				|

		52013PC0803

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА относно насоките за политиките за заетост на държавите членки /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
На
26 март 2010 г.
Европейският
съвет
постигна съгласие
по
предложението
на
Европейската
комисия за
започване на
изпълнението
на нова
стратегия за
работни
места и
растеж —
стратегията
„Европа 2020“[1], която
въз основа на
засилена
координация
на
икономическите
политики да
се съсредоточи
върху
ключовите
области, в
които е необходимо
да се
предприемат
действия за
увеличаване
на
потенциала
на Европа за
постигане на
устойчив
растеж и
конкурентоспособност.
За тази цел
Европейският
съвет одобри
определянето
на общи
водещи цели
на ЕС, които
да насочват
действията
на държавите
членки и на
Съюза.
В
договора за
функционирането
на ЕС се предвижда,
че държавите
членки
трябва да
разглеждат
своите
икономически
политики и
насърчаването
на заетостта
като въпроси
от общо
значение и да
ги
координират
в рамките на
Съвета. В два
отделни
члена на
Договора се
постановява,
че Съветът
трябва да приеме
общи насоки
за
икономическите
политики
(член 121) и
насоки за
заетостта
(член 148), като се
посочва, че
насоките за
заетостта трябва
да са
съвместими с
общите
икономически
насоки. Въз
основа на
това правно
основание,
насоките за
заетостта и
за икономическите
политики са
представени
като два отделни,
но
неразривно
свързани
правни инструмента:

–
Препоръка
на Съвета
относно
общите насоки
на
икономическите
политики на
държавите
членки и на
Съюза — част I
от
интегрираните
насоки
„Европа 2020“;
–
Решение
на Съвета
относно
насоки за
политиките
за заетостта
на държавите
членки — част II
от интегрираните
насоки
„Европа 2020“.
Тези
насоки,
прилагани
посредством
посочените
по-горе
законодателни
инструменти, представляват
интегрираните
насоки за изпълнение
на
стратегията
„Европа 2020“.
Насоките за
заетостта
бяха приети
на 21 октомври
2010 г. и съгласно
предвиденото
в решението
за приемането
им те следва
да останат
непроменени
до 2014 г., за да се
гарантира
съсредоточаване
на усилията
върху
тяхното
прилагане.
Общите
цели и
приоритети,
определени в
насоките за
политиките
за заетост,
се запазват.
По силата на
член 148,
параграф 2
тяхната
актуалност
за 2014 г. трябва
да бъде
потвърдена с
решение на
Съвета след
провеждането
на консултации
с
Европейския
парламент,
Европейския икономически
и социален
комитет,
Комитета на
регионите и
Комитета по
заетостта.
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И ОТ
ОЦЕНКИТЕ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
Не се
прилага.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
ОВ L 308, 24.11.2010 г.,
стр. 46.
2013/0392 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
относно
насоките за
политиките
за заетост на
държавите
членки
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 148,
параграф 2 от
него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
становището
на Европейския
парламент[2],
като
взе предвид
становището
на Комитета по
заетостта,
като
взе предвид
становището
на Европейския
икономически
и социален
комитет[3],
като
взе предвид
становището
на Комитета на
регионите[4],
като
има предвид,
че:
(1)       В
член 145 от Договора
за
функционирането
на Европейския
съюз (ДФЕС) се
предвижда, че
държавите членки
и Съюзът
работят за
изработването
на
координирана
стратегия за
заетостта, и
по-специално
за
развитието
на
квалифицирана,
обучена и
адаптивна
работна сила,
както и на пазари
на труда,
които да
могат да
реагират бързо
на
икономическите
промени, с
оглед постигането
на целите,
изброени в
член 3 от Договора
за
Европейския
съюз (ДЕС).
(2)       С
предложената
от Комисията
стратегия „Европа
2020“ на Съюза се
предоставя
възможност да
насочи
развитието
на своята
икономика към
постигането
на
интелигентен,
устойчив и приобщаващ
растеж,
съпътстван
от висока степен
на заетост,
производителност
и социално
сближаване. В
съответните
насоки са определени
пет водещи
цели — общите
цели, от които
държавите
членки се
ръководят в
своите действия
и които са
съобразени с
техните различни
изходни
позиции и
различните
обстоятелства
на
национално
равнище,
както и с позициите
на Съюза и
условията в
него. Европейската
стратегия по
заетостта
играе водеща
роля за
изпълнението
на целите на
новата стратегия
в областта на
заетостта и
пазара на труда.

(3)       Интегрираните
насоки са в
съответствие
със
заключенията
на
Европейския
съвет от 17 юни
2010 г. В тях на
държавите
членки се
дават конкретни
насоки за
разработването
на
националните
им програми
за реформи и
за
изпълнението
на
съответните
реформи.
Насоките за
заетостта
следва да
бъдат основа
за всички
специфични
за отделните
държави
препоръки,
които
Съветът
евентуално
би отправил
към
държавите
членки съгласно
член 148,
параграф 4 от
ДФЕС,
успоредно
със специфичните
за отделните
държави
препоръки,
отправени
към
държавите
членки
съгласно член
121, параграф 2 от
ДФЕС. Въз
основа на
насоките за
заетостта
следва да се
изготвя и
съвместният
доклад за
заетостта,
който Съветът
и Комисията
ежегодно
изпращат до
Европейския
съвет.
(4)       Прегледът
на проектите
на
националните
програми за
реформи,
включени в
съвместния доклад
за заетостта,
който
Съветът прие
на 28 февруари 2013
г., показва, че
държавите
членки следва
да продължат
да полагат
максимални
усилия в
следните приоритетни
области:
увеличаване
на участието
на пазара на
труда и
намаляване
на структурната
безработица,
развиване на
квалифицирана
работна сила
в
съответствие
с нуждите  на
пазара на
труда и
насърчаване
на качеството
на работните
места и
ученето през
целия живот,
подобряване
на
резултатите
на системите
за
образование
и обучение на
всички
равнища и
увеличаване
на участието
във висшето
образование,
насърчаване
на социалното
приобщаване
и борба с
бедността.
(5)       Приетите
през 2010 г.
насоки за
заетостта
следва да
останат
непроменени
до 2014 г., за да се
гарантира
съсредоточаване
на усилията
върху тяхното
прилагане. До
края на 2014 г.
актуализирането
на насоките
за заетостта
следва да продължи
да бъде
строго
ограничено.
През 2011 г. и 2012 г.
насоките за
заетостта се
запазиха
непроменени.
Те следва да
останат непроменени
и за 2014 г.
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Насоките
относно
политиките
за заетост на
държавите
членки,
определени в
приложението
към
решението на
Съвета от
21 октомври
2010 г. относно
насоките за
политиките
за заетост на
държавите
членки[5],
се запазват и
през 2014 г., а
държавите
членки се
съобразяват
с тях по
отношение на
своите политики
за заетост.
Член 2
Адресати
на
настоящото
решение са
държавите членки.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               COM(2010) 2020
окончателен
от 3.3.2010 г.
[2]               OВ C […], […] г.,
стр. […].
[3]               OВ C […], […] г.,
стр. […].
[4]               OВ C […], […] г.,
стр. […].
[5]               Решение
2010/707/ЕС на
Съвета от 21
октомври 2010 г. относно
насоки за
политиките
за заетост на
държавите
членки (ОВ
L 308, 24.11.2010 г.,
стр. 46).


				|

		52013PC0208

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА относно позицията, която да бъде заета от името на Европейския съюз в Международната морска организация (ММО) във връзка с приемането на някои кодекси и свързаните с тях изменения на конвенциите /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Настоящото
предложение
на Комисията
се отнася до
определянето
на позицията
на Европейския
съюз в
различни
органи на ММО
във връзка
със следното:

а)           приемане
на Кодекс за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО
(наричан
по-надолу
„Кодекс за
правните
инструменти“);

