               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            2020/0294(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет за митническо сътрудничество ЕС— Канада във връзка с приемането на решението относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвместния комитет за митническо сътрудничество ЕС— Канада във връзка с предвиденото приемане на решение относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество и взаимопомощ в митническата област и Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество по въпроси, свързани със сигурността на веригата на доставка

               Споразумението между Европейската общност и Канада за митническо сътрудничество и взаимопомощ по митническите въпроси (СМАА) има за цел да развие двустранното митническо сътрудничество, което обхваща всички въпроси, свързани с прилагането на митническото законодателство, и да осигури правно основание за взаимна административна помощ. СМАА е в сила от 1998 г.

               2.2.Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество по въпроси, свързани със сигурността на веригата на доставка

               Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество по въпроси, свързани със сигурността на веригата на доставка (SCSA), има за цел да подобри практиките във връзка със сигурността на веригата на доставки, с което да се увеличи ефективността на митническите дейности за гарантиране на сигурността на цялостната верига на доставки и да се улесни законната двустранна търговия. SCSA влeзе в сила през юни 2014 г.

               2.3.Съвместен комитет за митническо сътрудничество

               В състава на Съвместния комитет за митническо сътрудничество (СКМС), създаден съгласно член 20 от СМАА, влизат представители на митническите органи на ЕС и Канада. Съгласно член 5 от SCSA СКМС е упълномощен да приема решения относно взаимно признаване на техниките за управление на риска, стандартите за риск, проверките на сигурността и програмите за търговско сътрудничество.

               2.4.Предвиденият акт на Съвместния комитет за митническо сътрудничество

               По време на петото си заседание, което е предвидено за есента на 2020 г., СКМС трябва да приеме решение относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз („предвидения акт“).

               Целта на предвидения акт е да се засили сигурността на цялостната верига на международни доставки, като се позволи на митническите органи да осъществяват по-ефективен граничен контрол, улеснявайки същевременно законната търговия.

               Предвиденият акт ще стане обвързващ за страните в съответствие с член 5 от SCSA във връзка с член 20 от СМАА.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Законодателството на ЕС относно одобрените икономически оператори (ОИО) беше въведено посредством изменение на Митническия кодекс на Общността на Европейския съюз (Регламент (ЕО) № 648/2005, приет април 2005 г.). Настоящата нормативна уредба на програмата за ОИО се съдържа в Митническия кодекс на Съюза и разпоредбите за неговото прилагане (Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 г.; Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/2447 на Комисията от 24 ноември 2015 г.; Делегиран регламент (ЕС) 2015/2446 на Комисията от 28 юли 2015 г.) и е допълнена от Ръководството за ОИО, което беше одобрено и редовно се актуализира в рамките на  експертната група по митническите въпроси. Целта на програмите за търговско партньорство, като например ОИО, е да се улеснят търговците, които спазват изискванията за обезпечаване на сигурността на тяхната част от международната верига за доставки. Базата данни на одобрените икономически оператори в ЕС показва, че до края на 2019 г. повече от 9000 дружества от ЕС са получили разрешение за ОИО за сигурност и безопасност.

               Взаимното признаване на програмите за търговско партньорство повишава сигурността на цялостната верига на доставки и улеснява търговията. По този начин се утвърждава подходът, договорен в Рамката от стандарти за сигурност и улесняване на глобалната търговия (Рамката от стандарти SAFE) на Световната митническа организация. Тя отговаря на искането на бизнес общността в ЕС и по света стандартите да се прилагат по един и същ начин и да се избягва въвеждането на специфични за отделните държави изисквания и практики.

               Взаимното признаване на програмите за търговско партньорство между ЕС и Канада е дългогодишен проект за митническо сътрудничество, подкрепян от дружествата от ЕС, участващи в трансатлантическата търговия с Канада, както и от държавите — членки на ЕС, и Канада. Работата по взаимното признаване беше започната от Комисията и от Канадската агенция за граничните служби (CBSA) през 2014 г. с влизането в сила на SCSA. Програмата на Канада за закрила на партньорите и програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз бяха подробно сравнени, включително по време на няколко съвместни посещения за валидиране в ЕС и в Канада. През 2015 г. беше завършена оценката за еквивалентността на програмата на Канада за закрила на партньорите и програмата на ЕС за одобрени икономически оператори, а през 2019 г. заключенията относно еквивалентността на програмите бяха отново потвърдени, когато двете страни си размениха актуална информация относно последните изменения в програмите им за търговско партньорство.

               В съвместната декларация от срещата на върха между ЕС и Канада от 17—18 юли 2019 г. се посочваше, че ЕС и Канада са доволни от напредъка на преговорите по взаимното признаване на програмите им за одобрени икономически оператори и че се ангажират да постигнат бързо взаимно признаване. В нея се посочваше също така, че взаимното признаване би опростило процесите на границата и повишило сигурността на веригата на доставки за регистрирани канадски и европейски предприятия и че заедно с Всеобхватното икономическо и търговско споразумение между ЕС и Канада ще улесни допълнително търговията между двете страни на Атлантическия океан.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Понятието „актове с правно действие“ включва актове с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструменти, които нямат обвързващ характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  1
               .

               4.1.2.Приложение в конкретния случай

               СКМС е орган, създаден със споразумение, по-конкретно СМАА.

               Актът, който СКСМ има за задача да приеме, представлява акт с правно действие.

               Предвиденият акт ще бъде обвързващ съгласно международното право в съответствие с член 5 от SCSA във връзка с член 20 от СМАА.

               Предвиденият акт не допълва, нито изменя институционалната рамка на CMAA.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Приложение в конкретния случай

               Основната цел и съдържанието на предвидения акт са свързани с общата търговска политика.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 207 от ДФЕС, и по-специално член 207, параграф 4, първа алинея.

               4.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 207 от ДФЕС, и по-специално член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               2020/0294 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет за митническо сътрудничество ЕС— Канада във връзка с приемането на решението относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Споразумението между Европейската общност и Канада за митническо сътрудничество и взаимопомощ по митническите въпроси (СМАА) бе сключено от Съюза с Решение 98/18/ЕО на Съвета от 27 ноември 1997 г.
                  2
                и влезе в сила на 1 януари 1998 г.

               (2)Член 2 от СМАА призовава митническите органи да развиват митническо сътрудничество с възможно най-широк обхват.

               (3)Съгласно член 20 от СМАА се създава Съвместен комитет за митническо сътрудничество (СКМС), който може да предприема необходимите мерки за митническо сътрудничество.

               (4)Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество по въпроси, свързани със сигурността на веригата на доставка (SCSA), беше сключено от Съюза с Решение 2014/941/ЕС на Съвета от 27 юни 2013 г. и влезе в сила през 2014 г.

               (5)Съгласно член 5 от SCSA СКМС е упълномощен да приема решения относно взаимното признаване на техниките за управление на риска, стандартите за риск, проверките на сигурността и програмите за търговско сътрудничество.

               (6)Предлага се по време на петото си заседание, СКМС да приеме решението относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз.

               (7)Целесъобразно е да се определи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в СКМС, тъй като решението относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз ще има правно действие,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза на заседанието на Съвместния комитет за митническо сътрудничество, създаден по силата на Споразумението между Европейската общност и Канада относно митническо сътрудничество и взаимопомощ в митническата област, във връзка с взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз, се основава на приложеното проекторешение на Съвместния комитет за митническо сътрудничество.

               Член 2

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение на Съда от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 61—64.

                     (2)

                        ОВ L 7, 13.1.1998 г., стр. 37.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 20.10.2020
            COM(2020) 655 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за Решение на Съвета
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет за митническо сътрудничество ЕС— Канада във връзка с приемането на решението относно взаимното признаване на програмата на Канада за закрила на партньорите и на програмата за одобрени икономически оператори на Европейския съюз

               ПРОЕКТ НА

               РЕШЕНИЕ № [.../2020] НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ЗА МИТНИЧЕСКО СЪТРУДНИЧЕСТВО КАНАДА — ЕВРОПЕЙСКИ СЪЮЗ ОТНОСНО ВЗАИМНОТО ПРИЗНАВАНЕ НА ПРОГРАМАТА НА КАНАДА ЗА ЗАКРИЛА НА ПАРТНЬОРИТЕ И ПРОГРАМАТА ЗА ОДОБРЕНИ ИКОНОМИЧЕСКИ ОПЕРАТОРИ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

               СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ ЗА МИТНИЧЕСКО СЪТРУДНИЧЕСТВО (СКМС),

               Като взе предвид Споразумението между Европейската общност и Канада относно митническо сътрудничество и взаимопомощ в митническата област, съставено в Отава на 4 декември 1997 г. (наричано по-нататък „СМАА“), и по-специално член 20 от него, съгласно който се създава СКМС, състоящ се от представители на митническите органи на договарящите страни по СМАА;

