               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 16.7.2021
            COM(2021) 388 final
            2021/0208(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно присъединяването на Европейския съюз към Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Понастоящем гражданите и предприятията от ЕС, които искат съдебно решение, постановено в ЕС, да бъде признато и изпълнено в държава извън ЕС, са изправени пред нехармонизирана правна среда поради липсата на всеобхватна международна рамка за признаване и изпълнение на чуждестранни съдебни решения по граждански и търговски дела. Това означава, че взискателите по дадено съдебно решение трябва да се ориентират в разнородна смесица от национални закони на държави извън ЕС в областта на приемането на чуждестранни съдебни решения, както и в действащи двустранни, регионални и многостранни договори. Следователно, за да могат да получат изпълнение на съдебното си решение, участниците в международни съдебни спорове трябва да вложат средства и време, а често и да разчитат на външен експертен опит, за да изготвят стабилна стратегия за съдебни спорове. Тази сложност, както и свързаните с това разходи и правна несигурност, са възпиращи фактори, които могат да подтикнат предприятията и гражданите да избягват съдебни спорове и да търсят други способи за разрешаване на спорове, да се откажат от предявяване на исковете си или да решат изобщо да не участват в международни сделки. Това от своя страна може да окаже отрицателно въздействие върху готовността на предприятията и гражданите на ЕС да участват в международна търговия и международна инвестиционнa дейност. Освен това, тъй като изпълнението на съдебни решения на ЕС в държави извън ЕС е несигурно, правото на достъп до правосъдие на предприятията и гражданите на ЕС е затруднено.

                  Нарастването на международните търговски и инвестиционни потоци увеличава тези правни рискове за предприятията и гражданите на ЕС, но това положение може да бъде преодоляно чрез предвидима система за трансгранично признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански или търговски дела. Доскоро обаче признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански и търговски дела не беше регламентирано по всеобхватен начин на международно равнище, въпреки че съществуват някои двустранни или многостранни споразумения с ограничен обхват. Тази ситуация се промени с приемането през юли 2019 г. на Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела („Конвенцията за съдебните решения“)
                     1
                  .

               Конвенцията за съдебните решения, приета под егидата на Хагската конференция по международно частно право (ХКМЧП), има потенциала да подобри настоящата система на движение на чуждестранни съдебни решения. С Конвенцията се цели насърчаване на ефективния достъп до правосъдие за всички и улесняване на основаните на правила многостранни търговия и инвестиции, както и на мобилността, чрез съдебно сътрудничество
                  2
               .

               ЕС винаги е подкрепял създаването на многостранна система за признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански или търговски дела и поради това взе активно участие в преговорния процес по Конвенцията с оглед на евентуалното си присъединяване към тази бъдеща международна система. Европейската комисия представляваше интересите на Съюза по време на преговорния процес в рамките на ХКМЧП въз основа на мандата, който Съветът ѝ предостави през май 2016 г.
                  3
               .

               Преговорите по Конвенцията за съдебните решения приключиха успешно през юли 2019 г. и понастоящем Конвенцията е открита за подписване, ратифициране или присъединяване. В случай че Европейският съюз се присъедини към Конвенцията за съдебните решения, както предлага Комисията, Конвенцията ще се прилага по отношение на признаването и изпълнението на входящи и изходящи съдебни решения между държавите — членки на ЕС, и други договарящи държави по Конвенцията.

               Настоящото предложение е в съответствие с целите на Комисията, определени в политическите насоки за Европейската комисия (2019—2024 г.)
                  4
               , по-специално във връзка с приоритета „Нов тласък за европейската демокрация“
                  5
               . То е в съответствие с ангажимента на Съюза за многостранно сътрудничество в международните отношения и вероятно ще насърчи други държави и търговски партньори на ЕС да се присъединят към Конвенцията за съдебните решения. Присъединяването на ЕС към многостранна конвенция относно признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела също така би било в съответствие с политиката на Съюза, насочена към увеличаване на растежа на международната търговия и чуждестранните инвестиции и на мобилността на гражданите по света.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  ЕС разполага с добре развита система
                     6
                   за взаимно признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела между държавите членки, която беше въведена като необходимо допълнение към единния пазар на ЕС. Регламент

                     „Брюксел Ia“

                     7
                   обаче не се прилага по отношение на признаването и изпълнението на съдебни решения, постановени в държави извън ЕС.

                  На международно равнище ЕС сключи международна конвенция с държавите от ЕИП и Швейцария (Конвенцията от Лугано от 2007 г.
                     8
                  ). Освен това първият опит за създаване на многостранна рамка за признаване и изпълнение на съдебни решения доведе до сключването на Конвенцията от 2005 г. за споразуменията относно избор на съд.
                     9
                   Тази конвенция гарантира признаването и изпълнението на съдебни решения в случаите, когато страните са се споразумели относно съда, който има изключителна компетентност да разгледа техния спор. Съюзът ратифицира тази конвенция през 2015 г., което означава, че тя вече е част от достиженията на правото на Съюза.

                  С изключение на Конвенцията от 2005 г. за споразуменията относно избор на съд, която има само ограничено приложно поле, не съществува глобална многостранна рамка за движението на съдебни решения.

                  По този начин Конвенцията за съдебните решения ще допълни съществуващата правна уредба в Съюза, като гарантира движението на чуждестранни съдебни решения извън съществуващата система, приложима между държавите от ЕС и ЕИП и Швейцария.

               Вътрешните достижения на правото на ЕС няма да бъдат засегнати от Конвенцията при липса на декларация, тъй като двата инструмента се прилагат в различен контекст
                  10
               . Това е така, защото Регламент „Брюксел Ia“ се прилага по отношение на признаването и изпълнението на съдебни решения в рамките на ЕС, докато Конвенцията ще се прилага за съдебни решения, постановени в държави извън ЕС. Въпреки това е необходима декларация, за да се гарантира, че присъединяването към Конвенцията няма да засегне постигането на целите на политиката на Регламент „Брюксел Ia“. По-конкретно, в случаите, свързани с търговски договори за наем, Регламент „Брюксел Ia“ предоставя изключителна компетентност на съдилищата в държавата членка, в която се намира недвижимият имот. Конвенцията за съдебните решения не включва такива правила за изключителна компетентност при търговски договори за наем. Следователно съгласно Конвенцията държавите членки ще бъдат задължени да признават и изпълняват съдебни решения на трети държави относно търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се на тяхна територия. Това би било в противоречие с целта на политиката, залегнала в основата на Регламент „Брюксел Ia“, да се предостави изключителна компетентност на съдилищата в ЕС при спорове, свързани с недвижими имоти, намиращи се в ЕС.

               Поради това при присъединяването следва да бъде направена целева декларация, изключваща признаването и изпълнението на съдебни решения, които имат за предмет търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в ЕС. Тази ограничена декларация гарантира съгласуваност на Конвенцията с достиженията на правото на ЕС, без да се възпрепятства пълното постигане на всички цели на политиката на настоящото предложение.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Конвенцията за съдебните решения е резултат от постепенен процес на улесняване на движението на съдебни решения в световен мащаб. Тя се основава на Конвенцията от 2005 г. за споразуменията относно избор на съд, като е насочена към разширяване на обхвата на съдебните решения, които могат да се разпространяват между държавите. Конвенциите, приети под егидата на Хагската конференция, имат за цел да постигнат това, без да засягат специализирани конвенции, които може да съществуват в конкретни области, като например морски и транспортни въпроси, нито съществуващи двустранни конвенции.

                  Поради увеличаването на правната сигурност и намаляването на разходите и продължителността на производствата по международни съдебни спорове Конвенцията за съдебните решения има потенциала да насърчи предприятията и гражданите на ЕС да участват в международни сделки, като по този начин се увеличи обемът на трансграничната търговия и трансграничните инвестиции.

                  И накрая, присъединяването към Конвенцията за съдебните решения е в съответствие с ангажимента на Съюза за многостранно сътрудничество и за основан на правила световен ред.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

               Компетентността на Съюза да урежда въпроси, свързани с признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански и търговски дела, се основава на член 81, параграф 2, буква а) от ДФЕС.

               Съгласно член 3, параграф 2 от ДФЕС Съюзът разполага с изключителна компетентност за сключване на международни споразумения, доколкото сключването им може да засегне общите правила или да промени техния обхват. В резултат на приемането на Регламент „Брюксел I“ Съюзът придоби такава изключителна външна компетентност да урежда въпроси, свързани с признаването и изпълнението на съдебни решения на трети държави по граждански и търговски дела
                  11
               .

               Следователно Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения попада в тази изключителна външна компетентност на Съюза. Съюзът може да се присъедини към нея въз основа на член 81, параграф 2, буква а) и член 218, параграф 6, буква а) от ДФЕС.