б)           приемане
на Кодекс за
признатите
организации
на ММО
(наричан
по-нататък
„Кодекс за признатите
организации“);
в)           приемане
на изменения
на някои
международни
конвенции; и
г)            ратифициране
на тези
изменения
съгласно
съответните
разпоредби в
съответните
конвенции.
1.1.        Кодекс
за правните
инструменти
Проектът
на Кодекс за
правните
инструменти
има за цел да
се подобри
морската
безопасност
в световен
аспект, да се
защити морската
среда и да се
окаже
подкрепа на
държавите
при
прилагането на
следните
правни
инструменти:
·
Международната
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на море
от 1974 г. (SOLAS 1974),
изменена, и
протокола
към нея от 1988 г.;
·
Международната
конвенция за
предотвратяване
на замърсяването
от кораби от 1973 г.
(MARPOL 73/78), изменена
с
протоколите
към нея от 1978 г.
и 1997 г.;
·
Конвенцията
за
международните
правила за
предпазване
от
сблъскване
на море от 1972 г.
(COLREG 1972), изменена;
·
Международната
конвенция за
товарните водолинии
от 1966 г. (LL 1966) и
протокола
към нея от 1988 г.;
·
Международната
конвенция за
вахтената служба
и нормите за
подготовка и
освидетелстване
на моряците
от 1978 г. (STCW),
изменена; и
·
Международната
конвенция за
измерване тонажа
на кораби от 1969 г.
(TONNAGE 1969).
В
кодекса се
съдържат
както
задължителни
разпоредби,
така и
препоръки по
отношение на
необходимите
условия, при
които дадена договаряща
страна да
задейства
напълно разпоредбите
на
приложимите
международни
инструменти,
по които е
договаряща страна.
Обхванати са
следните
области:
·
По
отношение на
държите на
знамето,
крайбрежните
държави и
пристанищните
държави — общи
разпоредби
относно
стратегия за
изпълнение,
обхват,
първоначални
действия, съобщаване
на
информация,
документиране
и усъвършенстване;
·
По
отношение на
държавите на
знамето —
изпълнение,
делегиране
на
правомощия,
правоприлагане,
инспектори
на държавата
на знамето,
разследвания
на държавата
на знамето, оценка
и преглед;
·
По
отношение на
крайбрежните
държави — изпълнение,
правоприлагане,
оценка и
преглед;
·
По
отношение на
пристанищните
държави — изпълнение,
правоприлагане,
оценка и
преглед.
1.2.        Кодекс
за
признатите
организации
Целта
на проекта на
Кодекс за
признатите организации
е да
предостави
на държавите
на знамето
стандарт за
оценката и
упълномощаването
на
признатите
организации
и механизми
за техния
последователен,
ефикасен и
ефективен
надзор, както
и да изясни
отговорностите
на
организациите,
упълномощени
като
признати
организации, и
обхвата на
това
упълномощаване.

Тази
цел се отнася
за следните
правни
инструменти:
·
Международна
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на море
от 1974 г., (SOLAS 1974),
изменена;
·
Протокол
от 1978 г. към
Международната
конвенция за
предотвратяване
на
замърсяването
от кораби от 1973 г.;

·
Протокол
от 1988 г. към
Международната
конвенция за
товарните
водолинии от 1966 г.
Кодексът
се прилага за
всички
организации,
чието
признаване е
в процес на
обсъждане или
които са
признати от
държавата на
знамето, за
да
предоставят
от нейно име
задължително
сертифициране
и услуги в
съответствие
със задължителните
правни
инструменти
на ММО и
националното
законодателство,
както и за
всички държави
на знамето,
които
възнамеряват
да предоставят
такова
признаване.
Кодексът
съдържа
задължителни
разпоредби
относно
делегирането
на
правомощия и
съобщаването
на информация;
с него се
установяват:
·
задължителните
изисквания,
на които следва
да отговаря
дадена
организация,
за да бъде
призната от
държава на
знамето;
·
задължителните
изисквания,
които дадена призната
организация
следва да
изпълнява
при
извършването
на задължително
сертифициране
и услуги от
името на държавите
на знамето,
които са я
упълномощили;
·
задължителните
изисквания,
към които държавите
на знамето
следва да се
придържат при
упълномощаване
на призната
организация;
·
насоки
за надзора,
който
държавите на
знамето
упражняват
върху
признатите
организации.
1.3.        Приемане
на кодексите
1.3.1.     Приемане
на Кодекса за
правните
инструменти
След
одобряването
на Кодекса за
правните инструменти
от Комитета
по опазване
на морската
среда на ММО
на неговата 64-та
сесия (MEPC 64,
октомври 2012 г.)
и от Комитета
по морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия (MSC 91,
ноември 2012 г.)
сега се
очаква той да
бъде приет от
28-та асамблея
на ММО през
декември 2013 г.
1.3.2.     Приемане
на Кодекса за
признатите
организации
След
одобряването
на Кодекса за
признатите
организации
от Комитета
по опазване
на морската
среда на ММО
на неговата 64-та
сесия
(октомври 2012 г.)
и от Комитета
по морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия
(ноември 2012 г.)
сега се
очаква той да
бъде приет от
двата
комитета
през май и
юни 2013 г.
съответно на
техните 65-а и 92-ра
сесия.
1.4.        Изменение
на
съответните
международни
конвенции
1.4.1.     Приемане
на изменения,
свързани с
Кодекса за
правните
инструменти
На 64-тата
си сесия
Комитетът по
опазване на
морската
среда на ММО
одобри
изменения на
протоколите
от 1978 г. и 1997 г.
към
Конвенцията
MARPOL с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти
заедно с
асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето.
Очаква се
комитетът да
приеме тези
изменения на
своята 66-а
сесия през 2014 г.
На
своята 91-ва
сесия
Комитетът по
морска
безопасност на
ММО одобри
изменения на
Конвенцията
SOLAS и на
протокола от 1988 г.
към
Конвенцията
за товарните
водолинии с
оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти
заедно с
асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето.
Очаква се на 92-рата
си сесия,
планирана
през юни 2013 г.,
комитетът да
одобри
изменения на
Конвенцията
STCW със същата
цел. Очаква
се комитетът
да приеме измененията,
посочени в
настоящия
параграф, на
своята 93-та
сесия през 2014 г.

На 91-вата
си сесия
Комитетът по
морска
безопасност
на ММО одобри
изменения на
конвенциите
LL, COLREG и TONNAGE с оглед
въвеждане на задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти
заедно с
асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
които да
бъдат
разгледани и
приети от 28-ата
асамблея.
1.4.2.     Приемане
на изменения,
свързани с
Кодекса за
признатите
организации
На 64-тата
си сесия
Комитетът по
опазване на
морската
среда на ММО
одобри
изменения на
протокола от 1978 г.
към
Конвенцията
MARPOL с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации.
Очаква се
комитетът да
приеме тези
изменения на
своята 65-та
сесия,
насрочена за
май 2013 г.
На
своята 91-ва
сесия
Комитетът по
морска
безопасност на
ММО одобри
изменения на
Конвенцията
SOLAS и на
протокола от 1988 г.,
отнасящ се до
Конвенцията
LL, с оглед въвеждане
на
задължителния
характер на
Кодекса за признатите
организации.
Очаква се
комитетът да
приеме тези
изменения на
своята 92-ра
сесия.
1.4.3.     Ратифициране
и влизане в
сила. Резерви
След
като бъдат
одобрени и
приети
съответно от
компетентния
комитет на
ММО или от асамблеята,
измененията
на посочените
по-горе
конвенции ще
бъдат
представени на
съответните
договарящи
страни,
които, в зависимост
от
разпоредбите
на всяка конвенция,
следва да
изразят
изрично или
мълчаливо
своето
съгласие да
приемат тези
изменения за
задължителни.