               Като взе предвид Споразумението между Европейския съюз и Канада относно митническо сътрудничество по въпроси, свързани със сигурността на веригата на доставка, съставено в Брюксел на 4 март 2013 г. (наричано по-нататък „SCSA“), и по-специално член 5 от него и разпоредбите, отнасящи се до взаимното признаване на програмите за сигурност на веригата на доставки и свързания с това обмен на информация и данни по член 4, букви в), г) и е);

               Като признават, че Европейският съюз (ЕС) и Канада (наричани по-нататък „договарящите страни“) поемат ангажимент за засилване на тяхното митническо сътрудничество в съответствие със СМАА и SCSA;

               Като потвърждават ангажимента на договарящите страни за улесняване на търговията и подобряване на сигурността на веригата на доставки посредством програми за търговско партньорство;

               Като потвърждават, че сигурността и безопасността, както и улесняването на международната търговска верига на доставки могат да бъдат значително подобрени чрез взаимно признаване на съответните програми за търговско партньорство, а именно програмата на Канада за закрила за партньорите (ПЗП) и програмата за одобрени икономически оператори (ОИО) в ЕС;

               Като потвърждават, че програмите ПЗИ и ОИО се основават на международно признати стандарти за сигурност, препоръчани от Рамката от стандарти за сигурност и улесняване на глобалната търговия (SAFE), приета от Световната митническа организация през юни 2005 г.;

               Като имат предвид, че при посещенията на място и съвместната оценка на програмата за ОИО в ЕС и програмата за ПЗП в Канада стана ясно, че техните изисквания по отношение на стандартите за сигурност и безопасност са съвместими и водят до равностойни резултати;

               Като има предвид, че взаимното признаване дава възможност договарящите страни да предоставят улеснения на икономическите оператори, които са инвестирали в спазване на сигурността на веригата на доставки и които са одобрени по съответните програми,

               РЕШИ:

               Член 1

               Определения

               По смисъла на настоящото решение:

               „митнически орган“ означава митнически орган съгласно определението в член 1, параграф 1 от SCSA, наричан по-долу заедно „митнически органи“ и поотделно „митнически орган“;

               „икономически оператор“ означава страна, участваща в международното движение на стоки;

               „лични данни“ означава всяка информация, отнасяща се до физическо лице, чиято самоличност е установена или може да бъде установена;

               „програма“ означава:

               а) в ЕС: програмата за ОИО, обхващаща ОИО за сигурност и безопасност (разрешение) и комбинирани ОИО за митнически опростявания/сигурност и безопасност (ОИОМО/ОИОСБ) (разрешение);

               б) в Канада: програмата за закрила на партньорите (ПЗП); както и

               „участници в програмата“ означава икономическите оператори, които имат статут на участници в програмата за ОИО в ЕС и статут на участници в програмата за закрила на партньорите в Канада, според описанието в определението за „програма“, когато са посочени заедно.

               Член 2

               Взаимно признаване и прилагане на решението

               1. Всяка договаряща страна чрез своя митнически орган признава програмата на другата договаряща страна като съвместима и еквивалентна на своята програма и третира участниците в програмата на другата договаряща страна по начин, съвместим с член 4.

               2. Договарящите страни прилагат настоящото решение чрез своите съответни митнически органи.

               Член 3

               Съвместимост

               Митническите органи си сътрудничат с цел запазване на съвместимостта и еквивалентността на своите програми, по-специално по отношение на следните въпроси:

               а) процедурата за подаване на заявления за участие;

               б) оценката на заявленията; както и

               в) предоставянето на статут на участник и управлението на статута на участник.

               Член 4

               Предимства

               1. Всеки митнически орган предоставя предимства на участниците в програмата на другия митнически орган, които са сравними с предимствата, които предоставя на участниците в своята програма.

               2. Предимствата по параграф 1 включват:

               а) положителен ефект от одобрения от другия митнически орган статут на участник в програмата при оценката на риска, което би могло да намали броя на инспекциите или проверките и на други свързани със сигурността и безопасността мерки, ако има такива;

               б) положителен ефект от одобрения от другия митнически орган статут на участник в програмата, когато се оценява дали са изпълнени изискванията за бизнес партньорите, налагани по отношение на подалите заявление в рамките на собствената програма;

               в) полагане на усилия одобреният от другия митнически орган статут на участник в програмата да бъде взет предвид при осигуряване на приоритетно третиране на участниците в програмата и на техните пратки, ако предоставящият предимствата митнически орган прецени, че е целесъобразно, което може да включва приоритетна проверка, ускорена обработка и ускорено вдигане на пратките, свързани с участници в програмата; както и

               г) полагане на усилия за създаване на механизъм за осигуряване на непрекъснатост на дейността с цел предоставяне на по-бързо митническо освобождаване на участниците в програмата и техните пратки, ако предоставящият предимствата митнически орган прецени, че е целесъобразно, при възстановяване на услугите след прекъсване на международната търговия поради повишени нива на тревога във връзка със сигурността, затваряне на границите или природни бедствия, опасни извънредни ситуации или други сериозни инциденти.

               3. След процеса на преглед по член 7, параграф 2 митническите органи на всяка договаряща страна могат, в сътрудничество с други правителствени органи на нейна територия, да предоставят допълнителни улеснения, които могат да включват опростяване на процедурите и увеличаване на предвидимостта на движението на границата, доколкото това е възможно.

               4. Всеки митнически орган:

               а) може временно да преустанови предимствата, с които се ползват участниците в програмата на другия митнически орган съгласно настоящото решение;

               б) уведомява в разумен срок другия митнически орган за временното преустановяване по буква а) и причините за него; както и

               в) може да пристъпи към временното преустановяване по буква а) единствено по причини, еквивалентни на тези, поради които би преустановил участието на участник от своята програмата.

               5. Всеки митнически орган уведомява, когато сметне за уместно, другия митнически орган за нередности, свързани с участници в програмата на другия митнически орган, за да може другият митнически орган незабавно да прецени дали предоставените от него предимства и статут са целесъобразни.

               6. От съображения за правна сигурност, настоящото решение не ограничава договаряща страна или митнически орган да изиска информация съгласно CMAA или друг приложим инструмент между договарящите страни или между митническите органи.

               Член 5

               Обмен на информация и комуникация

               1. С оглед на ефективно прилагане на настоящото решение митническите органи подобряват комуникацията помежду си, като:

               а) взаимно си предоставят подробна информация за участниците в своята програма съгласно член 5, параграф 3;

               б) своевременно си предоставят актуална информация за действието и измененията на програмите си;

               в) обменят информация относно политиката си и тенденциите във връзка със сигурността на веригата на доставки; както и

               г) осигуряват ефективна комуникация между компетентните служби на Европейската комисия и митническия орган на Канада за подобряване на практиките за управление на риска по отношение на сигурността на веригата на доставки.

               2. Обменът на информация и комуникацията съгласно настоящото решение се извършват между компетентните служби на Европейската комисия и митническия орган на Канада, освен ако е договорено друго преди обмена на информация или комуникацията.

               3. След получаване на съгласието на участника в своята програма всеки митнически орган изпраща на другия митнически орган конкретно следните данни за този участник в програмата:

               а) име;

               б) адрес;

               в) статут на членство, а именно разрешено, временно преустановено, отменено или анулирано;

               г) дата на валидиране или разрешение, когато е налична;

               е) единен идентификационен номер (например: номер по ПЗП, EORI номер или ОИО номер); както и

               ж) други данни по взаимна договореност между митническите органи при спазване на необходимите предпазни мерки, ако е приложимо.

               От съображения за правна сигурност, данните по буква в) не включват основанията за временното преустановяване, отмяната или анулирането.

               4.  Митническите органи системно обменят информацията по параграф 3 по електронен път.

               Член 6

               Третиране на информацията

               1. Всеки митнически орган:

               а) използва всякаква информация, включително всякакви лични данни, получени съгласно настоящото решение, единствено за целите на неговото прилагане, включително мониторинг и докладване, освен ако в настоящото решение не е предвидено друго; както и

               б) независимо от буква а), получава предварителното писмено одобрение от изпращащия информацията митнически орган, за да може да използва информацията за други цели. В такъв случай тази информация се използва при условията на всички ограничения, определени от този орган.

               2. Всеки митнически орган:

               а) третира получената съгласно настоящото решение информация като поверителна; както и

               б) осигурява най-малко същото ниво на защита на информацията, получавана съгласно настоящото решение, каквато предоставя на информацията, получена от участниците в своята програма.

               3. Независимо от параграф 1, буква а), митническият орган може да използва получената съгласно настоящото решение информация във връзка със съдебно или административно производство, образувано поради неспазване на митническото законодателство на неговата договаряща страна, включително като част от своите протоколи, доклади и свидетелски показания. Преди да използва тази информация, получилият информацията митнически орган уведомява за това изпращащия информацията митнически орган.

