когато той бъде публикуван].

                     (13)

                        Регламент (ЕС) № 168/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2013 г. относно одобряването и надзора на пазара на дву-, три- и четириколесни превозни средства (ОВ L 60, 2.3.2013 г., стр. 52).

                     (14)

                        Делегиран регламент (ЕС) № 134/2014 на Комисията от 16 декември 2013 г. за допълнение на Регламент (ЕС) № 168/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с изискванията по отношение на екологичните характеристики и характеристиките на задвижването и за изменение на приложение V от него (ОВ L 53, 21.2.2014 г., стр. 1).