Нито
една от
посочените конвенции
не съдържа
клаузи,
изключващи изразяването
на резерви по
отношение на
измененията.
1.4.4.     Обобщена
таблица
С оглед
на яснотата
описаните в
предходния
подраздел
събития са
представени
в следната
обобщена
таблица:
 Кодекс или конвенция || Одобрение || Прогнозна дата на приемане || Начин на ратифициране || Период на ратифициране || Прогнозна дата на ратифициране || Прогнозна дата на влизане в сила на измененията
 Кодекс за правните инструменти || MEPC[1]64, октомври 2012 г. MSC[2]91, октомври 2012 г. || 28-а асамблея на ММО, декември 2013 г. || -/- || -/- || -/- || -/-
 Конвенция LL (1966 г.)   (Кодекс за правните инструменти)   || MSC91, ноември 2012 г. || 28-а асамблея на ММО, декември 2013 г. || Единодушно и мълчаливо или || 3 години   || 1.1.2017 г. || 1.1.2018 г.[3]
 мнозинство от 2/3 и изрично || В зависимост от постигането на достатъчен брой изрични ратификации ||   || На дата, която е 12 месеца след получаване на съответния брой изрични ратификации
 Конвенция за тонажа (1969 г.) (Кодекс за правните инструменти)   || MSC 91, ноември 2012 г. || 28-а асамблея на ММО, декември 2013 г. || Единодушно и мълчаливо или || 2 години || 1.1.2016 г. || 1.1.2017 г.[4]
 мнозинство от 2/3 и изрично || В зависимост от постигането на достатъчен брой изрични ратификации ||   || На дата, която е 12 месеца след получаване на съответния брой изрични ратификации
 Конвенция за международните правила за предпазване от сблъскване на море (Кодекс за правните инструменти) || MSC 91, ноември 2012 г. || 28-а асамблея на ММО, декември 2013 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || 18 месеца || 1.7.2015 г. || 1.1.2016 г.
 Кодекс за признатите организации || MEPC64, октомври 2012 г. MSC91, ноември 2012 г. || MEPC65, май 2013 г. MSC92, юни 2013 г. || -/- || -/- || -/- || -/-
 Протокол към MARPOL (1978 г.) (Кодекс за признатите организации)   || MEPC64, октомври 2012 г. || MEPC65, май 2013 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || ≥ 10 месеца || 1.4.2014 г. || 1.10.2014 г.
 Конвенция SOLAS и протокол от 1988 г. към Конвенция LL; (Кодекс за признатите организации) || MSC91, ноември 2012 г. || MSC92, юни 2013 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || ≥1 година || 1.7.2014 г. || 1.1.2015 г.
 Протоколи от 1978 и 1997 г. към конвенцията MARPOL (Кодекс за правните инструменти)   || MEPC64, октомври 2012 г. || MEPC66, март 2014 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || ≥ 10 месеца || 1.2.2015 г.[5] || 1.8.2015 г.[6]
 Конвенция SOLAS и протокол от 1988 г. към Конвенцията LL; (Кодекс за правните инструменти) || MSC91, ноември 2012 г. || MSC93, май 2014 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || ≥1 година || 1.7.2015 г. || 1.1.2016 г.
 Конвенция STCW и част A на Кодекса STCW (Кодекс за правните инструменти) || MSC92, юни 2013 г. || MSC93, май 2014 г. || С мнозинство от 2/3 Мълчаливо || ≥1 година || 1.7.2015 г. || 1.1.2016 г.
1.5.        Приложимо
законодателство
на ЕС
1.5.1.     Директива
2009/15/ЕО
Директива
2009/15/ЕО на
Европейския
парламент и
на Съвета относно
общите
правила и
стандарти за
организациите
за проверка и
преглед на
кораби и за
съответните
дейности на
морските администрации[7]
(наричана
по-нататък
„директивата“)
отмени и
отчасти
заменени
Директива 94/57/ЕО
на Съвета от 22
ноември 1994 г.
относно общи
правила и
стандарти за
оправомощените
организации
за
инспектиране
и преглед на
кораби и за
съответните
действия на
морските
администрации[8].
С
директивата
се уреждат
отношенията
между
държавите
членки и
признатите
организации,
упълномощени
от
посочените
държави да
изпълняват
законоустановени
функции от
тяхно име.
1.5.2.     Регламент
(ЕО) № 391/2009
С
Регламент
(ЕО) № 391/2009 на
Европейския
парламент и
на Съвета
относно общи
правила и
стандарти за
организациите
за проверка и
преглед на
кораби[9]
(наричан
по-нататък
„регламентът“)
бе изменена и
заменена
системата за
признаване и
оценяване на
класификационните
организации,
която
дотогава бе
установена с
Директива 94/57/ЕО
на Съвета.
С
регламента
се определят
редица
критерии и
задължения,
които трябва
да
изпълняват организациите,
за да получат
и да продължат
да се ползват
с признаване
от ЕС. Тези
изисквания
се отнасят
както за задължителни,
така и за
класификационни
дейности, и
са посочени[10] в
член 8,
параграф 4, в
членове 9, 10 и 11 и
в
приложение I
към
регламента.
Конкретната
цел на
предвидените
в регламента
изисквания е
да се подобри
безопасността
на всички
кораби,
вписани в регистрите
на
признатите
организации,
и да се предотврати
замърсяването
от тези кораби[11].
Изискванията
са общи, като
не се прави
разграничение
въз основа на
знамето.
С
регламента
също така се
урежда
предоставянето
и отнемането
на
признаване в
ЕС, предвижда
се извършването
от страна на
Комисията на
периодична
оценка на
признатите
организации
и се създава
система от
санкции в
случай на
неизпълнение.
1.5.3.     Директива
2009/21/ЕО
С
Директива 2009/21/ЕО
относно
спазването на
изискванията
за държавата
на знамето[12],
която е част
от третия
пакет мерки
за морска
безопасност,
се определят
редица задължения
за държавите
членки като
държави на знамето.
Те включват
по-специално
задължение
за държавите
членки да
предприемат
необходимите
мерки, така
че
извършваният
от ММО одит на
тяхната
администрация
да се
провежда поне
веднъж на
седем години.
Действието
на тази
разпоредба
обаче изтича
„най-късно на 17
юни 2017 година
или на
по-ранна
дата,
определена
от Комисията
в
съответствие
с процедурата
по
регулиране,
посочена в
член 10,
параграф 2,
след като
схемата за
задължителен
одит на държавите
членки на ММО
влезе в сила“.
1.5.4.     Директива
2008/106/ЕО
С
Директива 2008/106/ЕО
относно
минималното
ниво на
обучение на
морските
лица[13]
се определят,
inter alia,
минималното
ниво на
обучение на
морските лица
в Съюза въз
основа на
стандартите
за обучение,
посочени в
Конвенцията
STCW и насоките
към нея,
както и
разпоредби
относно минималните
периоди на
почивка на
вахтения персонал
съгласно
същата
конвенция.
С
Директива 2008/106/ЕО
също така се
определя
поредица от
конкретни
задължения
за държавите
членки като държави
на знамето и
пристанищни
държави, като
например: а)
процедури и
общи
критерии за
признаване
от държавите
членки на
свидетелства,
издадени от
трети
държави въз
основа на
изискванията
за обучение и
сертифициране,
предвидени в
Конвенцията
STCW; б) критерии
за проверка
на морските
училища, на
програмите и
курсовете на
обучение; в)
разпоредби
за
проверката на
кораби от
административните
органи в пристанищата
и държавния
пристанищен
контрол; г)
разпоредби
за
правоприлагане
от страна на
държавите
членки,
включително
предотвратяване
на измами и
система за
санкции.
1.6.        Компетентност
на ЕС
Предвид
горепосоченото
законодателство
на ЕС
Комисията е
на мнение, че
приемането
на проектите
на Кодекс за
правните
инструменти
и Кодекс за
признатите
организации,
както и
измененията
на конвенциите,
изброени в
раздели 1.1 и 1.2,
попадат в
изключителната
компетентност
на ЕС,
предоставена
му съгласно
член 3,
параграф 2 от
ДФЕС,
доколкото
приемането
на съответните
международни
инструменти
може да засегне
общите
правила или
да промени
техния обхват.
В този
контекст:
1.           Проектът
на Кодекс за
правните
инструменти
има за цел да
замени
Резолюция А.973 (24),
в която се
съдържа
съществуващият
Кодекс за
прилагане на задължителните
правни
инструменти
на ММО и
която, от
своя страна,
замени
Резолюция А.847(20)
на
асамблеята,
която
държавите
членки са задължени
да прилагат
по силата на
член 3,
параграф 1 от
Директива 2009/15/ЕО.