               •Субсидиарност (при неизключителна компетентност)

                  Не е приложимо

               •Пропорционалност

                  Целите на настоящото предложение са да се подобри достъпът до правосъдие за страните от ЕС, като се улесни признаването и изпълнението на съдебни решения, постановени от съдилищата в ЕС, независимо от местонахождението на активите на длъжника, да се повиши правната сигурност за предприятията и гражданите, участващи в международни сделки, и да се намалят разходите и продължителността на производствата при трансгранични съдебни спорове. Същевременно настоящото предложение има за цел да се допуска признаването и изпълнението в ЕС на съдебни решения на трети държави само когато се зачитат основните принципи на правото на ЕС и не се засягат вътрешните достижения на правото на ЕС.

               Тези цели може да бъдат постигнати единствено чрез присъединяване към система за взаимно признаване и изпълнение на съдебни решения между държавите, като например тази по Конвенцията за съдебните решения. Държавите членки вече не разполагат с възможност да договарят многостранни или двустранни конвенции относно признаването и изпълнението на съдебни решения, тъй като на Европейския съюз е възложена изключителна външна компетентност в областта на международната компетентност и признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела.

               Едностранните действия на равнище ЕС не биха постигнали посочените по-горе цели, тъй като няма да улеснят признаването и изпълнението на съдебни решения на ЕС в държави извън ЕС.

               И накрая, присъединяването към съществуваща многостранна рамка, за чието договаряне ЕС даде своя принос, би било по-ефикасно от започването на преговори с държави извън ЕС на двустранно равнище. В зависимост от това колко държави ще се присъединят към Конвенцията, това ще осигури обща правна уредба за разглеждане на съдебни решения на трети държави, независимо от това къде са постановени. Присъединяването също така ще осигури обща правна уредба за предприятията и гражданите на ЕС, които искат признаване и изпълнение на съдебни решения, постановени от съдилищата в ЕС в държави извън ЕС
                  12
               .

               •Избор на инструмент

                  Не е приложимо

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Последващи оценки/проверки за пригодност на действащото законодателство

                  Не е приложимо

               •Консултации със заинтересованите страни

                  В рамките на оценката на различните варианти на политиката, свързани с Конвенцията за съдебните решения, Комисията потърси становищата на заинтересованите страни чрез открита обществена консултация и семинар с държавите членки
                     13
                  . Освен това беше извършено проучване от външен изпълнител, който също така проведе редица консултации, като например онлайн проучване, целеви интервюта със заинтересованите страни, както и въпросник, раздаден на органите на държавите членки.

                  Тези консултации показаха, че присъединяването към Конвенцията за съдебните решения е подкрепено както от държавите членки, така и от преобладаващото мнозинство от заинтересованите страни (например юристи, предприятия, професионални организации на адвокати и съдебни изпълнители, представители на академичните среди). По отношение на възможността да се правят декларации
                     14
                   държавите членки се противопоставиха на декларация въз основа на член 19 от Конвенцията и не изразиха ясно становище относно декларациите по член 18. Само малък брой заинтересовани страни подкрепиха присъединяването с декларация по член 19, докато при декларациите по член 18 не беше установена ясна тенденция.

                  Приносът от тези консултации беше много важен за оформянето на вижданията на Комисията относно най-добрия подход, който да бъде възприет в настоящото предложение. В резултат на това Комисията реши да предложи присъединяването на ЕС към Конвенцията за съдебните решения с ограничена целева декларация, изключваща признаването и изпълнението от съдилищата в ЕС на съдебни решения на трети държави, постановени по търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в ЕС.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  В процеса на договаряне на Конвенцията за съдебните решения Комисията провеждаше редовни консултации и разчиташе на експертния опит на специалисти от държавите членки. Освен това в рамките на подготвителната работа по настоящото предложение бяха проведени консултации и със специалисти от държавите членки.

                  Комисията също така се осланяше на проучване, извършено от външен изпълнител, за да подкрепи анализа на оценката на въздействието. Посоченото проучване
                     15
                   съдържа обширен икономически и правен анализ на различните налични варианти на политиката. При проучването бяха използвани различни аналитични инструменти — от използване на емпирични данни, събрани по различни начини (онлайн проучване, въпросник и интервюта), до статистически данни или документен анализ. Когато нямаше налични количествени данни, бяха използвани качествени оценки. Тези оценки, както и различните използвани допускания, бяха потвърдени от външни експерти по време на работна среща.

                  В проучването се стига до заключението, че най-подходящият начин за постигане на целите на политиката е присъединяването към Конвенцията без каквато и да било декларация. Това заключение е отразено в настоящото предложение, тъй като се предлага присъединяване към Конвенцията за съдебните решения само с ограничена целева декларация, която е счетена за необходима за постигане на съгласуваност със съществуващите достижения на правото на ЕС. Същевременно такава ограничена декларация не възпрепятства постигането на другите цели на настоящото предложение, нито неговата ефикасност по отношение на очакваните преки ползи за предприятията и гражданите на ЕС.

                  И накрая, Комисията използва широкия експертен опит в областта на признаването и изпълнението на съдебни решения на равнище ЕС при прилагането на Регламент „Брюксел Ia“, предшестващия го Регламент (ЕО) № 44/2001
                     16
                  , който от своя страна е правоприемник на Брюкселската конвенция от 1968 г.
                     17
                   по същия въпрос. Съществуват подробни насоки от Съда на ЕС във връзка с тълкуването и прилагането на тези инструменти на равнище ЕС.

               •Оценка на въздействието

                  Целесъобразността на присъединяването на ЕС към Конвенцията беше разгледана в рамките на доклад за оценка на въздействието. При разглеждането на сценария, при който ЕС се присъединява към Конвенцията, бяха взети под внимание няколко алтернативни варианта на политиката. Тези варианти на политиката включваха присъединяването без каквато и да било декларация или със специално определени декларации – или с декларация по член 18 от Конвенцията, изключваща определени въпроси от приложното поле (потребителски, трудовоправни или застрахователни въпроси и/или търговски договори за наем на недвижими имоти), или с декларация по член 19 от Конвенцията, изключваща съдебни решения по граждански и търговски дела, в които участват държави или държавни образувания.

                  Предпочитаният вариант е присъединяването към Конвенцията с ограничена целева декларация, изключваща признаването и изпълнението на съдебни решения, постановени по търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в ЕС.

                  За целите на количественото определяне на въздействието на Конвенцията за съдебните решения върху движението на съдебни решения между държави от ЕС и държави извън ЕС беше направено работно предположение, че осем избрани държави извън ЕС ще се присъединят към Конвенцията. Избраните държави извън ЕС бяха Австралия, Аржентина, Бразилия, Канада, Китай, Япония, Южна Корея и Съединените американски щати. Всички въздействия бяха оценени за референтен период 2022—2026 г.

                  Предпочитаният вариант ще подобри достъпа до правосъдие и ще увеличи правната сигурност и предвидимостта при международни съдебни спорове. Преките ползи за гражданите и предприятията от ЕС при опит за признаване и изпълнение на съдебно решение на ЕС в избраните държави извън ЕС се очаква да бъдат между 1,1 и 2,6 милиона евро до 2026 г. Това се дължи на прогнозиран спад от 10—20 % на разходите, свързани с признаването и изпълнението на съдебни решения на ЕС в държави извън ЕС. Освен това се очаква средната продължителност на производствата да намалее средно с три до шест месеца.

                  Въвеждането на опростена и по-предвидима система за признаване и изпълнение на чуждестранни съдебни решения по граждански и търговски дела също така се очаква да насърчи международната търговия и международните инвестиции. Тъй като международната търговия и международните инвестиции вероятно ще нараснат, възможно е да има положително въздействие както на микро-, така и на макроравнище, както и положително въздействие върху възможностите за заетост. По-конкретно МСП ще се възползват от подобрения достъп до правосъдие и правна сигурност в международните сделки, произтичащи от Конвенцията за съдебните решения.

               Предпочитаният вариант на политика по-специално е в пълно съответствие с достиженията на правото на ЕС по този въпрос, а именно Регламент „Брюксел Ia“. При предпочитания вариант търговските договори за наем са изключени от приложното поле на Конвенцията, тъй като Регламент „Брюксел Ia“ предоставя изключителна компетентност на съдилищата в ЕС да разглеждат спорове, свързани с търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в ЕС.

                  От друга страна, декларация, изключваща другите обсъждани въпроси
                     18
                  , не беше счетена за необходима. С Конвенцията се осигурява подходяща закрила на по-слабите страни (потребители, работници или служители, притежатели на застрахователни полици, застраховани лица или бенефициери по застрахователна полица), макар и по начин, различен от използвания в достиженията на правото на ЕС. Освен това, за разлика от търговските договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в ЕС, други, по-широкообхватни декларации биха могли да възпрепятстват пълното постигане на целите на тази инициатива.