               4. Всеки митнически орган:

               а) оповестява информацията, получена по силата на настоящото решение, единствено за целите, за които е била получена; както и

               б) независимо от буква а), когато от митнически орган се изисква да оповести информация във връзка със съдебно или административно производство или когато това се изисква от действащото в неговата договаряща страна законодателство, той информира изпращащия информацията митнически орган предварително и в писмена форма за оповестяването, освен ако е възпрепятстван да го направи по силата на закон или поради текущо разследване. В този случай той информира изпращащия информацията митнически орган във възможно най-кратък срок след оповестяването.

               5. Всеки митнически орган:

               а) гарантира, че изпращаната от него информация е точна и се актуализира редовно;

               б) въвежда или поддържа подходящи процедури за заличаване;

               в) незабавно уведомява другия митнически орган, ако установи, че информацията, която е изпратил на другия митнически орган, е неточна, непълна, ненадеждна или ако нейното получаване или по-нататъшното ѝ използване противоречи на настоящото решение;

               г) взема всички мерки, които прецени за целесъобразни, включително допълване, заличаване или поправка на информацията, посочена в буква в), за да предотврати погрешното ѝ използване; както и

               д) съхранява информацията, получена съгласно настоящото решение, само докато е необходимо за целите на неговото прилагане, освен ако действащото в неговата договаряща страна  законодателство предвижда друго, или за целите на съдебно или административно производство.

               6. В допълнение към параграфи 4 и 5 всеки митнически орган гарантира по-специално, че:

               а) са въведени предпазни мерки по отношение на сигурността (включително електронни предпазни мерки), чрез които се контролира, на принципа „необходимост да се знае“, достъпа до информацията, получена от другия митнически орган съгласно настоящото решение;

               б) информацията, получена от другия митнически орган съгласно настоящото решение, е защитена срещу неразрешен достъп, разпространение, промяна, заличаване или унищожаване;

               в) информацията, получена от другия митнически орган съгласно настоящото решение, не се оповестява на частни лица или страни, на държава или международни органи, които не са страни по CMAA или SCSA, или на който и да е друг публичен орган на ЕС или на Канада, освен когато това се изисква във връзка със съдебно или административно производство или от действащото в неговата договаряща страна законодателство; както и

               г) информацията, получена от другия митнически орган съгласно настоящото решение, се съхранява непрекъснато в защитени системи за съхранение на електронен или хартиен носител и че всеки достъп до получената от другия митнически орган информация, нейното оповестяване и използване се записва или документира.

               7. Всеки митнически орган:

               а) гарантира, че личните данни на участник в програмата на другия митнически орган се обработват по начин, който е поне равнопоставен на обработването на личните данни на участник в неговата програма, що се отнася до достъпа до тях, поправката им и момента, в който тя се извършва, или временното преустановяване на използването им; както и

               б) публикува информация, с която уведомява участниците в своята програма относно приложимия процес за отправяне на искания по буква а) съгласно действащото в неговата договаряща страна законодателство.

               8. Всеки митнически орган гарантира, че участниците в програмата, независимо от тяхната националност или държава на пребиваване, имат достъп до административна защита или съдебно обжалване, що се отнася до техните лични данни.

               9. Митническите органи публикуват информация, с която уведомяват участниците в програмата за възможностите им да търсят административна защита или съдебно обжалване.

               10. Спазването на разпоредбите на член 6 от митническите органи подлежи на контрол от страна на съответните им компетентни органи, които гарантират, че при получаване на жалби за неспазване на изискванията за обработка на информацията те подлежат на разследване, отговор и подходяща правна защита. Тези органи са:

               а) в ЕС: Европейският надзорен орган по защита на данните или неговият приемник и органите за защита на данните в държавите — членки на ЕС;

               Б) в Канада: Дирекция „Жалби“ или нейният приемник в рамките на митническия орган на Канада.

               Член 7

               Консултации и преглед

               1. Митническите органи разрешават всякакви въпроси, свързани с прилагането на настоящото решение, чрез консултации в рамките СКМС.

               2. СКМС прави редовен преглед на прилагането на настоящото решение. По-специално процесът на преглед може да обхваща:

               а) съвместни проверки с цел да се установят силните и слабите страни при прилагането на взаимното признаване;

               б) размяна на мнения относно обменената информация и предоставените на участниците в програмата предимства, включително всякакви бъдещи данни или предимства, в съответствие с член 4;

               в) размяна на мнения относно разпоредбите за сигурност, например протоколите, които трябва да бъдат спазвани по време на и след сериозен инцидент, свързан със сигурността (възобновяване на дейността), или при наличието на условия, оправдаващи временното преустановяване на взаимното признаване;

               г) оценка на временното преустановяване на предимствата по член 4; както и

               д) преглед на прилагането на член 6.

               Член 8

               Общи разпоредби

               С настоящото решение се създават права и задължения единствено за Канада и ЕС по силата на международното публично право.

               Член 9

               Окончателни разпоредби

               1. Настоящото решение влиза в сила на първия ден от месеца след датата, на която Канада уведоми ЕС, че процедурите, необходими за влизането му в сила, са изпълнени.

               2. СКМС може да изменя настоящото решение. Изменението влиза в сила в съответствие с процедурата по параграф 1.

               3. Митническите органи могат по всяко време да преустановят сътрудничеството съгласно настоящото решение, като предоставят на другия митнически орган тридесет (30) дневно писмено предизвестие. Предизвестието се предоставя на или от компетентните служби съответно на Европейската комисия и на митническия орган на Канада. Независимо от временното преустановяване на действието на настоящото решение, митническите органи продължават да спазват член 6, параграфи 1, 2 и 4—6, за да гарантират защитата на информацията.

               4. Всяка договаряща страна може да прекрати действието на настоящото решение по всяко време, като уведоми другата договаряща страна по дипломатически път. Действието на решението се прекратява тридесет (30) дни след получаване на писмено уведомление от другата договаряща страна. Независимо от прекратяването на действието на настоящото решение, митническите органи продължават да спазват член 6, параграфи 2, 4 и 6, за да гарантират защитата на информацията.

               Съставено в два екземпляра в....., на... 20.. г., на английски и френски език, като текстовете на двата езика са еднакво автентични.

               От СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ ЗА МИТНИЧЕСКО СЪТРУДНИЧЕСТВО КАНАДА — ЕС,

               От името на ЕС

                     От името на Канада

               (Съпредседатели)


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            2020/0341(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за сключване от името на Европейския съюз на Протокола за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  В съответствие с Решение   (ЕС) 2020/[ADD REFERENCE number]
                     1
                   на Съвета, Протоколът за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се  предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко, беше подписан от Съюза на […2020], при условие че бъде сключен на по-късна дата.

                  Географският обхват на спогодбата Интербус е ограничен до страните членки на Европейската конференция на министрите на транспорта (ECMT) и държавите, споменати в член 30, параграф 2 от спогодбата Интербус. Освен Европейския съюз, понастоящем договарящи се страни по спогодбата са Република Албания, Княжество Андора, Босна и Херцеговина, Република Молдова, Черна гора, Република Северна Македония, Република Турция и Украйна.

               Спогодбата Интербус е отворена за присъединяване на държави, които са пълноправни членове на ECMT.

               Кралство Мароко не е пълноправен член, а има статут на наблюдател в ECMT.

               Спогодбата Интербус следва да предвижда ясно правно основание за присъединяването на Кралство Мароко.

                  В Протокола се добавя Кралство Мароко към списъка на страните, посочени в член 30, параграф 2, които могат да се присъединяват към спогодбата Интербус. В член 30, параграф 2 вече са посочени Република Сан Марино, Княжество Андора и Княжество Монако.

                  Възможното присъединяване на Кралство Мароко
                     2
                   към спогодбата Интербус ще допринесе за развитието на международните пътнически транспортни връзки, туризма и културния обмен извън държавите, които понастоящем са страни по спогодбата Интербус, и ще улесни организирането им.

                  Следва да се припомни, че международните превози на пътници, извършвани с автобуси, са важен сектор, осигуряващ мобилност на европейските граждани на достъпни цени. По-нататъшното развитие на тези превози извън ЕС би било от полза както за гражданите на ЕС, така и за чуждестранните туристи, туристическия бранш и европейските региони.

                  На Кралство Мароко следва да се предложи възможност за достъп до пазара въз основа на разпоредбите на спогодбата Интербус, при прилагане на достиженията на правото на ЕС в областта на пътническия автомобилен транспорт, включително за пътната безопасност, техническите разпоредби, квалификацията на водачите, социалните правила, правата на пътниците, опазването на околната среда и достъпа до професията.