2.           Въпросът
относно
Кодекса за
признатите организации
е
изчерпателно
регламентиран
— пряко или
чрез
позоваване
на редица
резолюции на
ММО —
посредством
горепосочената
директива и
Регламент
(ЕО) № 391/2009.
3.           В
член 7,
параграф 2,
първа алинея
от Директива 2009/15/ЕО
се
постановява
следното:
„След
приемането
на нови
актове или
протоколи
към международните
конвенции,
посочени в
член 2, буква г),
Съветът по
предложение
на Комисията
и като взема
предвид
парламентарните
процедури в
държавите
членки, както
и съответните
процедури на
ММО, взема
решение относно
конкретните
мерки за
ратифициране
на тези нови
актове или
протоколи,
като гарантира,
че те се
прилагат по
еднакъв
начин и
едновременно
в държавите
членки.“
4.           Понятието
„международни
конвенции“ е
определено в
Директива 2009/15/ЕО
(член 2, буква
г) и в
Регламент
(ЕО) № 391/2009 (член 2,
буква б) и
обхваща
конвенциите
SOLAS, MARPOL и LL заедно с
техните
изменения и
протоколите
към тях, както
и свързаните
с тях кодекси
със задължителен
характер в
актуализиран
вид.
5.           Задълженията
на държавите
членки в
качеството
им на държави
на знамето и
на пристанищни
държави
съгласно
Конвенцията
STCW са изчерпателно
обхванати от
Директива 2008/106/ЕО.
Макар
Европейският
съюз да не е
член на ММО, в
съответствие
с богатата
съдебна
практика
държавите
членки нямат
право да
поемат
задължения,
които могат
да засегнат
нормите на
ЕС, целящи
постигането
на целите на
Договорите,
освен ако са
упълномощени
за това с
решение на
Съвета по
предложение
на Комисията.
Следователно
необходимостта
от
разрешение
обхваща
всички
такива задължения
независимо
от предмета
на съответните
международни
инструменти,
за които се
отнася.
1.7.        Противоречия
между
проектите на
кодексите на
ММО и правото
на ЕС
Комисията
е на мнение,
че кодексите
са съвместими
с правото на
ЕС с
изключение
на следните
области:
1.7.1.     Проект
на Кодекс за
правните
инструменти
1.7.1.1.  Свидетелства
за клас и
задължителни
свидетелства
В
раздел 16,
част 2 от
кодекса се
предвижда
минимален
списък на
ресурсите и
процедурите,
които
държавите на
знамето
следва да
въведат с цел
прилагането
на програма
за
безопасност
и опазване на
околната
среда.
Съгласно
точка 1 от
същия раздел
в списъка
следва да
бъдат включени
„административни
указания за
изпълнение
на
приложимите
международни
правила и
нормативни
разпоредби,
както и да се
разработят и
разпространят
всички
национални
тълкувателни
актове, които
може да са
необходими, в
това число
свидетелства,
издадени от класификационна
организация,
призната от държавата
на знамето в
съответствие
с правило XI-1/1 на
SOLAS, като
свидетелството
се изисква от
държавата на
знамето, за
да се докаже,
че са спазени
изискванията
по отношение
на корпуса,
машините,
електрическите
инсталации
и/или другите
изисквания
на
международна
конвенция, по
която
държавата на
знамето е
страна, или
изискване,
посочено в
националното
законодателство
на държавата
на знамето“.
В
Регламент
(ЕО) № 391/2009 и
Директива 2009/15/ЕС
са
определени
два вида
свидетелства,
които могат
да бъдат
издавани от
класификационните
организации —
„задължителни
свидетелства“
— издадени от
държавата на
знамето или
от нейно име
в
съответствие
с международните
конвенции, и
„свидетелства
за клас“ —
документи,
издадени от
призната организация,
с които се
удостоверява
годността на
кораба за
конкретна
употреба или услуга
в
съответствие
с правилата и
процедурите,
установени и
разгласени
от тази призната
организация.
Противно
на тези
разпоредби в
раздел 16 от
проекта на
Кодекс за
правните
инструменти
се посочва,
че държавата
на знамето
изисква
всички
свидетелства,
издадени от
класификационни
организации,
поради което
е необходимо
да спазват
административните
указания,
предоставени
от тази
държава. Това
трябва да се
разбира също
като
препратка
към онова,
което в ЕС се
определя
като
класификационни
функции или
свидетелства
за клас, и
по-специално
изискваните
като доказателство
за
изпълнение
на глава II-I, част
А-1, правило 3-1 от
SOLAS[14],
които
представляват
актове на
признати организации
и не могат да
се ползват
със защитата,
предоставяна
на държавни
актове. Следователно
съществува
риск, че
изискванията,
съдържащи се
в
горепосочения
регламент по
отношение на
класификационните
функции и
свидетелствата
за клас, или
на
действията,
предприети с
оглед
изпълнението
на тези
изисквания,
могат да се
окажат
неоснователно
оспорвани от
трети
държави или
от самите
признати организации
въз основа на
различни
административни
указания,
издадени от
съответните
държави.
1.7.1.2.  Упълномощаване
на признати
организации
В
уводната
част на
раздел 18,
част 2 от
проекта на
Кодекс за
правните
инструменти
се посочва,
че „само по
отношение на
корабите,
които имат
право да
плават под нейното
знаме, дадена
държава на
знамето, която
упълномощава
призната
организация
да действа от
нейно име при
провеждането
на прегледи,
проверки и
одити,
издаването
на свидетелства
и документи,
маркирането
на кораби и
други
задължителни
дейности,
изисквани
съгласно
конвенциите
на MMO или
съгласно
нейното
национално
законодателство,
трябва да
уреди това
упълномощаване
в съответствие
с
приложимите
изисквания
на международните
инструменти
със
задължително
действие [...]“.
Съгласно
Регламент
(ЕО) № 391/2009
признаването
се
предоставя
на равнище
ЕС, като след
неговото
получаване
признатата
класификационна
организация
може да изпълнява
в ЕС както
задължителни,
така и класификационни
функции.
Освен това
признаването
се предвижда
за дейността,
която
класификационната
организация
извършва в
световен мащаб.
Списъкът на
минималните
критерии и задълженията,
предвидени в
регламента
(много от
които са от
структурен
характер), се
отнася за
цялата
дейност на
организацията
независимо
от знамето.
Горепосоченото
ограничение
в проекта на Кодекс
за правните
инструменти,
отнасящо се
до
възможността
на държавата
на знамето да
регулира
дейността на
организацията
само по
отношение на
корабите,
плаващи под
нейното
собствено
знаме, може
да бъде
възприето
като
противоречащо
на критериите,
прилагани на
равнище ЕС
като условие sine
qua non за
получаване
на признание
и за правото
на организациите
да продължат
да се ползват
с него.
Трябва да се
отбележи обаче,
че
признаването
се
предоставя
от Комисията,
докато
държавите
членки могат
да упълномощават
само
организации,
признати на
равнище ЕС.
1.7.1.3.  Специални
изисквания
В
раздел 18 на
проекта на
Кодекс за
правните
инструменти
се съдържа
изчерпателен
списък на
въпросите, по
които
държавите
могат да се
намесват в
дейността на
признатите
организации,
за да се
осигури
спазването
на определени
стандарти.
Макар тези
изисквания да
са
формулирани
общо, те не
обхващат
всички
минимални
критерии и
задължения,
които се съдържат
в регламента
— например
критерия във
връзка с
интелектуалната
собственост,
посочен в
раздел Б,
точка 5, или
задълженията
относно
хармонизиране
на правилата
за
класификация
и взаимно признаване
съгласно
член 10,
параграф 1 от
регламента;
също така те
не обхващат
критериите и
задълженията,
произтичащи
от
посочените в
Директива 2009/15/ЕО
задължения
на държавите
членки, като
например
имуществената
отговорност
по член 5,
параграф 2,
буква б).
При все
това, от
естеството
на кодекса и
от неговия
обхват,
посочен в
раздел 6
(„целта на
кодекса е да
уреди
аспектите,
които са
необходими
за дадено
договарящо
правителство
или страна,
за да изпълни
изцяло разпоредбите
на
приложимите
международни
инструменти,
към които е
договарящо
правителство
или страна...“), може
да се
заключи, че
освен когато
е формулирана
изрична
забрана,
разпоредбите
му трябва да
се разбират
като
определящи
минимални
стандарти,
които
отделните
държави могат
да
доразвиват и
подобряват —
това намерение
е заявено в
съображение 4
от Регламент
(ЕО) № 391/2009.
1.7.1.4.  Прилагане
на правилата
за
класификация
Съгласно
раздел 19,
част 2 от
проекта на
Кодекс за
правните
инструменти
„никоя
държава на
знамето не
може да упълномощава
своите
признати
организации
да прилагат —
по отношение
на кораби,
различни от
имащите
право да
плават под
нейното
знаме —
изисквания,
които се
отнасят до техните
класификационни
норми,
изисквания, процедури
или
изпълнението
на други задължителни
процедури за
сертифициране
извън
предвидените
в
изискванията
на конвенцията
и задължителните
инструменти
на
организацията.“
От това
следва, че
държавата на
знамето няма
да е в
състояние да
наложи на
упълномощените
от нея
класификационни
организации
изисквания,
надхвърлящи
изискванията
на конвенцията
и на
задължителните
правни инструменти
на ММО, освен
в случаите на
кораби, плаващи
под нейното
знаме. От
тълкуването
по аргумент
от
противното
следва, че
всяка държава
на знамето
може да
налага
такива изисквания,
които са в
съответствие
с конвенциите
на ММО или
други
задължителни
правни инструменти
на ММО,
включително
самите кодекси
за правните
инструменти
и за
признатите
организации.
Както
става ясно от
предходния
подраздел, тази
разпоредба
не обхваща
редица
изисквания,
съдържащи се
в
горепосочените
регламент и
директива.
Наред с
това прецедентите
при
изготвянето
на кодексите
показаха, че
редица
държави са
склонни да
възприемат
някои от тези
изисквания
като засягащи
техния
суверенитет.
Това
схващане обаче
е
неоснователно
поради
следните причини:

·
Класификационните
организации
си запазват
свободата да
установят
свои
собствени
правила и
процедури,
които смятат
за подходящи,
при условие
че те
отговарят на
определените
от ММО целеви
стандарти. Те
приемат тези правила
и процедури
единствено
на своя собствена
отговорност.
·
От това
следва, че
прегледите
за
класифициране
и
свидетелствата
за клас,
издадени с
цел да се
установи и
впоследствие
да се
удостовери
спазването
на горепосочените
правила и
процедури, са
дейности от
чисто частен
характер и
поради това
не
представляват
действия на
никоя държава
и не са
извършени от
името на
никоя
държава.
·
Класификационните
функции и
сертифицирането
се отличават
с частен
характер,
който не се
променя от
тяхното
включване в
определението
за
„задължително
сертифициране
и услуги“.
Този частен
характер не е
засегнат и от
факта, че в
глава II-I, част А-1,
правило 3-1 от SOLAS
от
договарящите
страни се
изисква да се
уверят, че
корабите,
плаващи под
тяхно знаме,
отговарят на
изискванията
по отношение
на корпуса,
машините и
електрическите
инсталации
на
класификационната
организация,
призната от
компетентните
органи на
тази държава:
както е видно
от текста на
разпоредбата,
това са
изисквания
на класификационната
организация,
а не на
признаващата
държава.
·
Всяка
класификационна
организация
е свободна да
избира дали
да сключва с държавите
на знамето
договорености
за упълномощаване
и
следователно
да приема или
отхвърля
изискванията,
установени
от тези
държави, като
условие за
признаване
по отношение
на
посочените
правила и
процедури за
класифициране.