                  Докладът за оценка на въздействието получи положително становище от Комитета за регулаторен контрол на 23 април 2021 г.

               •Пригодност и опростяване на законодателството

                  Предложението няма отражение върху разходите за МСП. Освен това, тъй като при МСП съществува тенденция да се отдава предпочитание на съдебните спорове пред арбитража, съчетанието от увеличаване на правната сигурност и намаляване на разходите и продължителността на производствата по международни съдебни спорове се очаква да окаже положително въздействие върху готовността на МСП да участват в международни сделки или да разширяват обхвата им. Присъединяването към Конвенцията може също така да подобри конкурентоспособността на МСП. Това се дължи на факта, че разходите за международни съдебни спорове — а като косвена последица от това — и за развиване на стопанска дейност в международен план ще намалеят, което ще предостави на МСП със седалище в ЕС сравнително предимство спрямо предприятията от държави, които не са ратифицирали Конвенцията. Очаква се предложението да окаже положително въздействие и върху международната търговия и международните инвестиции.

               •Основни права

                  Очаква се предложението да доведе до подобряване на достъпа до правосъдие за предприятията и гражданите на ЕС, тъй като трансграничното признаване и изпълнение на съдебни решения, което е неразделна част от правото на достъп до правосъдие, като цяло ще се подобри и ще стане по-предвидимо. Конвенцията до голяма степен отразява правилата относно признаването и изпълнението на съдебни решения, приложими в рамките на ЕС (Регламент „Брюксел Ia“). Следователно Конвенцията принципно не се отклонява от основните права на ЕС и принципите на процесуална справедливост. По-специално в Конвенцията се предвижда основание да се откаже признаването и изпълнението на съдебни решения, които са несъвместими с основните принципи на процесуална справедливост или с обществения ред на държавата, в която се иска признаване и изпълнение. Това би спомогнало да се гарантира, въз основа на изпитан подход
                     19
                  , че основните права, като правото на защита или правото на справедлив съдебен процес, са надлежно спазени в дадена държава извън ЕС. Освен това с Конвенцията се очаква, като се подобри признаването и изпълнението в трети държави на съдебни решения, постановени от съдилищата на ЕС, да се улесни свободата на стопанска инициатива, както и да се засили зачитането на правото на собственост в ЕС.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

               Няма отражение върху бюджета на Съюза. Държавите членки може да имат еднократни разходи, свързани с прилагането на Конвенцията, и е възможно разходите за съдебната система на държавите членки да бъдат малко по-високи поради очакваното леко увеличение на броя на делата. Очаква се обаче в средносрочен и дългосрочен план тези разходи да бъдат компенсирани от очакваното намаляване на продължителността на производствата.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и механизми за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася до присъединяването на ЕС към международна конвенция, която съдържа ясни правила относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения, план за изпълнение няма да бъде изготвен.

                  Що се отнася до мониторинга и оценката на практическото прилагане на Конвенцията, ЕС ще участва в заседанията на Специалната комисия, организирани редовно от ХКМЧП, за да се прави преглед на практическото прилагане на Конвенцията.

                  Вътрешният механизъм на ЕС за оценка и мониторинг ще съответства, доколкото е възможно, на механизма за преглед в рамките на ХКМЧП. Оценката ще се извършва на редовни интервали от време и ще включва оценката на въздействието, произтичащо от присъединяването на ЕС към Конвенцията за съдебните решения, както и оценката на това дали са постигнати основните цели, преследвани с присъединяването. Освен това оценката ще включва и анализ на целесъобразността на декларациите, за да се прецени дали да се запазят или отменят направените вече декларации, или да се направят нови.

               •Обяснителни документи (за директивите)

                  Не е приложимо

               •Подробно разяснение на отделните разпоредби на предложението

               Предвид изключителната външна компетентност на Европейския съюз и факта, че Конвенцията за съдебните решения позволява, по силата на член 26 от нея, регионална организация за икономическа интеграция да се присъедини към нея, въз основа на положително решение от страна на Съвета договаряща страна по Конвенцията следва да бъде самият ЕС без държавите членки.

               Следователно при присъединяването си към Конвенцията ЕС следва да декларира в съответствие с член 27 от Конвенцията, че притежава компетентност по всички въпроси, уредени от нея, и че неговите държави членки няма да бъдат договарящи страни по Конвенцията, но ще бъдат правно обвързани от нея по силата на присъединяването на ЕС. В съответствие с Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договора за функционирането на Европейския съюз, съгласно който Дания не участва в мерките, предприети съгласно член 81, параграф 2 от Договора, присъединяването на ЕС към Конвенцията за съдебните решения не включва Дания.

               При присъединяването си към Конвенцията ЕС следва също така да направи декларация относно материалното приложно поле на Конвенцията съгласно член 18 от нея, като изключи от приложното поле на Конвенцията съдебните решения, постановени по търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в Европейския съюз.

               2021/0208 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно присъединяването на Европейския съюз към Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, буква а) и член 218, параграф 6, буква а) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид одобрението на Европейския парламент
                  20
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела, приета под егидата на Хагската конференция по международно частно право („Конвенцията“), беше сключена на 2 юли 2019 г.

               (2)С Конвенцията се цели насърчаване на достъпа до правосъдие в световен мащаб чрез засилено международно съдебно сътрудничество. С нея по-специално се цели намаляване на рисковете и разходите, свързани с трансгранични съдебни спорове и разрешаване на трансгранични спорове, а в резултат на това и улесняване на международните търговия, инвестиции и мобилност.

               (3)Съюзът взе активно участие в преговорите, довели до приемането на Конвенцията, и споделя нейните цели.

               (4)Понастоящем гражданите и предприятията от Съюза, които искат съдебно решение, постановено в ЕС, да бъде признато и изпълнено в държава извън Съюза, са изправени пред нехармонизирана правна среда поради липсата на всеобхватна международна рамка за признаване и изпълнение на чуждестранни съдебни решения по граждански и търговски дела. Нарастването на международните търговски и инвестиционни потоци увеличава тези правни рискове за предприятията и гражданите на Съюза, но това положение следва да бъде преодоляно чрез предвидима система за трансгранично признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански или търговски дела.

               (5)Посочените цели могат да бъдат постигнати единствено чрез присъединяване към система за взаимно признаване и изпълнение на съдебни решения между държавите, като например приетата в Конвенцията. Същевременно Конвенцията следва да допуска признаването и изпълнението в Съюза на съдебни решения на трети държави само когато се зачитат основните принципи на правото на Съюза и не се засягат вътрешните достижения на правото на ЕС.

               (6)Съгласно член 26 от Конвенцията регионални организации за икономическа интеграция като Съюза, които имат компетентност по някои или по всички въпроси, уредени от Конвенцията, могат да подпишат, приемат, утвърдят или да се присъединят към Конвенцията.

               (7)В съответствие с член 3, параграф 2 от Договора Съюзът разполага с изключителна компетентност за сключване на международни споразумения, доколкото сключването им може да засегне общите правила на Съюза или да промени техния обхват. Конвенцията засяга вторичното законодателство на Съюза, свързано с компетентността, и признаването и изпълнението на съответните съдебни решения, по-специално Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета
                  21
               . Следователно Съюзът притежава изключителна компетентност по всички въпроси, уредени от Конвенцията.

               (8)Съгласно член 24, параграф 3 и член 28 от Конвенцията присъединяването към нея може да стане преди влизането ѝ в сила.

               (9)Съюзът следва да сключи Конвенцията чрез присъединяване.

               (10)При присъединяването си към Конвенцията Съюзът следва, съгласно член 27 от нея, да декларира, че притежава компетентност по всички въпроси, уредени от Конвенцията. Следователно държавите членки следва да бъдат обвързани от Конвенцията по силата на сключването ѝ от страна на Съюза.

               (11)В случаите, свързани с търговски договори за наем, Регламент (ЕС) № 1215/2012 предоставя изключителна компетентност на съдилищата в държавата членка, в която се намира недвижимият имот. Конвенцията не включва подобни правила за изключителна компетентност за търговските договори за наем. Следователно при присъединяването си към Конвенцията Съюзът следва да направи декларация по член 18 от нея, като изключи от приложното поле на Конвенцията съдебните решения, постановени по търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в Съюза.

               (12)Ирландия е обвързана от Регламент (ЕС) № 1215/2012 и поради това участва в приемането на настоящото решение.

               (13)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Съюзът сключва Хагската конвенция от 2 юли 2019 г. относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела („Конвенцията“).

               Текстът на Конвенцията е приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Комисията определя лицето, упълномощено да депозира от името на Съюза инструмента за присъединяване, посочен в член 24, параграф 4 от Конвенцията.