                  За да се избегнат проблеми с управлението, всички договарящи се страни по спогодбата Интербус следва да подпишат и одобрят или ратифицират Протокола за Кралство Мароко преди страната да може да се присъедини.

                  За да се даде възможност на договарящите се страни по спогодбата Интербус да подпишат и сключат Протокола е уместно той да не предвижда конкретен период, през който да е открит за подписване.

                  Протоколът влиза в сила на първия ден от месеца, следващ месеца, през който всички договарящи се страни по спогодбата Интербус са го подписали и одобрили или ратифицирали.

                  Една договаряща се страна е изменила наименованието си на Република Северна Македония, което следва да бъде отразено в Протокола.

                  Протоколът понастоящем посочва, че Княжество Андора е станало договаряща се страна по спогодбата Интербус.

               •Съгласуваност със съществуващите разпоредби в тази област на политиката

                  Протоколът е съгласуван с политиката на ЕС в областта на автомобилния транспорт и я допълва. Той подкрепя достъпа на съседните на ЕС държави до пазара на пътническия транспорт в ЕС (както и достъпа на ЕС до съседните пазари), като създава регулаторна рамка за организиране на трансграничния туризъм и в двете посоки.

               •Съгласуваност с другите политики на Съюза

                  Предложението е в съответствие с политиката за съседство и политиката за външните отношения на ЕС.

               2.РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОТ ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Събиране и използване на експертни становища и оценка на въздействието

                  Очакваните цялостни въздействия са положителни: отварянето на спогодбата Интербус към още една държава ще предостави нови възможности както за сегашните договарящи се страни, така и за Кралство Мароко. Тъй като това спомага за разширяване на обхвата на достиженията на правото на ЕС в областта на пътническия транспорт върху тази държава, то ще упражни положително въздействие върху техническите, икономическите и социалните условия, при които се извършват съответните дейности. Цялостното въздействие върху околната среда ще бъде ограничено.

                  Както и досега, превозвачите могат да бъдат МСП с по-малък парк от автобуси или по-големи дружества с по-голям парк.

               •Опростяване

                  Разширяването на географския обхват на правилата, приложими за дейностите по случайния превоз на пътници с автобуси съгласно спогодбата Интербус, ще допринесе за опростяване на провеждането на такива дейности с още една трета държава.

               3.ПРАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               Правно основание

               Правното основание е Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и по-специално материалноправното основание, член 91 от ДФЕС във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от ДФЕС.

               •Избор на инструмент

                  В член 218, параграф 6, буква а) от ДФЕС се предвижда използването на решение на Съвета като приложим инструмент.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

               Няма.

               5.НЕЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Мерки за мониторинг, оценка и докладване

               Функционирането на спогодбата Интербус ще се оценява на всеки пет години от Смесения комитет, създаден по силата на член 23 от спогодбата.

               По-нататъшна процедура

               Комисията счита, че е необходимо да започне процедурата с оглед на сключване на Протокола. Поради това Комисията представя на Съвета настоящото предложение за решение на Съвета за сключване от името на Съюза на Протокола за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се  предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко.

               •Подробно разяснение на отделните разпоредби на предложението

               Конкретни разпоредби на предложението за решение на Съвета:

               ·В член 1 от Решението на Съвета се предвижда да се сключи от името на Съюза Протоколът, с който се  предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко.

               ·Член 2 се отнася до правомощията за сключване на Протокола.

               ·С член 3 се предвижда влизането в сила на решението на Съвета.

               Конкретни разпоредби на Протокола:

               ·В член 1 се предвижда изменение на спогодбата Интербус за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси, с което на Кралство Мароко се предоставя  възможност да се присъедини към спогодбата.

               ·Членове 2—6 обхващат административните процедури за влизане в сила на Протокола; те постановяват, че всички договарящи се страни трябва да го подпишат и да се присъединят към него или да го ратифицират преди влизането му в сила, за да може Кралство Мароко да се присъедини към спогодбата, и включват разпоредби относно езиковия режим.

               ·В член 7 се предвижда, че настоящият протокол заменя Протокола за Кралство Мароко, който бе открит за подписване между 16 юли 2018 г. и 16 април 2019 г.

               2020/0341 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за сключване от името на Европейския съюз на Протокола за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 91 във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид предложението на Европейския парламент,

               като има предвид, че:

               (1)В съответствие с Решение (ЕС) 2020/[ADD REFERENCE number]
                  3
                на Съвета, Протоколът за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко („Протоколът“), беше подписан от Съюза на [date] 2020 г., при условие че бъде сключен на по-късна дата.

               (2)За да се избегнат проблеми с управлението, всички договарящи се страни по спогодбата Интербус следва да подпишат и одобрят или ратифицират Протокола за Кралство Мароко преди той да влезе в сила и страната да може да се присъедини. Няма конкретен период, през който Протоколът ще бъде открит за подписване. Протоколът ще влезе в сила на първия ден от месеца след ратификацията му от всички договарящи се страни.

               (3)Освен това в Протокола се взема предвид промяната на наименованието на договаряща се страна — Северна Македония. Протоколът понастоящем посочва, че Княжество Андора е станало договаряща се страна по спогодбата Интербус.

               (4)От съображения за яснота и за да се улесни подписването и влизането в сила на Протокола беше счетено за целесъобразно да се изготви нов Протокол за Кралство Мароко, който заменя Протокола за Кралство Мароко, открит за подписване между 16 юли 2018 г. и 16 април 2019 г.

               (5)Евентуалното присъединяване на Кралство Мароко към спогодбата Интербус следва да допринесе за развитието на международните пътнически транспортни връзки, туризма и културния обмен извън държавите, които понастоящем са страни по спогодбата Интербус. Евентуалното присъединяване на Кралство Мароко към спогодбата Интербус следва да спомогне за разширяване на обхвата на достиженията на правото на Съюза в областта на пътническия транспорт към тази държава. Това следва да има положително въздействие върху техническите, икономическите и социалните условия, при които се извършват съответните дейности. Следователно на Кралство Мароко, което има статут на наблюдател в Европейската конференция на министрите на транспорта, следва да бъде дадена възможност да се присъедини към спогодбата Интербус.

               (6)Поради това Протоколът следва да бъде одобрен от името на Съюза,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Протоколът за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко, се одобрява от името на Съюза.

               Текстът на Протокола е приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Председателят на Съвета определя лицето, упълномощено да депозира от името на Европейския съюз инструмента за одобрение, предвиден в член 3 от Протокола, за да изрази съгласието на Европейския съюз да бъде обвързан с него.

               Член 3

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му
                  4
               .

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        ОВ L […], […], стр. […].

                     (2)

                        Предвид съдебната практика на Съда по дела C-266/16, C-104/16P, T-275/18 и T-180/14, спогодбата ще се прилага на територията на Кралство Мароко, но не и на несамоуправляващата се територия на Западна Сахара.

                     (3)

                        Решение (ЕС) 2020/[ADD REFERENCE number]  на Съвета от [date] за подписване на Протокола за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко  (OJ L, .2020, p. ).

                     (4)

                        Датата на влизане в сила на Споразумението ще бъде публикувана в Официален вестник на Европейския съюз от Генералния секретариат на Съвета.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 30.11.2020
            COM(2020) 769 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към предложението за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за сключване от името на Европейския съюз на Протокола за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко

               ПРОТОКОЛ

               ЗА ИЗМЕНЕНИЕ НА СПОГОДБАТА ЗА МЕЖДУНАРОДНИ СЛУЧАЙНИ ПРЕВОЗИ НА ПЪТНИЦИ, ИЗВЪРШВАНИ С АВТОБУСИ (СПОГОДБАТА ИНТЕРБУС), С КОЕТО СЕ ПРЕДОСТАВЯ ВЪЗМОЖНОСТТА ЗА ПРИСЪЕДИНЯВАНЕ НА КРАЛСТВО МАРОКО

               ДОГОВАРЯЩИТЕ СЕ СТРАНИ,

               КАТО ВЗЕХА ПРЕДВИД Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус)
                  1
               , и влизането ѝ в сила на 1 януари 2003 г.
                  2
               ,

               КАТО ВЗЕХА ПРЕДВИД желанието за по-нататъшно развитие на международните пътнически транспортни връзки, туризма и културния обмен извън държавите, които понастоящем отговарят на условията за членство,

               ЖЕЛАЕЙКИ да отворят спогодбата Интербус за присъединяването на Кралство Мароко,

               КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че Протоколът за изменение на Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко („Протоколът за Кралство Мароко“), беше открит за подписване в Брюксел между 16 юли 2018 г. и 16 април 2019 г.,

               КАТО ПРИЗНАВАТ, че през посочения по-горе период не всички договарящи се страни подписаха Протокола за Кралство Мароко,

               ЖЕЛАЕЙКИ да дадат възможност на всички договарящи се страни да подпишат Протокола,

               КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че ще бъде по-уместно Протоколът за Кралство Мароко да влезе в сила след като всички договарящи се страни по спогодбата Интербус го ратифицират,

               като имат предвид, че:

               (1)Спогодбата Интербус е отворена за присъединяване само за членове на Европейската конференция на министрите на транспорта (ECMT) и някои други европейски държави, както е посочено в нея.