·
Следователно
всяка
призната организация
е длъжна да
гарантира, че
поетите от
нея
задължения
по отношение
на различни
държави на
знамето са
взаимно
съвместими.
Въпреки че е
напълно
възможно
установените
в различни
държави
условия за
признаване
по отношение
на
класификационните
функции и
сертифицирането
да бъдат
взаимно
несъвместими,
това в
никакъв
случай не
предполага
конфликт на
суверенни
права и води
единствено
до
невъзможността
на дадена
организация
да се ползва
с признаване
едновременно
от всички
тези държави
или част от
тях.
Опитът от
минали
морски
инциденти,
като
например потъването
на танкерите
„Ерика“ и
„Престиж“, които
в момента на
злополуката
плаваха под
знамената на
трети
държави, но
бяха класифицирани
от
организации,
признати от
ЕС, показа до
каква степен
морската
безопасност и
опазването
на околната
среда в
Европа зависят
от доброто
функциониране
на признатите
от ЕС
класификационни
организации
по отношение
както на
задължителните,
така и на
класификационните
функции и
независимо
от знамето.
Съюзът не
може да
пренебрегне
тази потребност,
тъй като
иначе би
допуснал
противоречие,
при което
организациите,
разполагащи
с правото да
удостоверяват
безопасността
на кораби от
ЕС, като по
този начин се
възползват
от свободен
достъп до
пазар със
значително
качество и
размер,
същевременно
ще могат да
занижат
критериите
си, когато издават
свидетелства
на кораби,
плаващи под знамето
на трети
държави и
които могат
да представляват
заплаха за
законни и
жизненоважни
интереси на
Съюза като
безопасността
и опазването
на околната
среда. Именно
поради това в
Регламент
(ЕО) № 391/2009, и
по-специално
съгласно
членове 1 и 4 от
него във
връзка със
съображение 13,
се изисква
изпълнение
на
съответните
критерии и
задължения
от системен
характер — отнасящи
се както до
класификационните,
така и до
задължителните
функции
независимо
от знамето,
под което
плава
съответният
кораб — като
задължително
условие
дадена
организация
да бъде призната
на равнище ЕС
и да продължи
да се ползва
с такова
признаване.
1.7.2.     Проект
на Кодекс за
признатите
организации
1.7.2.1.  Клас
и
задължителни
свидетелства
В част II,
раздел 1.3 от
Кодекса за
признатите
организации
се посочва,
че
„задължително
сертифициране
и услуги“
означава
„издадените
свидетелства
и
предоставените
услуги в
съответствие
със законите,
нормите и
разпоредбите,
определени
от
правителството
на суверенна държава.
Те включват
преглед на
плана,
проверка и/или
одит, в
резултат на
които или в
подкрепа на
които се
издава
свидетелство
от държава на
знамето или
от нейно име
като
доказателство,
че са
изпълнени
изискванията,
посочени в
международна
конвенция
или в националното
законодателство.
Обхванати
са също
свидетелствата,
които са
издадени от
организация,
призната от
държавата на
знамето в
съответствие
с разпоредбите
на правило XI-1/1
от SOLAS, и които
могат да
включват
доказано съответствие
с
изискванията
по отношение
на корпуса,
машините и
електрическите
инсталации
на
признатата
организация
съгласно
условията на
нейната
договореност
за признаване
с държавата
на знамето“.
Като се
вземат
предвид
определенията
за
„задължително
свидетелство“
и
„свидетелство
за клас“ съгласно
правото на
ЕС,
съображенията,
изложени в
подраздели 1.7.1.1—1.7.1.4
по-долу
относно
проекта на
Кодекс за
правните
инструменти,
са приложими
с еднаква сила
и към проекта
за Кодекс за
признатите
организации.
1.7.2.2.  Сътрудничество
между
признатите
организации
В част II,
точки 3.9.3.1 и 3.9.3.2 от
проекта на
Кодекс за
признатите
организации
се предвижда
механизъм на
сътрудничество
между
признатите
организации,
който обаче
да се прилага
съгласно
рамката,
установена
от държавата
на знамето.
Сътрудничеството
между
признатите
организации
се уреждат в
член 10,
параграф 1 от
Регламент
(ЕО) № 391/2009 и
обхваща
класификационните
функции и свидетелствата,
без да се
прави
разграничение
въз основа на
знамето. В
противоречие
с тези
разпоредби
от правото на
ЕС, с част II,
точки 3.9.3.1 и 3.9.3.2 от
проекта на
Кодекс за
признатите
организации
се
установяват
някои
ограничения
относно
сътрудничеството
между
признатите
организации;
по-конкретно,
прилагането
на кодекса от
страна на
държавите
членки би
означавало,
че: а) взаимното
признаване
ще е възможно
само при наличието
на
предвидена
за тази цел
рамка във
всяка
държава
членка по
отношение на
корабите,
плаващи под
нейно знаме,
и б) въздействието
на тази рамка
не може да се
простира
извън флота
под знамето
на всяка
държава членка.
Регламент
(ЕО) № 391/2009 е пряко
приложим във
всички
държави
членки,
поради което
отговаря на
условие а).
Въпреки това,
поради
причините,
описани в
подраздели 1.7.1.3
и 1.7.1.4,
установената
посредством
Регламент
(ЕО) № 391/2009 рамка
за
сътрудничество
излиза извън
границите на
флота под
знамето на
всяка държава
членка и не
отговаря на
условие б),
поради което
е в
противоречие
с част II, точки 3.9.3.1
и 3.9.3.2 от
проекта на
Кодекс за
признатите
организации.
1.7.2.3.  Прилагане
на правилата
за
класификация
Тъй
като
разпоредбите
на част II,
точка 3.9.3.3 от
проекта на
Кодекс за
признатите
организации
са идентични
с тези,
посочени в
раздел 19,
част 2 от
проекта на Кодекс
за правните
инструменти,
изложените в
подраздел 1.7.1.4
съображения
са приложими
и по
отношение на
тези
разпоредби.
1.7.2.4.  Упълномощаване
на
признатите
организации
Съгласно
част II, точка 8.1.1
от проекта на
Кодекс за
признатите
организации
„[...] държава на
знамето може
да
упълномощи
призната
организация
да действа от
нейно име при
задължителното
сертифициране
и услуги и
при
определяне
на тонажа
само за
кораби, които
имат право да
плават под
нейното знаме
съгласно
изискванията
на тези
конвенции. За
целите на
това
упълномощаване
не се изисква
признатите
организации
да извършват
действия,
накърняващи
правата на
друга държава
на знамето“.
Тази
разпоредба
следва да се
анализира във
връзка с
определението
за
„задължително
сертифициране
и услуги“, за
да се прецени
дали
разширяването
на изискванията
за държавата
на знамето
така, че те да
обхващат
свидетелствата
за клас и
списъка с
минимални
критерии,
които трябва
да бъдат
изпълнени от
дадена
организация,
за да бъде
призната на
равнище ЕС,
би поставило
под въпрос
правомощията
на други
държави на
знамето.
Поради това
съображенията,
изложени в
раздели 1.7.1.3 и 1.7.1.4,
се прилагат и
за този
случай.
1.8.        Одит
на ММО
Обсъжданите
предстоящи
изменения на
международните
конвенции
предвиждат
също така
въвеждане на
задължителна
схема за одит
на ММО,
определена
по следния
начин:
„система за
одит на държавите,
членуващи в
ММО, която е
установена от
организацията
и отчита
разработените
от нея
насоки, и
чиято цел е
да гарантира
последователното
и ефективно
прилагане на
инструментите
на
организацията
и подпомагането
на държавите
с оглед
подобряване
на техните
възможности
и общи
резултати в
това
отношение.“
В
съответствие
с
планираните
изменения държавите
членки ще
бъдат
периодично
подлагани на
такива одити.
Съгласно
определението
при одита
следва да се
вземе под
внимание
спазването
на правните
инструменти на
ММО, като
одитът се
основава на
цялостен график,
изготвен от
генералния
секретар на
организацията
в
съответствие
с разработените
насоки.
Следователно
при
задължителния
одит на ММО
ще се оцени
по принцип и
спазването
на
международните
конвенции
съгласно определението
в Регламент
(ЕО) № 391/2009 и
Директива 2009/15/ЕО,
в това число
спазването
на Кодекса за
правните
инструменти
и Кодекса за
признатите
организации.
В това
отношение е
необходимо
да се
анализира
дали е възможно
възникването
на ситуация,
при която
международните
задължения
на държавите
членки се
оказват
несъвместими
със задълженията,
възложени им
съгласно
правото на
ЕС.
От
анализа,
изложен в
точки 1.7.1 и 1.7.2, става
ясно, че има
редица
области, в
които проектите
на Кодекс за
правните
инструменти
и Кодекс за
признатите
организации
са в противоречие
с
приложимото
право на ЕС,
поради което
е необходимо
да се
гарантира, че
задълженията,
възложени на
държавите
членки съгласно
конвенциите
за
международната
морска
безопасност,
и въз основа
на които ще
бъдат
одитирани от
ММО, са
съвместими
със задълженията
им на равнище
ЕС.
1.9.        Директива
2008/106/ЕО
Без да
се засягат
съображенията,
изразени в
раздели 1.6—1.8, не
бяха идентифицирани
противоречия
между проектите
на двата
кодекса и
Директива 2008/106/ЕО.
1.10.      Заключение
С оглед
на
горепосоченото
държавите
членки могат
да дадат
своето
съгласие да
бъдат обвързани
с Кодекса за
правните
инструменти
и Кодекса за
признатите
организации
само ако са
предприети
необходимите
предпазни
мерки, за да
се гарантира,
че:
а)           пълната
ефективност
на Регламент
(ЕО) № 391/2009 и
Директива 2009/15/ЕО,
както и
възможността
на Съюза да
продължи да
развива тези
достижения
на правото на
ЕС; и
б)           възможността
на Комисията
да
предоставя
признание
само на
организациите,
които отговарят
на
критериите и
задълженията,
посочени в
Регламент
(ЕО) № 391/2009, и да
оттегля
признаването
на тези,
които не
отговарят на
тези
критерии,
са
изцяло
запазени.
Комисията
е на мнение,
че, за да се
осигури
постигането
на целите на
посочените
директива и
регламент,
държавите
членки
следва да
изразят резерви
във връзка
със
задълженията
си съгласно
правото на ЕС
при
предоставяне
на съгласие
да приемат
разпоредбите
на кодексите
за
задължителни
и да подложат
своите морски
администрации
на
задължителна
схема за одит
на ММО по
отношение на
държавите
членки.
Що се
отнася до
въпросите,
разгледани в
раздел 1.7.1.3, би
следвало да е
достатъчно
държавите
членки — при
даване на
съгласието
си да приемат
разпоредбите
на кодексите за
задължителни
— да пояснят,
че те
тълкуват
съответните
разпоредби
по определен
начин,
например
като
осигуряващи
само списък с
минимални
изисквания,
който не
възпрепятства
държавите на
знамето да
налагат други
изисквания
по отношение
на
признатите
организации.
На
последно
място,
задължението
на държавите
членки да се
подложат на
одит на ММО,
както е
предвидено в
член 7 от
Директива 2009/21/ЕО,
следва да се
разглежда
също в
контекста на
задълженията,
възложени им
на
международно
равнище и на
равнище ЕС.
Следователно
при всеки
одит на ММО
следва да се проверява
съответствието
само с тези
разпоредби
на
международните
конвенции,
които
държавите
членки са
приели.
2013/0111 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
относно
позицията,
която да бъде
заета от
името на Европейския
съюз в
Международната
морска
организация
(ММО) във
връзка с
приемането на
някои
кодекси и
свързаните с
тях изменения
на
конвенциите
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 100,
параграф 2,
във връзка с
член 218,
параграф 9 от
него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
има предвид,
че:
(1)       След
одобряването
на Кодекса за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО
(Кодекса за
правните
инструменти)
от Комитета
по опазване
на морската
среда на ММО
на неговата 64-та
сесия (MEPC64,
октомври 2012 г.)
и от Комитета
по морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия (MSC91,
ноември 2012 г.)
се очаква той
да бъде приет
от 28-ата
асамблея на
ММО през
декември 2013 г.
(2)       След
одобряването
на Кодекса за
признатите
организации
на ММО
(Кодекса за
признатите
организации)
от MEPC64 и от MSC91 се
очаква той да
бъде приет от
тези комитети
през май и
юни 2013 г.
съответно на техните
65-а и 92-ра сесия.
(3)       На 91-вата
си сесия
Комитетът по
морска
безопасност
на ММО одобри
изменения на
Международната
конвенция за
товарните
водолинии от 1966 г.
(наричана
по-долу
„Конвенцията
за товарните
водолинии“),
на
Конвенцията
за международните
правила за
предпазване
от сблъскване
на море от 1972 г.
и на
Международната
конвенция за
измерване
тонажа на
кораби от 1969 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
които да
бъдат
разгледани и
приети от 28-ата
асамблея на
ММО.
(4)       На 64-тата
си сесия
Комитетът по
опазване на
морската
среда на ММО
одобри
изменения на
протоколите
от 1978 г. и 1997 г.
към
Международната
конвенция за
предотвратяване
на замърсяването
от кораби от 1973 г.
(наричана
по-долу
„Конвенцията
MARPOL“) с оглед въвеждане
на
задължителния
характер на Кодекса
за правните
инструменти
заедно с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето.
Очаква се
комитетът
приеме тези
изменения на
своята 66-а
сесия през 2014 г.
(5)       На 91-вата
си сесия
Комитетът по
морска
безопасност
на ММО одобри
изменения на
Международната
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на море
от 1974 г.
(наричана
по-долу
„Конвенцията
SOLAS“) и протокола
към нея от 1988 г.,
както и на
протокола от 1988 г.
към
Конвенцията
за товарните
водолинии от 1966 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето.
Очаква се на
своята 92-ра
сесия, насрочена
за юни 2013 г.,
комитетът да
одобри
изменения на
Международната
конвенция за
вахтената
служба и
нормите за
подготовка и
освидетелстване
на моряците
от 1978 г.
(наричана
по-долу
„Конвенцията
STCW“) със същата
цел. Очаква
се комитетът
да приеме измененията,
посочени в
настоящия
параграф, на
своята 93-та
сесия през 2014 г.