               Член 3

               При депозирането на инструмента, посочен в член 24, параграф 4 от Конвенцията, Съюзът прави следната декларация в съответствие с член 27, параграф 1 от Конвенцията:

               „Европейският съюз декларира в съответствие с член 27, параграф 1 от Конвенцията, че притежава компетентност по всички въпроси, уредени от настоящата конвенция. Неговите държави членки няма да подпишат, ратифицират, приемат или утвърдят Конвенцията, но ще бъдат обвързани от нея по силата на сключването ѝ от Европейския съюз.

               За целите на настоящата декларация понятието „Европейски съюз“ не включва Кралство Дания в съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договора за функционирането на Европейския съюз“.

               Член 4

               При депозирането на инструмента, посочен в член 24, параграф 4 от Конвенцията, Съюзът прави следната декларация в съответствие с член 18 по отношение на търговските договори за наем на недвижими имоти:

               „Европейският съюз декларира съгласно член 18 от Конвенцията, че няма да я прилага по отношение на търговски договори за наем на недвижими имоти, намиращи се в Европейския съюз.“

               Член 5

               Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз
                  22
               .

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Конвенция от 2 юли 2019 г. относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела.

                     (2)

                        Преамбюл на Конвенцията за съдебните решения.

                     (3)

                        Вж. резултатите от заседанието на Съвета по конкурентоспособност (3470-о заседание на Съвета) от 26 и 27 май 2016 г., № 9357/16 и проекта за решение на Съвета (№ 8814/16) за разрешаване на започването на преговори по Конвенция относно признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (Конвенцията за съдебните решения) в рамките на Хагската конференция по международно частно право.

                     (4)

                  https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_bg_1.pdf

                     (5)

                        Като същевременно подкрепя целите на водещите приоритети „По-силна Европа на световната сцена“ и „Икономика в интерес на хората“.

                     (6)

                        Вж. Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (преработен текст) (ОВ L 351, 20.12.2012 г., стр. 1, „Регламент „Брюксел Ia“).

                     (7)

                        Пак там.

                     (8)

                        Конвенция относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 339, 21.12.2007 г., стр. 3).

                     (9)

                        Конвенция от 30 юни 2005 г. за споразуменията относно избор на съд.

                     (10)

                        Вж. член 23, параграф 4 от Конвенцията за съдебните решения. Следва да се отбележи, че прилагането на Конвенцията от Лугано или на Конвенцията от 2005 г. за споразуменията относно избор на съд също няма да бъде засегнато от Конвенцията, тъй като по-ранните договори имат предимство въз основа на член 23, параграф 2.

                     (11)

                        Това беше потвърдено от Съда на ЕС в неговото становище Лугано, в което Съдът на ЕС постанови, че изключителната външна компетентност на Европейската общност се прилага, наред с другото, по отношение на признаването и изпълнението на съдебни решения на трети държави по граждански и търговски дела. Вж. Становище 1/03, ECLI:EU:C:2006:81.

                     (12)

                        По този въпрос вж. също раздели 3 и 4 от доклада за оценка на въздействието, придружаващ настоящото предложение.

                     (13)

                        На семинара държавите членки изразиха предварителните си становища в очакване на по-нататъшен анализ на последиците от всички варианти на политиката.

                     (14)

                        Декларация на основание член 18 (изключване на определени въпроси) и/или член 19 от Конвенцията (изключване на съдебни решения по граждански или търговски дела, отнасящи се до държави).

                     (15)

                        Ще бъде публикувано след приемането на настоящото предложение.

                     (16)

                        Вж. Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 16.1.2001 г., стр. 1).

                     (17)

                        Вж. Брюкселската конвенция от 1968 г. относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (ОВ L 299, 31.12.1972 г., стр. 32).

                     (18)

                        Това бяха потребителските, трудовоправните и застрахователните въпроси.

                     (19)

                        Освен при Регламент „Брюксел Ia“ този подход е приложен и при Конвенцията от Лугано и Конвенцията от 2005 г. за споразуменията относно избор на съд.

                     (20)

                        ОВ C ,  г., стр. .

                     (21)

                        Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 20.12.2012 г., стр. 1).

                     (22)

                        Датата на влизане в сила на Споразумението ще бъде публикувана в Официален вестник на Европейския съюз от Генералния секретариат на Съвета.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 16.7.2021
            COM(2021) 388 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложението за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно присъединяването на Европейския съюз към Конвенцията относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела
            {SEC(2021) 279 final} - {SWD(2021) 192 final} - {SWD(2021) 193 final}

               КОНВЕНЦИЯ ОТНОСНО ПРИЗНАВАНЕТО И ИЗПЪЛНЕНИЕТО НА ЧУЖДЕСТРАННИ СЪДЕБНИ РЕШЕНИЯ ПО ГРАЖДАНСКИ ИЛИ ТЪРГОВСКИ ДЕЛА

               Договарящите страни по настоящата конвенция,

               като желаят да насърчават ефективния достъп до правосъдие за всички и да улесняват основаните на правила многостранна търговия и инвестиции, както и мобилността, чрез съдебно сътрудничество,

               уверени, че това сътрудничество може да бъде засилено чрез създаването на единен набор от основни правила относно признаването и изпълнението на чуждестранни съдебни решения по граждански или търговски дела, за да се улесни ефективното признаване и изпълнение на такива съдебни решения,

               уверени, че това засилено съдебно сътрудничество изисква по-специално установяване на международен правен режим, който осигурява по-голяма предвидимост и сигурност по отношение на движението на чуждестранни съдебни решения в световен мащаб и който допълва Конвенцията от 30 юни 2005 г. за споразуменията относно избор на съд,

               решиха да сключат настоящата конвенция за постигането на тези цели и се споразумяха за следното:

               ГЛАВА I ― ПРИЛОЖНО ПОЛЕ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ

               Член 1
               Приложно поле

               1. Настоящата конвенция се прилага по отношение на признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански или търговски дела. Тя не обхваща, по-специално, данъчни, митнически или административни дела.

               2. Настоящата конвенция се прилага по отношение на признаването и изпълнението в една договаряща държава на съдебно решение, постановено от съд на друга договаряща държава.

               Член 2
               Изключения от приложното поле

               1. Настоящата конвенция не се прилага към следните въпроси:

               а) статус и дееспособност на физически лица;

               б) задължения за издръжка;

               в) други семейноправни въпроси, включително режима на собственост на съпрузите и други права или задължения, произтичащи от брак или подобни взаимоотношения;

               г) завещания и наследяване;

               д) неплатежоспособност, споразумения с кредиторите, преструктуриране на финансови институции и подобни въпроси;

               е) превоз на пътници и товари;

               ж) трансгранично замърсяване на морската среда, замърсяване на морската среда в зоните, разположени извън националните юрисдикции, замърсяване на морската среда от кораби, ограничаване на отговорността при морски искове и общи аварии;

               з) отговорност за вреди от използването на ядрена енергия;

               и) действителност, недействителност или прекратяване на юридически лица или сдружения на физически или юридически лица и действителност на решенията на техните органи;

               й) действителност на вписванията в публичните регистри;

               к) клевета;

               л) неприкосновеност на личния живот;

               м) интелектуална собственост;

               н) дейностите на въоръжените сили, включително дейностите на техни служители при изпълнение на служебните им задължения;

               о) дейности по правоприлагане, включително дейностите на служители на правоприлагащите органи при изпълнение на служебните им задължения;

               п) нарушаване на конкуренцията, с изключение на случаите, в които съдебното решение се основава на поведение, което представлява антиконкурентно споразумение или съгласувана практика между действителни или потенциални конкуренти за фиксиране на цени, тръжна манипулация, установяване на ограничения на продукцията или квоти или разделяне на пазарите чрез разпределяне на клиенти, доставчици, територии или търговски линии, и това поведение и последиците от него са настъпили в държавата по произход;

               р) преструктуриране на държавния дълг чрез едностранни държавни мерки.

               2. От приложното поле на настоящата конвенция не се изключват съдебни решения, ако въпросът, по отношение на който настоящата конвенция не се прилага, има само преюдициален характер в производството, по което е постановено съдебното решение, и не е предмет на производството. По-специално фактът, че такъв въпрос има характер на средство за защита, не води до изключване на съдебното решение от приложното поле на конвенцията, ако този въпрос не е предмет на производството.

               3. Настоящата конвенция не се прилага към арбитраж и свързаните с него производства.

               4. Фактът, че държава, включително правителство, правителствена агенция или всяко друго лице, което действа от името на държавата, е страна в производството, не води до изключване на съдебното решение от приложното поле на настоящата конвенция.

               5. Настоящата конвенция не засяга по никакъв начин привилегиите и имунитетите, от които се ползват държавите или международните организации по отношение на тях самите и на тяхното имущество.