               (2)Кралство Мароко има статут на наблюдател в ECMT, но не е неин член, нито по друг начин разполага с правото да се присъедини на този етап към спогодбата Интербус.

               (3)За да се отвори спогодбата Интербус за присъединяването на Кралство Мароко, тя следва да бъде изменена,

               РЕШИХА да изменят съответно спогодбата Интербус и

               СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:

               Член 1

               В член 30 от Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), параграф 2 се заменя със следното:

               „Тази спогодба е открита за присъединяване и за Република Сан Марино, Княжество Андора, Княжество Монако и Кралство Мароко.“.

               ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

               Член 2

               Настоящият протокол е открит за подписване от договарящите се страни по спогодбата Интербус в Генералния секретариат на Съвета на Европейския съюз, който е депозитар на Протокола.

               Член 3

               Настоящият протокол се подписва, одобрява или ратифицира от подписалите го договарящи се страни в съответствие с националните им процедури. Инструментите за одобрение или ратифициране се депозират при депозитаря на Протокола, който уведомява всички останали договарящи се страни.

               Член 4

               Настоящият протокол влиза в сила на първия ден от месеца, следващ месеца, през който всички договарящи се страни са депозирали своите инструменти за одобрение или ратификация в Генералния секретариат на Съвета на Европейския съюз.

               Член 5

               Настоящият протокол, съставен на английски, немски и френски език, всеки от които е еднакво автентичен, се депозира при депозитаря, който изпраща заверено копие на всяка от договарящите се страни.

               Член 6

               Всяка договаряща се страна осигурява точен превод на настоящия протокол на своя официален език, различен от автентичните езици, посочени в член 5. Копие на всеки от тези преводи се депозира при депозитаря, който изпраща копие от всеки от преводите на всяка от договарящите се страни.

               Член 7

               Настоящият протокол заменя Протокола към Спогодбата за международни случайни превози на пътници, извършвани с автобуси (спогодбата Интербус), с който се предоставя възможността за присъединяване на Кралство Мароко, който беше открит за подписване между 16 юли 2018 г. и 16 април 2019 г. Предишният Протокол вече няма правна стойност.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                  В ДОКАЗАТЕЛСТВО ЗА КОЕТО долуподписаните, надлежно оправомощени за целта представители, положиха подписите си под настоящия Протокол.

               Открит за подписване в Брюксел.

               За Европейския съюз

               За Република Албания

               За Княжество Андора

               За Босна и Херцеговина

               За Република Молдова

               За Черна гора

               За Република Северна Македония

               За Република Турция

               За Украйна

                     (1)

                        ОВ L 321, 26.11.2002 г., стр. 13.

                     (2)

                        ОВ L 321, 26.11.2002 г., стр. 44.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            2021/0229(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.Предмет на предложението

               Настоящото предложение се отнася до решението за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, във връзка с планираното приемане на решение за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи.

               2.Контекст на предложението

               2.1.Споразумението за асоцииране

               Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, („Споразумението за асоцииране“) беше подписано на 17 юни 2002 г. и влезе в сила на 1 април 2006 г. Споразумението за асоцииране представлява правното основание за двустранните отношения между ЕС и Ливан. Целите на Споразумението са да:

               –да създаде подходяща рамка за политическия диалог между страните, което дава възможност за развитието на тесни взаимоотношения във всички области, които са от значение за този диалог,

               –а създаде условия за постепенна либерализация на търговията със стоки, услуги и капитали,

               –да насърчава търговията и развитието на хармонични икономически и социални отношения между страните, по-конкретно чрез диалог и сътрудничество, с цел насърчаване на развитието и благосъстоянието на Ливан и ливанския народ, да насърчава икономическото, социалното, културното, финансовото и валутното сътрудничество, да насърчава сътрудничеството в други области от взаимен интерес.

               2.2.Съвет за асоцииране

               Със Споразумението за асоцииране се създава Съвет за асоцииране, който има правомощието да взема решения за постигане на целите на Споразумението в предвидените в него случаи. Решенията са обвързващи за страните. Съветът за асоцииране може също така да отправя препоръки. Съгласно процедурния правилник на Съвета за асоцииране той се председателства на ротационен принцип от ЕС и Ливан за периоди от 12 месеца. Съветът за асоцииране редовно заседава на министерско равнище веднъж годишно. По искане на някоя от страните може да се проведат специални заседания на Съвета за асоцииране със съгласието на страните.

               2.3.Предвиденият акт на Съвета за асоцииране

               Съветът за асоцииране трябва да приеме решение относно удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан за периода 2016—2020 г., докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи. В съответствие с член 10 от процедурния правилник на Съвета за асоцииране решението ще бъде прието с писмена процедура.

               3.Позиция, която трябва да се заеме от името на Съюза

               Позицията, която трябва да се заеме от Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден със Споразумението за асоцииране във връзка с приемането на решение за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, се основава на текста на решението, приложено към настоящото решение.

               С Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране от 11 ноември 2016 г. ЕС и Ливан постигнаха съгласие по приоритетите за партньорство, които да ръководят партньорството за периода 2016—2020 г.

               В рамките на текущия процес на подновяване на партньорството на ЕС с южните съседни държави и след приемането на многогодишната финансова рамка за периода 2021—2027 г. и на новия Инструмент за съседство, сътрудничество за развитие и международно сътрудничество (ИССРМС), за 2021 г. е планирано да се подготвят и приемат нови актуализирани съвместни документи с държавите от Южното съседство, включително Ливан. В тази рамка и за да се избегне разминаване между изтичането на срока на действие на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан и приемането на нови приоритети, в интерес на страните е да удължат настоящите приоритети за партньорство до приемането на нови актуализирани приоритети.

               4.Правно основание

               4.1.Процесуалноправно основание

               4.1.1.Принципи

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда приемането на решения за установяване на „позициите, които трябва да се заемат от името на Съюза в рамките на орган, създаден със споразумение, когато този орган има за задача да приема актове с правно действие, с изключение на актовете за допълнение или изменение на институционалната рамка на споразумението“.

               Понятието „актове с правно действие“ включва актове с правно действие по силата на нормите на международното право, които уреждат съответния орган. То включва и инструменти, които нямат обвързващ характер съгласно международното право, но са „годни да окажат съществено въздействие върху съдържанието на приеманата от законодателя на Съюза нормативна уредба“
                  1
               .

               4.1.2.Прилагане в конкретния случай

               Съветът за асоцииране е орган, създаден със споразумение, а именно със Споразумението за асоцииране.

               Актът, който Съветът за асоцииране има за задача да приеме, представлява акт с правно действие. Предвиденият акт има правно действие, тъй като с него ще бъде удължена валидността на сегашните приоритети за партньорство, докато бъдат приети нови актуализирани съвместни документи.

               Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               4.2.Материалноправно основание

               4.2.1.Принципи

               Материалноправното основание за дадено решение съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на предвидения акт, във връзка с който се заема позиция от името на Съюза. Ако предвиденият акт преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 9 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част.

               4.2.2.Прилагане в конкретния случай

               Основната цел и съдържание на предвидения акт са свързани със сътрудничеството с трета държава в рамките на споразумение за асоцииране и европейската политика за съседство.

               Поради това материалноправното основание за предложеното решение е член 217.

               4.3.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъде член 217 във връзка с член 218, параграф 9 от ДФЕС.

               5.Публикуване на предвидения акт

               Като се има предвид, че с акта на Съвета за асоцииране се изменя срокът на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан , той следва да бъде публикуван в Официален вестник на Европейския съюз, след като бъде приет.

               2021/0229 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз и по-специално член 217 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, бе подписано на 17 юни 2002 г. и влезе в сила на 1 април 2006 г.
                  2

               (2)Приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан бяха приети от Съвета за асоцииране през ноември 2016 г. със срок до края на 2020 г.
                  3

               (3)В рамките на размяна на писма двете страни се споразумяха относно продължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан като основен документ за консолидиране на тяхното партньорство, докато бъдат приети нови съвместни документи.

               (4)Съгласно член 76 от Евро-средиземноморското споразумение Съветът за асоцииране може да взема решения с оглед на постигането на целите на Споразумението.

               (5)Съветът за асоцииране трябва да приеме решение чрез писмена процедура, за да удължи срока на валидност на приоритетите за партньорство, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи.