(6)       На 64-тата
си сесия
Комитетът по
опазване на
морската
среда на ММО
одобри
изменения на
протокола от 1978 г.
към
Конвенцията
MARPOL с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации.
Очаква се
комитетът да
приеме тези
изменения на
своята 65-а
сесия.
(7)       На 91-вата
си сесия
Комитетът по
морска
безопасност
на ММО одобри
изменения на
Конвенцията
SOLAS и протокола
от 1988 г. към
Конвенцията
за товарните
линии с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации.
Очаква се
комитетът да
приеме тези изменения
на своята 92-ра
сесия.
(8)       След
като
измененията
на
посочените
по-горе
конвенции
бъдат приети,
генералният
секретар на
ММО ще ги
представи на
съответните
договарящи
страни,
които, в
зависимост
от разпоредбите
на всяка
конвенция,
следва да
изразят изрично
или
мълчаливо
своето
съгласие да приемат
тези
изменения за
задължителни.
(9)       Нито
една от
посочените
конвенции не
съдържа клаузи,
изключващи
изразяването
на резерви по
отношение на
измененията.
(10)     Проектът
на Кодекс за
правните
инструменти
има за цел да
замени
Резолюция А.973
(24), съдържаща
съществуващия
Кодекс за
прилагане на
задължителните
правни
инструменти
на ММО и която,
от своя
страна,
замени
Резолюция А.847(20)
на
асамблеята,
която
държавите
членки са задължени
да прилагат
по силата на
член 3,
параграф 1 от
Директива 2009/15/ЕО
на
Европейския
парламент и
на Съвета относно
общите
правила и
стандарти за
организациите
за проверка и
преглед на
кораби и за
съответните
дейности на
морските
администрации[15].
(11)     Въпросът
относно
Кодекса за
признатите организации
е
изчерпателно
регламентиран
— пряко или
чрез
позоваване
на редица
резолюции на
ММО —
посредством
горепосочената
директива и
Регламент
(ЕО) № 391/2009 на
Европейския
парламент и
на Съвета
относно общи
правила и
стандарти за
организациите
за проверка и
преглед на
кораби[16].
(12)     Освен
това, в
съответствие
с член 7,
параграф 2,
първа алинея
от Директива 2009/15/ЕО,
след приемането
на нови
актове или
протоколи към
международните
конвенции,
посочени в член 2,
буква г),
Съветът по
предложение
на Комисията
и като взема
предвид
парламентарните
процедури в
държавите
членки, както
и съответните
процедури на
ММО, взема
решение относно
конкретните
мерки за
ратифициране
на тези нови
актове или
протоколи,
като гарантира,
че те се
прилагат по
еднакъв
начин и едновременно
в държавите
членки.
Понятието
„международни
конвенции“ е
определено в Директива 2009/15/ЕО
и в Регламент
(ЕО) № 391/2009 и
обхваща
конвенциите
SOLAS, MARPOL и
Конвенцията
за товарните
водолинии
заедно с
техните изменения
и
протоколите
към тях,
както и свързаните
с тях кодекси
със
задължителен
характер в
актуализиран
вид.
(13)     Задълженията
на държавите
на знамето
съгласно
Конвенцията
STCW са
обхванати от
разпоредбите
на Директива 2008/106/ЕО
относно
минималното
ниво на
обучение на
морските
лица[17],
изменена с
Директива 2012/35/ЕС[18].
(14)     Необходимо
е да се
осигури
съответствие
между
правото на
Съюза и
задълженията
на държавите
членки,
произтичащи
от
прилагането
на Кодекса за
правните
инструменти
и Кодекса за
признатите
организации
съгласно конвенциите,
посочени в
предходните
параграфи, и
в рамките на
други
конвенции,
които правят
упоменатите
кодекси
задължителни
за договарящите
страни.
(15)     В
Директива 2009/21/ЕО
относно
спазването
на
изискванията
за държавата
на знамето[19] се
определят
редица
задължения
за държавите
членки като
държави на
знамето. Те
включват
по-специално
задължение
за държавите
членки да
предприемат
необходимите
мерки, така
че
извършваният
от ММО одит на
тяхната
администрация
да се
провежда поне
веднъж на
седем години.
Тази
разпоредба
обаче изтича
най-късно на 17
юни 2017 г. или на
по-ранна
дата,
определена
от Комисията,
ако влезе в
сила
задължителната
схема за одит
на ММО по
отношение на
държавите
членки.
(16)     Поради
горепосочените
причини
Кодексът за
правните
инструменти
и Кодексът за
признатите
организации,
както и
съответните изменения
на
конвенциите,
посочени
по-горе,
попадат в
изключителната
компетентност
на ЕС,
предоставена
му съгласно
член 3,
параграф 2 от
ДФЕС,
доколкото
приемането
на съответните
международни
инструменти
може да засегне
общите
правила или
да промени
техния обхват.