               Член 3
               Определения

               1. За целите на настоящата конвенция:

               а) „ответник“ означава лице, срещу което е предявен искът или насрещният иск в държавата по произход;

               б) „съдебно решение“ означава всяко решение по същество, постановено от съд, независимо от наименованието му като решение или постановление, както и определянето на съдебните разноски от съда (включително от служител на съда), при условие че определянето е свързано с решение по същество, което може да бъде признато или изпълнено по силата на настоящата конвенция. Привременните и обезпечителните мерки не представляват съдебни решения.

               2. Образувание или лице, различно от физическо лице, се считат за пребиваващи в държавата:

               а) в която се намира седалището им по устав;

               б) съобразно със законодателството на която са учредени или създадени;

               в) в която се намира централното им управление; или

               г) в която се намира основното им място на дейност.

               ГЛАВА II ― ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ

               Член 4
               Общи разпоредби

               1. Съдебно решение, постановено от съд на договаряща държава (държава по произход), се признава и изпълнява в друга договаряща държава (замолена държава) в съответствие с разпоредбите на настоящата глава. Признаване или изпълнение може да бъде отказано единствено на основанията, посочени в настоящата конвенция.

               2. Не се допуска преразглеждане по същество на съдебно решение в замолената държава. Разглеждат се само въпросите, необходими за прилагането на настоящата конвенция.

               3. Съдебно решение се признава единствено ако то поражда действие в държавата по произход и се изпълнява единствено ако подлежи на изпълнение в държавата по произход.

               4. Признаването или изпълнението може да бъдат отложени или отказани, ако съдебното решение, посочено в параграф 3, се обжалва в държавата по произход или ако срокът за обжалване по общия ред не е изтекъл. Отказът не препятства последващо подаване на молба за признаване или за изпълнение на съдебното решение.

               Член 5
               Основания за признаване и изпълнение

               1. Съдебно решение подлежи на признаване и изпълнение, ако е изпълнено едно от следните условия:

               а) лицето, срещу което се иска признаване или изпълнение, е имало обичайно пребиваване в държавата по произход към момента, в който това лице е станало страна в производството пред съда по произход;

               б) основното място на дейност на физическото лице, срещу което се иска признаване или изпълнение, е било в държавата по произход към момента, в който това лице е станало страна в производството пред съда по произход, и вземането, на което се основава съдебното решение, произтича от тази дейност;

               в) лицето, срещу което се иска признаване или изпълнение, е лицето, което е предявило иска, различен от насрещен иск, на който се основава съдебното решение;

               г) ответникът е запазил клон, агенция или друго представителство без отделна правосубектност в държавата по произход към момента, в който това лице е станало страна в производството пред съда по произход, и вземането, на което се основава съдебното решение, произтича от дейността на този клон, агенция или представителство;

               д) ответникът изрично е дал съгласието си за компетентността на съда по произход в хода на производството, по което е постановено съдебното решение;

               е) ответникът е пледирал по съществото на спора пред съда по произход, без да оспорва компетентността в срока, определен в правото на държавата по произход, освен ако не е очевидно, че възражение за компетентност или за упражняване на компетентност не би било уважено съгласно това право;

               ж) съдебното решение е постановено по отношение на договорно задължение от съд на държавата, в която това задължение е било или е трябвало да бъде изпълнено в съответствие със

               i) съгласието на страните, или

               ii) правото, приложимо към договора, при липса на уговорено място на изпълнение,

               освен ако дейностите на ответника във връзка със сделката очевидно не представляват целенасочена и съществена връзка с тази държава;

               з) съдебното решение е постановено по договор за наем на недвижим имот (отдаване под наем) от съд на държавата, в която се намира имотът;

               и) съдебното решение е постановено срещу ответника по договорно задължение, обезпечено с вещно право върху недвижим имот, намиращ се в държавата по произход, ако искът по договора е предявен заедно с иск срещу същия ответник във връзка с това вещно право;

               й) съдебното решение е постановено по извъндоговорно задължение, произтичащо от смърт, телесна повреда, имуществена вреда или загуба, и действието или бездействието, които пряко са причинили такава вреда, са настъпили в държавата по произход, независимо от мястото на настъпване на вредата;

               к) съдебното решение се отнася до действителността, тълкуването, правното действие, управлението или промяната на доверителна собственост, създадена доброволно и доказана писмено, и:

               i) към момента на образуване на производството държавата по произход е била посочена в акта за учредяване на доверителна собственост като държава, в чиито съдилища следва да се решават спорове по такива въпроси; или

               ii) към момента на образуване на производството държавата по произход е била изрично или мълчаливо посочена в акта за учредяване на доверителна собственост като държавата, в която се намира основното място на управление на доверителната собственост.

               Тази алинея се прилага само за съдебни решения, отнасящи се до вътрешни аспекти на доверителна собственост между лица, които са или са били в рамките на доверителното управление;

               л) съдебното решение е постановено по насрещен иск:

               i) доколкото то е благоприятно за ищеца по насрещния иск, при условие че насрещният иск е възникнал от същата сделка или събитие като иска; или

               ii) доколкото то е неблагоприятно за ищеца по насрещния иск, освен ако правото на държавата по произход не изисква насрещният иск да бъде предявен, за да се избегне преклудиране;

               м) съдебното решение е постановено от съд, определен в споразумение, сключено или документирано в писмен вид, или от друго средство за комуникация, което прави информацията достъпна, така че да може да се използва за последващо позоваване, различно от споразумение за избор на съд с изключителна компетентност.

               За целите на настоящата алинея „споразумение за избор на съд с изключителна компетентност“ означава споразумение, сключено между две или повече страни, което посочва за решаването на спорове, които са възникнали или могат да възникнат във връзка с определено правоотношение, съдилищата на една държава или едно или няколко определени съдилища на една държава, като по този начин изключва компетентността на всеки друг съд.

               2. Ако признаването или изпълнението се иска срещу физическо лице, чиито действия са насочени основно за постигане на цели от личен, семеен или битов характер (потребител), по въпроси, свързани с потребителски договор, или срещу служител по въпроси, свързани с трудовия договор на служителя:

               а) параграф 1, буква д) се прилага само ако съгласието е било адресирано до съда устно или писмено;

               б) параграф 1, букви е), ж) и м) не се прилагат.

               3. Параграф 1 не се прилага за съдебно решение, постановено по отношение на договор за наем на жилищен имот (отдаване под наем) или по отношение на регистрация на недвижим имот. Такова съдебно решение подлежи на признаване и изпълнение само ако е постановено от съд на държавата, в която се намира имотът.

               Член 6
               Изключително основание за признаване и изпълнение

               Независимо от член 5, съдебно решение, постановено по отношение на вещни права върху недвижим имот, се признава и изпълнява само ако имотът се намира в държавата по произход.

               Член 7
               Отказ за признаване и изпълнение

               1. Признаване или изпълнение може да бъде отказано, ако:

               а) документът за образуване на производството или равностоен документ, съдържащ основните елементи на иска:

               i) не е бил връчен на ответника в необходимия срок и по начин, който би му позволил да организира своята защита, освен ако ответникът се е явил и е представил своята защита, без да оспорва уведомяването пред съда по произход, при условие че законодателството на държавата по произход позволява уведомяването да бъде оспорвано; или

               ii) е бил връчен на ответника в замолената държава по начин, несъвместим с основните принципи за връчването на документи в тази държава;

               б) съдебното решение е постановено вследствие на измама;

               в) признаването или изпълнението би било очевидно несъвместимо с обществения ред на замолената държава, по-специално в случаи, в които конкретното производство, по което е постановено съдебното решение, е несъвместимо с основните принципи на процесуална справедливост на тази държава, и в случаи, свързани с нарушения на сигурността или суверенитета на тази държава;

               г) производството пред съда по произход е било в противоречие със споразумение или клауза за определяне на съд в акт за учредяване на доверителна собственост, съгласно които въпросният спор е трябвало да бъде решен от съд на държава, различна от държавата по произход;

               д) съдебното решение е несъвместимо със съдебно решение, постановено от съд на замолената държава по спор между същите страни; или

               е) съдебното решение е несъвместимо със съдебно решение, постановено по-рано от съд в друга държава между същите страни по спор със същия предмет, ако първото съдебно решение отговаря на условията, необходими за признаването му в замолената държава.

               2. Признаване или изпълнение може да бъде отложено или отказано, ако пред съд на замолената държава има висящо производство между същите страни по същия въпрос, когато:

               а) съдът на замолената държава е бил сезиран преди съда по произход; и

               б) съществува тясна връзка между спора и замолената държава.

               Отказът по настоящия параграф не препятства последващо подаване на молба за признаване или за изпълнение на съдебното решение.