               (6)Тъй като решението ще има задължителен характер за Съюза, е целесъобразно да се определи позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвета за асоцииране,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвета за асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи, се основава на проекта на решение на Съвета за асоцииране ЕС—Ливан, приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Адресат на настоящото решение е Комисията.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Решение на Съда от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, точки 61—64.

                     (2)

                        Евро-средиземноморско споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна; OВ L 143, 30.5.2006 г.

                     (3)

                        Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране ЕС Ливан от 11 ноември 2016 г. за постигане на съгласие относно Приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан; OВ L 350, 22.12.2016 г., стр. 114.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 20.7.2021
            COM(2021) 406 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която трябва да се заеме от името на Европейския съюз в рамките на Съвета по асоцииране, създаден с Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, във връзка с удължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, докато ЕС и Ливан приемат нови актуализирани съвместни документи

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               РЕШЕНИЕ № хх/2021 НА СЪВЕТА ЗА АСОЦИИРАНЕ ЕС—ЛИВАН

               от [dd/mm/yyy] година

               за постигане на съгласие за удължаване на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан

               СЪВЕТЪТ ЗА АСОЦИИРАНЕ ЕС — ЛИВАН,

               като взе предвид Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Ливан, от друга страна („Евро-средиземноморското споразумение“),

               като има предвид, че:

               (1)Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, бе подписано на 17 юни 2002 г. и влезе в сила на 1 април 2006 г.
                  1

               (2)Съгласно член 76 от Евро-средиземноморското споразумение Съветът за асоцииране може да взема решения с оглед на постигането на целите на Споразумението.

               (3)Съгласно член 86 от Споразумението страните взимат всякакви общи или конкретни мерки, необходими за изпълнението на техните задължения съгласно Споразумението и следят за постигането на предвидените в него цели.

               (4)С Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране от 11 ноември 2016 г. ЕС и Ливан постигнаха съгласие относно приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, които да направляват партньорството им за периода 2016—2018 г. с цел оказване на подкрепа и засилване на устойчивостта и стабилността на Ливан и същевременно търсене на възможности за справяне с последиците от продължителния конфликт в Сирия
                  2
               .

               (5)В рамките на размяна на писма двете страни се споразумяха относно продължаването на срока на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан като основен документ за консолидиране на тяхното партньорство, докато бъдат приети нови съвместни документи.

               (6)В член 10 от процедурния правилник на Съвета за асоцииране се предвижда възможността между две заседания той да приема решения с писмена процедура, ако страните се споразумеят за това,

               РЕШИ:

               Член 1

               Съветът за асоцииране, като действа чрез писмена процедура, решава, че срокът на валидност на приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан, приложени към неговото Решение № 1/2016 от 11 ноември 2016 г., се удължава до приемането на нови актуализирани съвместни документи от ЕС и Ливан.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено на xx [ден месец година] година.

                  За Съвета за асоцииране

                     (1)

                        Евро-средиземноморско споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна; OВ L 143, 30.5.2006 г.

                     (2)

                        Решение № 1/2016 на Съвета за асоцииране ЕС Ливан от 11 ноември 2016 г. за постигане на съгласие относно Приоритетите за партньорство между ЕС и Ливан; OВ L 350, 22.12.2016 г., стр. 114.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 22.1.2020
            COM(2020) 24 final
            2020/0011(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенцията относно насилието и тормоза от 2019 г. (№ 190) на Международната организация на труда

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.ПРЕДМЕТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               С предложеното решение на Съвета ще се даде възможност на държавите членки на ратифицират Конвенцията за премахване на насилието и тормоза в сферата на труда на Международната организация на труда (МОТ), на която може да се прави позоваване под наименованието „Конвенция относно насилието и тормоза от 2019 г.“ (№ 190) (наричана по-нататък „Конвенцията“), за въпросите, попадащи в обхвата на компетентност на Съюза.

               2.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               Както наскоро беше откроено от движението #metoo и свързани с него движения, насилието и тормозът в сферата на труда, включително насилието и тормоза, основани на пола, са широко разпространени в целия свят. Необходимо е да се засилят действията за превенция, а жертвите — да бъдат защитени.

               В отговор на тази нужда 108-aта (по повод стогодишнината) Международна конференция на труда прие на 21 юни 2019 г. Конвенцията на МОТ против насилието и тормоза (№ 190) заедно с Препоръка относно насилието и тормоза (№ 206) (наричана по-нататък „Препоръката“).

               Конвенцията е първият международен инструмент, в който се определят конкретни, приложими в световен мащаб стандарти за борба с тормоза и насилието, свързани с труда, и се определят конкретно мерките, които се изискват от държавите и другите имащи отношение участници. Конвенцията и Препоръката имат за цел да установят приобщаващ, интегриран и чувствителен към аспектите на пола подход за предотвратяване и премахване на насилието и тормоза в сферата на труда.

               Както във вътрешен план, така и във външните си отношения Европейският съюз (ЕС) е ангажиран с утвърждаването на правата на човека и достойните условия на труд, включително безопасните и здравословни условия на труд, равенството между жените и мъжете и премахването на дискриминацията.

               В ЕС през 2007 г. европейските социални партньори сключиха Рамково споразумение относно тормоза и насилието на работното място
                  1
                въз основа на консултациите на Комисията с европейските социални партньори относно насилието на работното място и последиците от него за здравето и безопасността на работното място
                  2
               . С нея на работодателите, работниците и техните представители се предоставя ориентирана към действията рамка за идентифициране, предотвратяване и справяне с проблемите, свързани с тормоза и насилието на работното място.

               В интерес на ЕС е да насърчи прилагането на международен инструмент за борба с насилието и тормоза в сферата на труда в съответствие с вътрешната си рамка, тъй като Конвенцията се отнася до определени области от правото на Съюза и Европейският съюз не е в състояние да се присъедини към нея. Конвенцията по същество не поражда загриженост от гледна точка на съществуващите достижения на правото на ЕС. Следователно е в интерес на ЕС Конвенцията да бъде ратифицирана от държавите — членки на ЕС. За тази цел и с оглед на компетентността на ЕС в областите, обхванати от Конвенцията, е необходимо всички правни пречки на равнище ЕС пред ратифицирането на Конвенцията от държавите — членки на ЕС, да бъдат премахнати.

               2.1Съдържание на Конвенцията

               Съдържанието на Конвенцията на МОТ относно насилието и тормоза от 2019 г. (№ 190) може да бъде обобщено, както следва:

               Преамбюл на Конвенцията:

               ·Признава правото на всеки на трудова сфера без насилие и тормоз;

               ·Признава, че насилието и тормозът в сферата на труда могат да представляват нарушение на правата на човека, както и че насилието и тормозът представляват заплаха за равните възможности, която е недопустима и несъвместима с достойния труд;

               ·Признава, че насилието и тормозът в сферата на труда засягат психическото, физическото и сексуалното здраве, достойнството и семейната и социалната среда на съответното лице и могат да попречат на достъпа, оставането и напредването на пазара на труда на съответните лица, особено жените;

               Съгласно част I, Определения, Конвенцията:

               ·Дава единно определение за „насилие и тормоз“, което обхваща редица неприемливи поведения и практики или заплахи с такива, независимо дали става въпрос за еднократно или повтарящо се събитие, които имат за цел, водят или е вероятно да доведат до физически, психически, сексуални или икономически вреди (член 1, буква а);

               ·Дава определение на насилието и тормоза, основани на пола (член 1, буква б);

               ·Предвижда, без да се засяга единното определение за „насилие и тормоз“, че насилието и тормозът могат да бъдат определени като едно понятие или като отделни понятия в националните законови и подзаконови актове (член 1, параграф 2).

               Съгласно част II, Обхват, Конвенцията:

               ·Защитава работниците и другите лица в сферата на труда, включително служителите, както са определени в националното право и практика, както и работещите лица независимо от техния договорен статут, лицата, които преминат обучение, в това число стажантите и чираците, работниците, чието трудово правоотношение е прекратено, доброволците, търсещите работа лица и кандидатите за работа, както и лицата, упражняващи правомощията, задълженията или отговорностите на работодателя (член 2);

               ·Се прилага по отношение на насилието и тормоза в „сферата на труда“, която надхвърля рамките на работното място и включва свързаните с работата помещения и комуникации, пътуванията и социалните дейности, както и предоставяното от работодателя настаняване и пътуването от дома до работното място и обратно (член 3).