(17)     Редица
разпоредби в
проекта на
Кодекс за правните
инструменти
противоречат
на
горепосочените
инструменти
на правото на
ЕС, особено
що се отнася
до: а) разширяването
на обхвата на
кодекса, така
че да обхване
административните
указания на
държавата на
знамето по
отношение на
класификационните
функции и
свидетелствата
за клас,
което води до
риск от
неоснователно
оспорване на
изискванията
съгласно
Регламент
(ЕО) № 391/2009,
отнасящи се
до тези
функции и
свидетелства,
или до
действията,
предприети с
оглед да се
гарантира
прилагането
на тези
изисквания;
б)
ограничаването
на възможността
на държавата
на знамето да
регулира
дейността на
признатите
организации само
за кораби,
плаващи под
нейно знаме,
за разлика от
критериите и
задълженията,
предвидени
във
въпросния
регламент,
които се отнасят
до всички
дейности на
признатите организации
независимо
от знамето; в)
забраната за държавата
на знамето да
възлага на
своите признати
организации
изисквания,
свързани с
класификацията,
или
задължителни
изисквания
по отношение
на корабите,
различни от
имащите
право да
плават под
нейното знаме,
които
надхвърлят
изискванията
на конвенциите
и
задължителните
правни
инструменти
на ММО, за
разлика от
специфичните
критерии и
задължения,
посочени
по-горе.
(18)     Редица
разпоредби в
проекта на
Кодекс за правните
инструменти
противоречат
на горепосочените
инструменти
на правото на
ЕС, особено
що се отнася
до: а)
определението
за
„задължително
сертифициране
и услуги“,
включващо
услуги и
функции по
издаването
на
свидетелства,
които според
Регламент
(ЕО) 391/2009 и
Директива 2009/15/ЕО
са част от
класификационните
дейности на
признатите
организации
и следователно
имат частен
характер; б)
ограничаването
на
изискванията
за сътрудничество
между
признати
организации
единствено в
рамката,
установена
от държавата
на знамето, и
в разрез със
задълженията,
предвидени в
член 10 от
Регламент
(ЕО) № 391/2009; в)
прилагането
на правилата
за
класификация
съгласно
описаното
по-горе.
Освен това предвидената
в проекта на
Кодекс за
признатите
организации
забрана на
всички изисквания
относно
признати
организации,
които могат
да засегнат
правата на
друга
държава на
знамето може
— ако се
разглежда
във връзка
със съдържащото
се в кодекса
определение
за задължително
сертифициране
и услуги — да
доведе до
тенденциозно
тълкуване на
кодекса, а
оттам — до
необосновани
ограничения
върху изпълнението
на
предвидените
в Регламент
(ЕО) № 391/2009
изисквания
по отношение
на
дейностите
за класификация
на
признатите
организации.
(19)     Нито
посочените в
проекта на
Кодекс за правните
инструменти
въпроси, по
които договарящите
страни могат
да се
намесват в
дейността на
признатите
организации,
нито
формулираните
в проекта на
Кодекс за признатите
организации
изисквания
по отношение
на
признатите
организации
обхващат
всички
минималните
критерии и
задължения,
определени в
Регламент
(ЕО) № 391/2009, или
произтичащи
от
задълженията,
възложени на
държавите
членки
съгласно
Директива 2009/15/ЕО;
освен в
случаите на
изрична
забрана тези
разпоредби
обаче следва
да бъдат
възприемани
като
определящи
минимални
стандарти,
които
договарящите
страни могат
да доразвиват
и подобряват.
(20)     В
проектите на
Кодекс за
правните
инструменти
или Кодекс за
признатите
организации
не следва да
се
предвиждат
разпоредби,
ограничаващи
възможността
на Съюза да
определи, в
съответствие
с Договорите
и международното
право,
необходимите
условия за
предоставяне
на
признаване
на организации,
които са
поискали да
бъдат
упълномощени
от държавите
членки за
извършване на
дейности по
преглед и
издаване на
свидетелства
на кораби от
тяхно име с
оглед постигане
целите на
Съюза и
по-специално
за подобряване
на морската
безопасност
и опазване на
околната
среда.
(21)     С
изключение
на
горепосочените
области на
потенциално
противоречие
с правото на
Съюза
проектите на
двата
кодекса
следва като
цяло да се
разглеждат
като
положителна тенденция,
тъй като те
ще установят
високи
стандарти в
световен
мащаб за
дейностите
на държавите
на знамето и
на признатите
организации;
поради тези
причини
разработването
на Кодекс за
признатите
организации
на ММО бе
изрично
предвидено в
съображение 4
от Регламент
(ЕО) № 391/2009. Следователно
Съюзът
следва да
подкрепи приемането
на двата
кодекса като
задължителни
правни
инструменти
на ММО.
(22)     ЕС не
е нито член
на ММО, нито
договаряща
страна по
посочените
по-горе
конвенции.
Следователно
е необходимо
Съветът да
упълномощи
държавите членки
да дадат
своето
съгласие да
приемат, в
интерес на
Съюза, за
задължителни
измененията
на тези
конвенции,
които ще
въведат задължителния
характер на
Кодекса за
правните
инструменти
и на Кодекса
за признатите
организации
заедно с
асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
1.           Позицията
на Съюза на 28-ата
асамблея на
ММО е да
изрази
съгласие с проекта
на Кодекс за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО,
одобрен от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
съдържащ се в
приложение 16
към документ
MSC 91/22 на ММО.
2.           Позицията
на Съюза на 28-ата
асамблея на
ММО е да
изрази
съгласие със:
а)      измененията
на
Международната
конвенция за
товарните
водолинии от 1966 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност на
ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 10
към документ
MSC 91/22 на ММО;
б)      измененията
на
Международната
конвенция за
тонажно
измерване от 1969 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 12
към документ
MSC 91/22 на ММО;
в)      измененията
на
Конвенцията
за международните
правила за
предпазване
от сблъскване
на море от 1972 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО заедно
с
асоциираната
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 11
към документ
MSC 91/22 на ММО.
Член 2
3.           Позицията
на Съюза на 65-ата
сесия на
Комитета по
опазване на
морската
среда на ММО
е да изрази
съгласие с
проекта на
Кодекс за
признатите
организации
на ММО,
одобрен от
същия
комитет на
неговата 64-та
сесия и от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
съдържащ се в
приложение 19
към документ
MSC 91/22 на ММО.
4.           Позицията
на Съюза на 65-ата
сесия на
Комитета по
опазване на
морската
среда на ММО
е да изрази
съгласие с
приемането
на изменения
на протокола
от 1978 г. към
Международната
конвенция за
предотвратяване
на замърсяването
от кораби от 1973 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации,
одобрени от
Комитета по
опазване на
морската
среда на ММО
на неговата 64-та
сесия и
посочени в
приложение 23
към документ
MEPC 64/23 на ММО.
5.           Позицията
на Съюза на 66-ата
сесия на
Комитета по
опазване на
морската
среда на ММО
е да изрази
съгласие с
приемането
на изменения
на
протоколите
от 1978 г. и 1997 г. към
Международната
конвенция за
предотвратяване
на
замърсяването
от кораби от 1973 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
опазване на
морската среда
на ММО на
неговата 64-та
сесия и
посочени в
приложение 20
към документ
MEPC 64/23 на ММО.
Член 3
6.           Позицията
на Съюза на 92-рата
сесия на
Комитета по
опазване на
морската
среда на ММО
е да изрази
съгласие с
проекта на
Кодекс за
признатите
организации на
ММО, одобрен
от посочения
комитет на
неговата 91-ва
сесия и от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 64-та
сесия и
съдържащ се в
приложение 19
към документ
MSC 91/22 на ММО.
7.           Позицията
на Съюза на 92-рата
сесия на
Комитета по
морска
безопасност
на ММО е да
изрази
съгласие със:
а)      измененията
на
Международната
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на море
от 1974 г. (SOLAS 1974)
(изменена) с
оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации
на ММО,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 20
към документ
MSC 91/22 на ММО;
б)      измененията
на протокола
от 1988 г. към
Международната
конвенция за
товарните
водолинии от 1966 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
признатите
организации
на ММО,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 21
към документ
MSC 91/22 на ММО.
8.           Позицията
на Съюза на 93-та
сесия на
Комитета по
морска
безопасност
на ММО е да
изрази
съгласие със:
а)      измененията
на
Международната
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на море
от 1974 г. (SOLAS 1974)
(изменена) с
оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните
инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
морска безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 17
към документ
MSC 91/22 на ММО;
б)      измененията
на протокола
от 1988 г. към
Международната
конвенция за
товарните
водолинии от 1966 г.
с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето,
одобрени от
Комитета по
морска
безопасност
на ММО на
неговата 91-ва
сесия и
посочени в
приложение 18
към документ
MSC 91/22 на ММО.
9.           Позицията
на Съюза на 92-рата
и 93-тата сесия
на Комитета
по морска
безопасност
на ММО е да
изрази
съгласие с
одобряването
и
последващото
приемане на
съответните
изменения на
Международната
конвенция за
вахтената
служба,
нормите за
подготовка и
освидетелстване
на моряците
от 1978 г. с оглед
въвеждане на
задължителния
характер на
Кодекса за
прилагане на
правните инструменти
на ММО заедно
с асоциирана
схема за одит
на държавите
на знамето.
Член 4
10.         Позицията
на Съюза,
установена в
членове 1—3, се
изразява от
държавите
членки, които
членуват и в
Международната
морска
организация
(ММО),
действащи
съвместно в
интерес на Съюза
и в
съответствие
с резервата в
приложението
към
настоящото
решение.
11.         Формални
и
незначителни
промени в
позицията на
Съюза,
предвидена в
членове 1—3,
могат да
бъдат
договаряни,
без да е
необходимо
нейното
изменение.
Член 5
На
държавите
членки се
разрешава да
дадат своето
съгласие да
приемат — в
интерес на Съюза
и в
съответствие
с резервата,
съдържаща се
в
приложението
към
настоящото
решение — за
задължителни
измененията,
посочени в
член 1,
параграф 2,
член 2,
параграф 2,
член 2,
параграф 3 и
член 3,
параграфи 2—4.
Член
6
Адресати
на
настоящото
решение са
държавите
членки.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
ПРИЛОЖЕНИЕ
Резерва
от [име на
договарящата
държава
членка]
Що се
отнася до [име
на
съответния
кодекс], [име
на
договарящата
държава
членка]
желае да
подчертае, че
никоя от
разпоредбите
на посочения
кодекс не
следва да се
тълкува така,
че да ограничава
по какъвто и
да е начин
изпълнението
на
задълженията
на
горепосочената
държава
съгласно
правото на
ЕС.
По-специално
намерението
на [име на
договарящата
държава
членка] е да
продължава
да изпълнява
съответното
законодателство
на Съюза
относно общите
правила и
стандарти за
организациите
за проверка и
преглед на
кораби и в
частност що
се отнася до:
-           определението
за
„задължителни
свидетелства“
и
„свидетелства
за клас“;
-           обхвата
на
установените
задължения и критерии
за признати
организации;
-           задълженията,
възложени на
Европейската
комисия, във
връзка с
признаването,
оценяването
и, според
случая,
налагането
на корективни
мерки или
санкции на
признати
организации.
Освен
това [име на
договарящата
държава
членка] е на
мнение, че в [име
на
съответния
кодекс] се
съдържа
набор от
минимални
изисквания, които
държавите
могат да
доразвиват и
подобряват в
зависимост
от
конкретния
случай с
оглед да се
оптимизират
морската
безопасност
и опазването
на околната
среда.
При всеки
одит на ММО
следва да се
проверява изпълнението
само на тези
разпоредби
от международните
конвенции,
които са
ратифицирани
от [име на
договарящата
държава
членка], в
това число
съгласно
условията на
настоящата
резерва.
[1]               Комитет
по опазване
на морската
среда на ММО.
[2]               Комитет
по морска
безопасност
на ММО.
[3]               Или 12
месеца след
постигането
на достатъчен
брой изрични
ратификации.
[4]               Или 12
месеца след
постигането
на достатъчен
брой изрични
ратификации.
[5]               Срокът
за
ратифициране
може да се
отложи до 1.7.2015 г.,
за да
съвпадне със
съпътстващото
изменение на
конвенциите
SOLAS, LL и STCW.
[6]               Влизането
в сила може
да се отложи
до 1.1.2016 г., за да
съвпадне със
съпътстващото
изменение на
конвенциите
SOLAS, LL и STCW.
[7]               ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 47.
[8]               ОВ L 319,12.12.1994 г.,
стр. 20.
[9]               ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 11.
[10]             Член 3,
параграф 1.
[11]             Съображение
13.
[12]             ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 132.
[13]             ОВ L 323, 3.12.2008 г.,
стр. 33.
Директива,
последно
изменена с
Директива
2012/35/ЕС.
[14]             Вж.
раздел 1.7.1.4
по-долу.
[15]             ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 47.
[16]             ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 11.
[17]             ОВ L 323, 3.12.2008 г.,
стр. 33.
[18]             ОВ L 343, 14.12.2012 г.,
стр. 78.
[19]             ОВ L 131, 28.5.2009 г.,
стр. 132.