               Член 8
               Предварителни въпроси

               1. Решение по предварителен въпрос не се признава или изпълнява съгласно настоящата конвенция, ако решението се отнася до въпрос, за който настоящата конвенция не се прилага, или до въпрос, посочен в член 6, по който се е произнесъл съд на държава, различна от държавата, посочена в този член.

               2. Може да бъде отказано признаване или изпълнение на съдебно решение, ако и доколкото това съдебно решение се основава на съдебен акт по въпрос, за който настоящата конвенция не се прилага, или по въпрос, посочен в член 6, по който се е произнесъл съд на държава, различна от държавата, посочена в този член.

               Член 9
               Делимост

               Допуска се признаване или изпълнение на обособяема част от съдебно решение, когато се иска признаването или изпълнението на тази част или когато само част от съдебното решение може да бъде призната или изпълнена съгласно настоящата конвенция.

               Член 10
               Обезщетения

               1. Може да бъде отказано признаване или изпълнение на съдебно решение, ако и доколкото това съдебно решение присъжда обезщетение, включително обезщетение с наказателен или назидателен характер, което не обезщетява страната за действително претърпените щети или понесените болки и страдание.

               2. Сезираният съд отчита дали и доколко присъденото от съда по произход обезщетение за вреди покрива съдебните разноски.

               Член 11
               Съдебни спогодби (transactions judiciaires)

               Съдебни спогодби (transactions judiciaires), одобрени от съд на договаряща държава или сключени пред такъв съд по време на производството, които подлежат на изпълнение по същия ред като съдебно решение в държавата по произход, се изпълняват по силата на настоящата конвенция по същия ред като съдебното решение.

               Член 12
               Документи, които трябва да бъдат представени

               1. Страната, която иска признаване или изпълнение, представя:

               а) пълно и заверено копие от съдебното решение;

               б) ако съдебното решение е постановено неприсъствено — оригинал или заверено копие на документ, който удостоверява, че на неучаствалата страна е бил връчен документът за образуване на производството или равностоен документ;

               в) всички необходими документи, за да се удостовери, че съдебното решение поражда действие в държавата по произход или, където е приложимо, че подлежи на изпълнение в тази държава;

               г) в предвидения в член 11 случай — удостоверение от съд (включително от служител на съда) на държавата по произход, че съдебната спогодба или част от нея подлежи на изпълнение по същия ред като съдебно решение в държавата по произход.

               2. Ако съдържанието на съдебното решение не позволява на замоления съд да провери дали са спазени условията на настоящата глава, този съд може да изиска всякакви други необходими документи.

               3. Молбата за признаване или изпълнение може да бъде придружена от свързан със съдебното решение документ, издаден от съд (включително от назначено от съда лице) на държавата по произход във формата, установена и публикувана от Хагската конференция по международно частно право.

               4. Ако посочените в настоящия член документи не са съставени на официалния език на замолената държава, те се придружават от легализиран превод на официалния език, освен ако правото на замолената държава не предвижда друго.

               Член 13
               Процедура

               1. Процедурата за признаване, декларацията за изпълняемост или регистрацията за изпълнение, както и изпълнението на съдебното решение се уреждат от законодателството на замолената държава, освен ако в настоящата конвенция не се предвижда друго. Съдът на замолената държава действа без забавяне.

               2. Съдът на замолената държава не може да откаже признаването или изпълнението на съдебно решение съгласно настоящата конвенция на основание, че признаването или изпълнението следва да се искат в друга държава.

               Член 14
               Съдебни разноски

               1. Няма да се иска никакво обезпечение, гаранция или депозит, както и да са описани, от страната, която в една договаряща държава подава молба за изпълнение на съдебно решение, постановено от съд на друга договаряща държава, единствено въз основа на обстоятелството, че тази страна е чужд гражданин или че няма местоживеене или пребиваване в държавата, в която се иска изпълнение.

               2. Заповед за заплащане на съдебни разноски, издадена в договаряща държава срещу лице, освободено от изискванията за обезпечение, гаранция или депозит по силата на параграф 1 или на законодателството на държавата, в която е образувано производството, подлежи на изпълнение във всяка друга договаряща държава по молба на лицето, в чиято полза е издадена заповедта.

               3. Държава може да декларира, че няма да прилага параграф 1, или да определи с декларация кои от нейните съдилища няма да прилагат параграф 1.

               Член 15
               Признаване и изпълнение съгласно националното право

               При спазване на член 6 настоящата конвенция не възпрепятства признаването или изпълнението на съдебни решения съгласно националното право.

               ГЛАВА III — ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

               Член 16
               Преходна разпоредба

               Настоящата конвенция се прилага за признаването и изпълнението на съдебни решения, ако към момента на образуване на производството в държавата по произход конвенцията е породила действие между тази държава и замолената държава.

               Член 17
               Декларации за ограничаване на признаването и изпълнението

               Държава може да декларира, че нейните съдилища могат да откажат да признаят или да изпълнят съдебно решение, постановено от съд на друга договаряща държава, ако страните пребивават в замолената държава и отношенията между страните, както и всички други отнасящи се до спора елементи, различни от местонахождението на съда по произход, са свързани единствено със замолената държава.

               Член 18
               Декларации по отношение на конкретни въпроси

               1. Когато една държава има значителен интерес настоящата конвенция да не се прилага към конкретен въпрос, тази държава може да декларира, че няма да прилага конвенцията към този въпрос. Държавата, която прави такава декларация, гарантира, че обхватът на декларацията не надхвърля необходимото и конкретният въпрос, който се изключва, е ясно и точно определен.

               2. По отношение на такъв въпрос конвенцията не се прилага:

               а) в договарящата държава, направила декларацията;

               б) в други договарящи държави, когато се иска признаване или изпълнение на съдебно решение, постановено от съд на договаряща държава, направила декларацията.

               Член 19
               Декларации по отношение на съдебни решения, отнасящи се до държава

               1. Държава може да декларира, че няма да прилага настоящата конвенция по отношение на съдебни решения, постановени в рамките на производства, по които са страна някои от следните субекти:

               а) тази държава или физическо лице, което действа от името на тази държава; или

               б) правителствена агенция на тази държава или физическо лице, което действа от името на такава правителствена агенция.

               Държавата, която прави такава декларация, гарантира, че обхватът на декларацията не надхвърля необходимото и изключенията от приложното поле са ясно и точно определени. В декларацията не се прави разлика между съдебните решения, по които държавата, правителствена агенция на тази държава или физическо лице, което действа от името на някоя от тях, е ответник или ищец в производството пред съда по произход.

               2. Признаването или изпълнението на съдебно решение, постановено от съд на държава, направила декларация съгласно параграф 1, може да бъде отказано в степента, посочена в декларацията, ако решението е постановено в рамките на производство, по което е страна или държавата, направила декларацията, или замолената държава, една от техните държавни агенции, или физическо лице, което действа от името на някоя от тях.

               Член 20
               Еднакво тълкуване

               При тълкуването на настоящата конвенция се държи сметка за нейния международен характер и за необходимостта да се насърчава еднаквото ѝ прилагане.

               Член 21
               Преглед на действието на конвенцията

               Генералният секретар на Хагската конференция по международно частно право взема периодично мерки за преглед на действието на настоящата конвенция, включително всички декларации, и докладва на Съвета по общи въпроси и политика.

               Член 22
               Неединни правни системи

               1. По отношение на договаряща държава, в която се прилагат две или повече правни системи в различни териториални единици във връзка с какъвто и да е въпрос, уреден от настоящата конвенция:

               а) всяко позоваване на законодателството или на процесуалните правила на държавата се разбира като позоваване на законодателството или процесуалните правила в сила за съответната териториална единица, когато е уместно;

               б) всяко позоваване на съд или на съдилища на държавата се разбира като позоваване на съд или на съдилища на съответната териториална единица, когато е уместно;

               в) всяко позоваване на връзка с държавата се разбира като позоваване на връзка със съответната териториална единица, когато е уместно;

               г) всяко позоваване на критерий на привързване по отношение на държавата се разбира като позоваване на критерий на привързване по отношение на съответната териториална единица, когато е уместно.

               2. Независимо от разпоредбите на параграф 1, договаряща държава с две или повече териториални единици, в които се прилагат различни правни системи, не e обвързана от прилагането на настоящата конвенция към случаи, които засягат единствено такива различни териториални единици.

               3. Съд в териториална единица на договаряща държава с две или повече териториални единици, в които се прилагат различни правни системи, няма да бъде обвързан от признаването или изпълнението на съдебно решение на друга договаряща държава единствено въз основа на обстоятелството, че съдебното решение е било признато или изпълнено в друга териториална единица на същата договаряща държава съгласно настоящата конвенция.

               4. Настоящият член не се прилага по отношение на регионални организации за икономическа интеграция.