               Съгласно част III, Основни принципи, ратифициралите държави, inter alia:

               ·Приемат приобщаващ, интегриран и съобразен с аспектите на пола подход за предотвратяване и премахване на насилието и тормоза в сферата на труда, който включва установяване със закон на забрана на насилието и тормоза (член 4, параграф 2);

               ·Гарантират, че на насилието и тормоза се противодейства със съответни политики (член 4, параграф 2, буква б);

               ·Приемат всеобхватна стратегия за борба с насилието и тормоза и гарантират достъп до средства за правна защита и подкрепа за жертвите (член 4, параграф 2, буква в);

               ·Приемат закони, подзаконови разпоредби и политики, гарантиращи правото на равенство и недискриминация при упражняването на заетост, включително за уязвимите групи и групите в уязвимо положение (член 6).

               Съгласно част IV, Закрила и превенция, ратифициралите държави по-специално:

               ·Приемат подходящи мерки за предотвратяване на насилието и тормоза в сферата на труда (член 8),

               ·Приемат закони и подзаконови разпоредби, изискващи от работодателите да предотвратяват насилието и тормоза посредством, наред с другото, оценка на рисковете от насилие и тормоз, предоставяне на информация и обучение на засегнатите лица (член 9).

               Освен това съгласно част V, Прилагане и средства за правна защита, ратифициралите държави предприемат подходящи мерки, за да гарантират лесен достъп до подходящи и ефективни средства за правна защита; да признаят последиците от домашното насилие и доколкото е разумно осъществимо, да смекчат въздействието му в сферата на труда; както и да гарантират, че работниците имат право да се оттеглят от работна ситуация, представляваща непосредствена и сериозна заплаха, свързана с насилие и тормоз (член 10).

               Освен това Конвенцията включва разпоредби относно насоки, обучение и повишаване на осведомеността.

               2.2Право на Съюза в областта на насилието и тормоза в трудовата сфера

               Някои аспекти на Конвенцията, допълнена от Препоръката, се отнасят до области, обхванати от правото на ЕС, по-специално:

               ·Член 153, параграф 1, букви а) и буква и) и член 157, параграф 3 от ДФЕС, съгласно които Съюзът подкрепя и допълва дейностите на държавите членки във връзка с подобряването на работната среда с цел закрилата на здравето и безопасността на работниците и с равенството между мъжете и жените по отношение на възможностите на пазара на труда и третирането на работното място, както и приема мерки, които осигуряват прилагането на принципа за равни възможности и равно третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и труда;

               ·Рамкова директива 89/391/ЕИО
                  3
               , обхващаща всички рискове за здравето и безопасността на работниците на работното място, включително психосоциалните рискове като тормоза и насилието;

               ·Рамковото споразумение на европейските социалните партньори относно тормоза и насилието на работното място от 2007 г.
                  4
               , сключено съгласно член 138 от Договора за ЕО (понастоящем член 155 от ДФЕС), с което на работодателите, работниците и техните представители се предоставя ориентирана към действията рамка за откриване, предотвратяване и управление на проблеми на тормоз и насилие на работното място;

               ·Стратегическата рамка на ЕС за здравословни и безопасни условия на труд за периода 2014—2020 г.
                  5
                и Съобщението на Комисията „По-безопасен и здравословен труд за всички — осъвременяване на законодателството и политиката на ЕС в областта на здравословните и безопасни условия на труд“
                  6
               , в което се подчертава колко важно е да се подобри предотвратяването на психосоциалните рискове на работното място;

               ·Директива 2006/54/ЕО, отнасяща се до прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите и съдържаща разпоредби относно забраната на тормоза и сексуалния тормоз
                  7
               ;

               ·Директива 2000/78/ЕО от 27 ноември 2000 г. за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите
                  8
               ;

               ·Директива 2000/43/ЕО относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход
                  9
               ;

               ·Решенията на Съвета от 11 май 2017 г. за подписване от името на Съюза
                  10
                на Конвенцията на Съвета на Европа за превенция и борба с насилието над жени и домашното насилие („Истанбулската конвенция“)
                  11
                и продължаващите обсъждания в Съвета относно присъединяването на Съюза към Истанбулската конвенция, която съдържа разпоредби относно превенцията на насилието над жени и домашното насилие, включително сексуалния тормоз, защитата на жертвите на такова насилие и наказването на извършителите.

               Някои аспекти на Конвенцията и Препоръката са свързани и с области, обхванати от правото на Съюза в сферата на съдебното сътрудничество и правата на жертвите
                  12
               , миграцията, убежището и свободата на движение
                  13
               , където вторичното право на Съюза
                  14
                предвижда за жертвите на престъпления и членовете на техните семейства права да получават подходяща информация, подкрепа и защита, да участват в наказателни производства и да бъдат признати и третирани с уважение и без дискриминация.

               Конвенцията и Препоръката включват също така разпоредби, които са от компетентността на държавите членки, по-специално по отношение на колективното договаряне.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОТ ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               Не се прилага.

               4.УПЪЛНОМОЩАВАНЕ ЗА РАТИФИЦИРАНЕ НА КОНВЕНЦИЯТА В ИНТЕРЕС НА СЪЮЗА

               Конвенцията се отнася до определени области на правото на Съюза, като здравословните и безопасни условия на труд, равенството и недискриминацията, в които регламентирането е достигнало напреднал етап.

               В съответствие с разпоредбите относно външната компетентност, по които се е произнесъл Съдът на Европейския съюз
                  15
               , и по-специално относно сключването и ратифицирането на конвенциите на МОТ
                  16
               , държавите членки не могат самостоятелно да ратифицират Конвенцията, тъй като части от нея попадат в обхвата на компетентност на Съюза съгласно член 3, параграф 2 от ДФЕС.

               Въпреки това ЕС не може да ратифицира конвенция на МОТ, тъй като съгласно Устава на МОТ
                  17
                единствено държави могат да бъдат страни по тези конвенции.

               Поради това институциите на ЕС и държавите членки трябва да предприемат необходимите мерки за сътрудничество с цел ратифициране на Конвенцията и изпълнение на произтичащите от нея ангажименти
                  18
               .

               От 2005 г. насам Съветът е упълномощил държавите членки да ратифицират, в интерес на ЕС, пет конвенции на МОТ и един протокол на МОТ, части от които попадат в области на компетентност на ЕС
                  19
               .

               Материалноправните разпоредби на Конвенцията не пораждат загриженост от гледна точка на съществуващите достижения на правото на ЕС. В съответствие с член 19, параграф 8 от устава на МОТ в Конвенцията се определят минимални стандарти. Това означава, че е възможно правото на Съюза да е по-строго от разпоредбите на Конвенцията и обратно
                  20
               .

               Ето защо с предложеното решение на Съвета държавите членки ще бъдат упълномощени да ратифицират, в интерес на ЕС, онези части от Конвенцията, които попадат в области на компетентност на ЕС, и ще се отправи препоръка към тях да положат усилия да направят това до края на 2022 г.

               5.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ

               5.1Процесуалноправно основание

               Член 218, параграф 6 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се прилага, независимо дали Съюзът е член на организацията, която е приела международното споразумение
                  21
               .

               5.2Материалноправно основание

               5.2.1Принципи

               Материалноправното основание за решение съгласно член 218, параграф 6 от ДФЕС зависи преди всичко от целта и съдържанието на международното споразумение, по отношение на който се извършва ратификация в интерес на Съюза. Ако споразумението преследва две цели или се състои от две части и ако едната от целите или частите може да се определи като основна, докато другата е само акцесорна, решението съгласно член 218, параграф 6 от ДФЕС трябва да се основава на едно-единствено материалноправно основание, а именно на изискваното от основната или преобладаващата цел или част. По отношение на споразумение, което преследва едновременно няколко цели или се състои от няколко части, които са неразривно свързани, без никоя от тях да е акцесорна по отношение на другите, материалноправното основание за решение съгласно член 218, параграф 6 от ДФЕС ще трябва, по изключение, да включва съответните различни правни основания.

               5.2.2 Приложение в конкретния случай (вж. също така подробната информация относно правото на Съюза, понастоящем представена в точка 2)

               Макар Конвенцията да съдържа също елементи, отнасящи се до недискриминацията, съдебното сътрудничество и правата на жертвите, основната цел и съдържание на Конвенцията се отнасят до социалната политика, по-специално до подобряването на работната среда с цел закрила на здравето и безопасността на работниците (член 153, параграф 1, буква а) от ДФЕС) и равенството между мъжете и жените по отношение на възможностите на пазара на труда и третирането при работа (член 153, параграф 1, буква и) от ДФЕС), в областите, в които са приети директиви съгласно член 153, параграф 2 от ДФЕС, както и до прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и труда съгласно член 157, параграф 3 от ДФЕС.

               Целта и съдържанието на Конвенцията са свързани с борбата срещу дискриминацията по член 19 по второстепенен начин.

               Следователно материалноправното основание за предложеното решение е член 153, параграф 2 от ДФЕС във връзка с член 153, параграф 1, буква а), член 153, параграф 1, буква и) и член 157, параграф 3 от ДФЕС.