               Член 23
               Връзка с други международни инструменти

               1. Настоящата конвенция се тълкува, доколкото е възможно, в съответствие с други международни договори, които са в сила за договарящите държави, независимо дали са сключени преди или след настоящата конвенция.

               2. Настоящата конвенция не засяга прилагането от договаряща държава на международен договор, който е сключен преди настоящата конвенция.

               3. Настоящата конвенция не засяга прилагането от договаряща държава на международен договор, който е сключен след настоящата конвенция, по отношение на признаването или изпълнението на съдебно решение, постановено от съд на договаряща държава, която също е страна по този международен договор. Нищо в другия международен договор не засяга задълженията съгласно член 6 спрямо договарящите държави, които не са страни по този международен договор.

               4. Настоящата конвенция не засяга прилагането на правилата на регионална организация за икономическа интеграция, която е страна по настоящата конвенция, по отношение на признаването или изпълнението на съдебно решение, постановено от съд на договаряща държава, която също така е държава членка на регионалната организация за икономическа интеграция, когато:

               а) правилата са приети преди сключването на настоящата конвенция; или

               б) правилата са приети след сключването на настоящата конвенция, доколкото те не засягат задълженията съгласно член 6 спрямо договарящите държави, които не са държави членки на регионалната организация за икономическа интеграция.

               ГЛАВА IV ― ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

               Член 24
               Подписване, ратификация, приемане, утвърждаване или присъединяване

               1. Настоящата конвенция е открита за подписване от всички държави.

               2. Настоящата конвенция подлежи на ратификация, приемане или утвърждаване от държавите, които са я подписали.

               3. Настоящата конвенция е открита за присъединяване от всички държави.

               4. Инструментите за ратификация, приемане, утвърждаване или присъединяване се депозират в Министерството на външните работи на Кралство Нидерландия, депозитар на конвенцията.

               Член 25
               Декларации по отношение на неединни правни системи

               1. Ако някоя държава има две или повече териториални единици, в които се прилагат различни правни системи във връзка с въпроси, уредени от настоящата конвенция, тя може да декларира, че конвенцията се прилага за всичките ѝ териториални единици или единствено за една или повече от тях. В тази декларация се посочват изрично териториалните единици, за които се прилага конвенцията.

               2. Ако някоя държава не направи декларация в съответствие с настоящия член, конвенцията се прилага за всички териториални единици на тази държава.

               3. Настоящият член не се прилага по отношение на регионални организации за икономическа интеграция.

               Член 26
               Регионални организации за икономическа интеграция

               1. Регионална организация за икономическа интеграция, която е съставена единствено от суверенни държави и има компетентност по някои или по всички въпроси, уредени от настоящата конвенция, може да подпише, приеме, утвърди или да се присъедини към настоящата конвенция. В такъв случай такава регионална организация за икономическа интеграция има права и задължения на договаряща държава, доколкото тази организация има компетентност по въпроси, уредени от настоящата конвенция.

               2. При подписването, приемането, утвърждаването или присъединяването регионалната организация за икономическа интеграция уведомява депозитаря в писмена форма относно въпросите, уредени от настоящата конвенция, по отношение на които ѝ е била прехвърлена компетентност от нейните държави членки. Организацията уведомява своевременно депозитаря в писмена форма относно промените в компетентността ѝ, както е определена в последното по време уведомление, извършено съгласно настоящия параграф.

               3. За целите на влизането в сила на настоящата конвенция не се вземат предвид инструментите, депозирани от страна на регионална организация за икономическа интеграция, освен ако регионалната организация за икономическа интеграция декларира в съответствие с член 27, параграф 1, че нейните държави членки няма да бъдат страни по настоящата конвенция.

               4. Всяко позоваване на „договаряща държава“ или „държава“ в настоящата конвенция се отнася също така, когато е уместно, и до регионална организация за икономическа интеграция.

               Член 27
               Регионална организация за икономическа интеграция като договаряща страна без нейните държави членки

               1. При подписването, приемането, утвърждаването или присъединяването регионалната организация за икономическа интеграция може да декларира, че притежава компетентност по всички въпроси, уредени от настоящата конвенция, и че нейните държави членки няма да бъдат страни по настоящата конвенция, но ще бъдат правно обвързани от нея по силата на подписването, приемането, утвърждаването или присъединяването на организацията.

               2. При наличие на декларация от страна на регионалната организация за икономическа интеграция в съответствие с параграф 1 всяко позоваване на „договаряща държава“ или „държава“ в настоящата конвенция се отнася също така, когато е уместно, и до държавите — членки на организацията.

               Член 28
               Влизане в сила

               1. Настоящата конвенция влиза в сила на първия ден от месеца след изтичането на срока, през който може да бъде направена нотификация в съответствие с член 29, параграф 2 по отношение на втората държава, която е депозирала своя инструмент за ратификация, приемане, утвърждаване или присъединяване, посочен в член 24.

               2. Впоследствие настоящата конвенция влиза в сила:

               a) за всяка държава, която я ратифицира, приема, утвърждава или се присъединява към нея — на първия ден от месеца след изтичането на срока, през който могат да бъдат направени нотификации в съответствие с член 29, параграф 2 по отношение на тази държава;

               б) за териториални единици, за които настоящата конвенция се прилага в съответствие с член 25, след като конвенцията е влязла в сила за държавата, която прави декларацията — на първия ден от месеца след изтичането на срок от три месеца от нотификацията на декларацията, посочена в споменатия член.

               Член 29
               Установяване на отношения съгласно конвенцията

               1. Настоящата конвенция поражда действие между две договарящи държави само ако никоя от тях не е уведомила депозитаря във връзка с другата в съответствие с параграфи 2 или 3. При липса на такава нотификация конвенцията поражда действие между две договарящи държави от първия ден на месеца след изтичането на срока, през който могат да бъдат направени нотификации.

               2. Договаряща държава може да уведоми депозитаря в срок от 12 месеца след датата на нотификацията от страна на депозитаря, посочена в член 32, буква а), че ратификацията, приемането, утвърждаването или присъединяването на друга държава няма да доведе до установяване на отношения между двете държави по силата на настоящата конвенция.

               3. При депозирането на своя инструмент по член 24, параграф 4 дадена държава може да уведоми депозитаря, че извършените от нея ратификация, приемане, утвърждаване или присъединяване няма да доведат до установяване на отношения с договаряща държава по силата на настоящата конвенция.

               4. Всяка договаряща държава може по всяко време да оттегли нотификация, която е направила съгласно параграфи 2 или 3. Това оттегляне поражда действие на първия ден от месеца след изтичането на срок от три месеца от датата на нотификацията.

               Член 30
               Декларации

               1. Декларациите, посочени в членове 14, 17, 18, 19 и 25, могат да бъдат направени при подписването, ратификацията, приемането, утвърждаването или присъединяването или по всяко време след това и могат да бъдат изменени или оттеглени по всяко време.

               2. Депозитарят се уведомява за декларациите, измененията и оттеглянията.

               3. Декларация, направена при подписването, ратификацията, приемането, утвърждаването или присъединяването, поражда действие едновременно с влизането в сила на настоящата конвенция за съответната държава.

               4. Декларация, направена впоследствие, както и всяко изменение или оттегляне на декларация, пораждат действие на първия ден от месеца след изтичането на срок от три месеца след датата на получаване на нотификацията от депозитаря.

               5. Декларация, направена впоследствие, както и всяко изменение или оттегляне на декларация, не се прилагат за съдебни решения, постановени в рамките на производства, които вече са били образувани пред съда по произход, когато декларацията е породила действие.

               Член 31
               Денонсиране

               1. Всяка договаряща държава по настоящата конвенция може да я денонсира чрез писмена нотификация до депозитаря. Денонсирането може да бъде ограничено до някои териториални единици на неединна правна система, за които се прилага настоящата конвенция.

               2. Денонсирането поражда действие на първия ден от месеца след изтичането на срок от дванадесет месеца след датата на получаване на нотификацията от депозитаря. Когато в нотификацията е посочен по-дълъг срок за пораждане на действие на денонсирането, то поражда действие след изтичането на съответния по-дълъг срок след датата на получаване на нотификацията от депозитаря.

               Член 32
               Нотификации от страна на депозитаря

               Депозитарят уведомява членовете на Хагската конференция по международно частно право и други държави и регионални организации за икономическа интеграция, които са подписали, ратифицирали, приели, утвърдили или са се присъединили към настоящата конвенция в съответствие с членове 24, 26 и 27, за следните:

               а) подписвания, ратификации, приемания, утвърждавания и присъединявания съгласно членове 24, 26 и 27;

               б) датата, на която настоящата конвенция влиза в сила в съответствие с член 28;

               в) нотификации, декларации, изменения и оттегляния съгласно членове 26, 27, 29 и 30; и

               г) денонсирания съгласно член 31.

               В потвърждение на посоченото долуподписаните надлежно упълномощени лица подписаха настоящата конвенция.