               6.Заключение

               Правното основание за предложеното решение следва да бъдат член 153, параграф 2 от ДФЕС, член 153, параграф 1, буква а), член 153, параграф 1, буква и) от ДФЕС и член 157, параграф 3 от ДФЕС, които представляват основното правно основание за правото на Съюза, свързано със здравословните и безопасни условия на труд и равенството между мъжете и жените в областта на заетостта и труда, във връзка с член 218, параграф 6 от ДФЕС.

               2020/0011 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенцията относно насилието и тормоза от 2019 г. (№ 190) на Международната организация на труда

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 153, параграф 2 във връзка с член 153, параграф 1, букви а) и и), член 157, параграф 3 и член 218, параграф 6, буква а), подточка v) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид одобрението на Европейския парламент,

               като има предвид, че:

               (1)През 2019 г. на 108-ата си сесия Международната конференция на труда прие Конвенцията на Международната организация на труда за премахване на насилието и тормоза в сферата на труда, на която може да се прави позоваване под наименованието „Конвенция относно насилието и тормоза от 2019 г.“ (№ 190) (наричана по-нататък „Конвенцията“).

               (2)С цел насърчаване на достойния труд за всички, на здравословните и безопасни условия на труд и на равенството между половете, както и с цел борба с дискриминацията Съюзът насърчава ратифицирането на международните трудови конвенции, класифицирани от Международната организация на труда като актуални.

               (3)Някои разпоредби на Конвенцията попадат в обхвата на достиженията на правото на Съюза в областта на социалната политика в съответствие с член 153, параграф 2, член 153, параграф 1, букви а) и и) и член 157, параграф 3 от ДФЕС във връзка със здравословните и безопасни условия на труд и равенството между мъжете и жените в областта на заетостта и труда
                  22
               . Някои разпоредби на Конвенцията попадат в обхвата на достиженията на правото на Съюза в областта на недискриминацията
                  23
               .

               (4)Поради това определени части от Конвенцията попадат в обхвата на компетентност на Съюза и по отношение на тях държавите членки не могат да поемат задължения извън рамките на институциите на Съюза
                  24
               .

               (5)Съюзът не може да ратифицира Конвенцията, тъй като страни по нея могат да бъдат само държави.

               (6)В тази ситуация държавите членки следва да бъдат упълномощени да ратифицират, като действат съвместно в интерес на Съюза, частите от Конвенцията, попадащи в обхвата на компетентност на Съюза,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Държавите членки се упълномощават да ратифицират Конвенцията относно насилието и тормоза от 2019 г. (№ 190) на Международната организация на труда за частите, които попадат в обхвата на компетентността, предоставена на Европейския съюз съгласно член 153, параграф 2, член 153, параграф 1, букви а) и и) и член 157, параграф 3 от ДФЕС.

               Член 2

               Държавите членки следва да предприемат необходимите действия за депозиране на инструментите си за ратифициране на Конвенцията пред генералния директор на Международното бюро по труда възможно най-скоро и за предпочитане преди 31 декември 2022 г.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        COM (2007) 686.

                     (2)

                        C/2004/5220.

                     (3)

                        Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ L 183, 29.6.1989 г., стр. 1—8).

                     (4)

                        COM (2007) 686.

                     (5)

                        COM (2014) 332 final.

                     (6)

                        COM/2017/012 final.

                     (7)

                        ОВ L 204, 26.7.2006 г., стр. 23—36. Подобни разпоредби се съдържат също в Директива 2004/113/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 г. относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги (OВ L 373, 21.12.2004 г., стр. 37—43) и в Директива 2010/41/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 7 юли 2010 г. за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица, и за отмяна на Директива 86/613/ЕИО на Съвета (ОВ L 180, 15.7.2010 г., стр. 1—6).

                     (8)

                        ОВ L 303, 2.12.2000 г., стр. 16—22.

                     (9)

                        ОВ L 180, стр. 22—26.

                     (10)

                        Решение 2017/865 на Съвета от 11 май 2017 г за подписване, от името на Европейския съюз, на Конвенцията на Съвета на Европа за превенция и борба с насилието над жени и домашното насилие по отношение на частите, свързани със съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси (ОВ L 131, 20.5.2017 г., стр. 11—12); Решение 2017/866 на Съвета от 11 май 2017 г. за подписване, от името на Европейския съюз, на Конвенцията на Съвета на Европа за превенция и борба с насилието над жени и домашното насилие по отношение на правото на убежище и забраната за връщане (ОВ L 131, 20.5.2017 г., стр. 13–14).

                     (11)

                        Конвенция на Съвета на Европа за превенция и борба с насилието над жени и домашното насилие, Договори на Съвета на Европа, № 210, достъпна на адрес:
                  https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168008482e
                  .

                     (12)

                        Членове 82, 83, 84 и 156 от ДФЕС.

                     (13)

                        Членове 21, 46, 78 и.79 от ДФЕС.

                     (14)

                        Директива 2012/29/ЕС от 25 октомври 2012 г. за установяване на минимални стандарти за правата, подкрепата и защитата на жертвите на престъпления, (ОВ L 315, 14.11.2012 г., стр. 57—73).

                     (15)

                        Решение на Съда относно Европейската спогодба за работата на екипажите на превозните средства, извършващи международни автомобилни превози (AETR), дело 22/70 от 31 март 1971 г., Recueil 1971 г., стр. 263.

                     (16)

                        Становище 2/91 на Съда от 19 март 1993 г. относно Конвенцията на МОТ за химикалите № 170, Recueil 1993 г. стр. I-1061.

                     (17)

                        Устав на МОТ, член 1, параграф 2.

                     (18)

                        Становище 2/91 на Съда (пак там), т. 36, 37 и 38.

                     (19)

                        Решение на Съвета от 14 април 2005 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейската общност, Конвенцията за документите за самоличност на морските лица на Международната организация на труда (Конвенция 185), (ОВ L 136 от 30 май 2005 г., стр. 1); Решение на Съвета от 7 юни 2007 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейската общност, Конвенцията за морски труд от 2006 г. на Международната организация на труда (ОВ L 161 от 22.6.2007 г., стр. 63); Решение на Съвета от 7 юни 2010 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенцията относно условията на труд в сектора на риболова от 2007 г. на Международната организация на труда (Конвенция № 188), (ОВ L 145 от 11.6.2010 г., стр. 12); Решение 2014/52/ЕС на Съвета от 28 януари 2014 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенцията относно безопасността при използването на химикали на работното място от 1990 г. на Международната организация на труда (Конвенция № 170); Решение 2014/51/ЕС на Съвета за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенция № 189 относно достойния труд на домашните работници от 2011 г. на Международната организация на труда (Конвенция № 189); Решение (ЕС) 2015/2071 на Съвета от 10 ноември 2015 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Протокола от 2014 г. към Конвенцията относно принудителния или задължителния труд от 1930 г. на Международната организация на труда, във връзка с членове 1—4 от Протокола, по отношение на въпроси, свързани със съдебното сътрудничество по наказателноправни въпроси (ОВ L 301 от 18.11.2015 г.); Решение (ЕС) 2015/2037 на Съвета от 10 ноември 2015 г. за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Протокола от 2014 г. към Конвенцията относно принудителния или задължителния труд от 1930 г. на Международната организация на труда по отношение на въпроси, свързани със социалната политика (ОВ L 298, 14.11.2015 г.);

                     (20)

                        Становище 2/91 на Съда (пак там), т. 18.

                     (21)

                        Становище 2/91 на Съда (пак там) относно Конвенцията за химикалите № 170, и решение на Съда от 7 октомври 2014 г., Германия/Съвет, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, т. 64.

                     (22)

                        Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (ОВ L 183, 29.6.1989 г., стр. 1—8); Директива 2006/54/ЕO на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена) (ОВ L 204, 26.7.2006, стр. 23—26); както и Директива 2004/113/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 г. относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги (OВ L 373, 21.12.2004 г., стр. 37—43) и Директива 2010/41/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 7 юли 2010 г. за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица, и за отмяна на Директива 86/613/ЕИО на Съвета (ОВ L 180, 15.7.2010 г., стр. 1—6).

                     (23)

                        Директива 2000/78/ЕО на Съвета от 27 ноември 2000 г. за създаване на основна рамка за равно третиране в областта на заетостта и професиите (ОВ L 303, 2.12.2000 г., стр. 16—22); Директива 2000/43/ЕО на Съвета от 29 юни 2000 г. относно прилагане на принципа на равно третиране на лица без разлика на расата или етническия произход (OВ L 180, 19.7.2000 г., стр. 22—26).

                     (24)

                        Становище 2/91 на Съда на Европейския съюз от 19 март 1993 г., Recueil 1993 г. стр. I-1061, точка 26.