               Съставено в Хага на 2 юли 2019 г. на английски и френски език, като и двата текста са еднакво автентични, в единствен екземпляр, който ще бъде съхраняван в архивите на правителството на Кралство Нидерландия и от който ще бъде изпратено заверено копие по дипломатически път на всяка от държавите членки на Хагската конференция по международно частно право по време на нейната двадесет и втора сесия, и на всяка от другите държави, които са взели участие в тази сесия.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 16.7.2021
            COM(2021) 319 final
            2021/0224(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, във връзка с планираното приемане на решение за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Споразумението за асоцииране

               Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна („Споразумението за асоцииране“), беше подписано на 24 ноември 1997 г. и влезе в сила на 1 май 2002 г. Споразумението за асоцииране представлява правното основание за двустранните отношения между Европейския съюз и Йордания. Споразумението има за цел:

               –да създаде подходяща рамка за политическия диалог с цел да се даде възможност за развитието на тесни политически връзки между страните,

               –да създаде условия за постепенна либерализация на търговията със стоки, услуги и капитали,

               –да насърчава развитието на хармонични икономически и социални отношения между страните, по-конкретно чрез диалог и сътрудничество,

               –да съдейства за подобряване на условията на живот и труд и насърчаване на производителността и финансовата стабилност,

               –да насърчава регионалното сътрудничество с цел укрепване на мирното съвместно съществуване, както и икономическата и политическа стабилност,

               –да насърчава сътрудничеството в други области от взаимен интерес.

               2.2.Съвет за асоцииране

               Със Споразумението за асоцииране се създава Съвет за асоцииране, който има правомощието да взема решения за постигане на целите на Споразумението в предвидените в него случаи. Решенията са обвързващи за страните. Съветът за асоцииране може също така да отправя препоръки. Съгласно процедурния правилник на Съвета за асоцииране той се председателства на ротационен принцип от ЕС и Йордания за периоди от 12 месеца. Съветът за асоцииране редовно заседава на министерско равнище веднъж годишно. По искане на една от страните и ако страните са съгласни, могат да се провеждат специални заседания на Съвета за асоцииране.

               2.3.Предвиденият акт на Съвета за асоцииране

               Съветът за асоцииране трябва да приеме решение относно удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания за периода 2016—2020 г., докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи. В съответствие с член 10 от процедурния правилник на Съвета за асоцииране решението ще бъде прието с писмена процедура.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Позицията, която трябва да се заеме от Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране във връзка с приемането на решение за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, се основава на текста на решението, приложено към настоящото решение.

               С Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране от декември 2016 г. ЕС и Йордания се споразумяха относно приоритети за партньорство, които да ръководят партньорството през периода 2016—2018 г., като беше предвиден преглед до края на 2018 г., при който да бъде разгледано удължаването им за още две години в зависимост от промените в политиката, сигурността и икономиката. През 2018 г., след преглед на приоритетите за партньорството, двете страни се споразумяха да удължат срока им на действие с още две години до края на 2020 г.

               В рамките на текущия процес на подновяване на партньорството на ЕС с южните съседни държави и след приемането на многогодишната финансова рамка за периода 2021—2027 г. и на новия Инструмент за съседство, сътрудничество за развитие и международно сътрудничество (ИССРМС), за 2021 г. е планирано да се подготвят и приемат нови актуализирани съвместни документи с държавите от Южното съседство, включително Йордания. В тази рамка и за да се избегне разминаване между изтичането на срока на действие на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания и приемането на нови приоритети, в интерес на страните е да удължат настоящите приоритети за партньорство до приемането на нови актуализирани приоритети.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Понятието „актове с правно действие“ включва актове с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструменти, които нямат обвързващ характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  1
               .

               4.1.2.Прилагане в конкретния случай

               Съветът за асоцииране е орган, създаден със споразумение, а именно със Споразумението за асоцииране.

               Актът, който Съветът за асоцииране има за задача да приеме, представлява акт с правно действие. Предвиденият акт има правно действие, тъй като с него ще бъде удължена валидността на сегашните приоритети за партньорство, докато бъдат приети нови актуализирани съвместни документи.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Прилагане в конкретния случай

               Основната цел и съдържание на предвидения акт са свързани със сътрудничеството с трета държава в рамките на споразумение за асоцииране и европейската политика за съседство.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 217.

               4.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 217 във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               5.Публикуване на предвидения акт

               Като се има предвид, че с акта на Съвета за асоцииране се изменя срокът на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания , той следва да бъде публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, след като бъде приет.

               2021/0224 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз и по-специално член 217 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, беше подписано на 24 ноември 1997 г. и влезе в сила на 1 май 2002 г.
                  2

               (2)Приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания бяха приети от Съвета за асоцииране през декември 2016 г.
                  3
               , а срокът им на валидност беше удължен през 2018 г. до края на 2020 г.
                  4

               (3)В рамките на размяна на писма двете страни се споразумяха относно продължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания като основен документ за консолидиране на партньорството, докато бъдат приети нови съвместни документи.

               (4)Съгласно член 91, параграф 1 от Евро-средиземноморското споразумение Съветът за асоцииране може да взема решения с оглед на постигането на целите на Споразумението.

               (5)Съветът за асоцииране трябва да приеме решение чрез писмена процедура, за да удължи срока на валидност на приоритетите за партньорство, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи.

               (6)Тъй като решението ще има задължителен характер за Съюза, е целесъобразно да се определи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвета за асоцииране,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи, се основава на проекта на решение на Съвета за асоцииране ЕС—Йордания, приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение на Съда на Европейския съюз от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 61—64.

                     (2)

                        Евро-средиземноморско споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна (OВ L 129, 15.5.2002 г., стр. 3.).

                     (3)

                        Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране ЕС—Йордания за договаряне на Приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания (OВ L 355, 24.12.2016 г., стр. 31).

                     (4)

                        Решение № 1/2018 на Съвета за асоцииране ЕС—Йордания за договаряне на удължаването с две години на Приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания (OВ L 8, 10.1.2019 г., стр. 34).

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 16.7.2021
            COM(2021) 319 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Хашемитско кралство Йордания, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, докато ЕС и Йордания приемат нови актуализирани съвместни документи

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               РЕШЕНИЕ № xx/2021 НА СЪВЕТА ЗА АСОЦИИРАНЕ ЕС—ЙОРДАНИЯ

               от [dd/mm/yyy] година

               за постигане на съгласие за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания

               СЪВЕТЪТ ЗА АСОЦИИРАНЕ ЕС — ЙОРДАНИЯ,

               като взе предвид Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Йордания, от друга страна („Евро-средиземноморското споразумение“),

               като има предвид, че:

               (1)Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Йордания, от друга страна, беше подписано на 24 ноември 1997 г. и влезе в сила на 1 май 2002 г.

               (2)Съгласно член 91 от Евро-средиземноморското споразумение Съветът за асоцииране има правомощието да взема решения с оглед на постигането на целите на Споразумението.

               (3)Съгласно член 101 от Споразумението страните взимат всякакви общи или конкретни мерки, необходими за изпълнението на техните задължения съгласно Споразумението и следят за постигането на предвидените в него цели.

               (4)С Решение № 1/2016 от 19 декември 2016 г. Съветът за асоцииране постигна съгласие относно приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания за периода 2016—2018 г. за затвърждаване на партньорството между тях с цел оказване на подкрепа и засилване на устойчивостта и стабилността на Йордания и същевременно търсене на възможности за справяне с последиците от продължителния конфликт в Сирия
                  1
               .

               (5)С Решение № 1/2018 от 12 декември 2018 г. Съветът за асоцииране реши да удължи срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания до 31 декември 2020 г.
                  2

               (6)В рамките на размяна на писма двете страни се споразумяха относно продължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания като основен документ за консолидиране на партньорството, докато бъдат приети нови съвместни документи.

               (7)В член 10 от процедурния правилник на Съвета за асоцииране се предвижда възможността между две заседания той да приема решения с писмена процедура, ако страните се споразумеят за това,

               РЕШИ:

               Член 1

               Съветът за асоцииране, като действа чрез писмена процедура, решава, че срокът на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания, приложени към неговото Решение № 1/2016 от 19 декември 2016 г., се удължава до приемането на нови актуализирани съвместни документи от ЕС и Йордания.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено на xx [ден месец година] година.

                  Съвет по асоцииране

                     (1)

                        Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране ЕС—Йордания за договаряне на Приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания (OВ L 355, 24.12.2016 г., стр. 31).

                     (2)

                        Решение № 1/2018 на Съвета за асоцииране ЕС—Йордания за договаряне на удължаването с две години на Приоритетите за партньорство между ЕС и Йордания (OВ L 8, 10.1.2019 г., стр. 34).