               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2021
            COM(2021) 368 final
            2021/0182(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък ,,Хагската конвенция от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 101 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централните органи, определени от договарящите страни.

                  С оглед на това, че предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето, Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Хагската конвенция от 1980 г. и насърчава трети държави да се присъединят към нея.

                  Пакистан депозира инструмента за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 22 декември 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Пакистан на 1 март 2017 г.

                  Член 38, параграф 4 от Хагската конвенция от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяването на трета държава към Хагската конвенция от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз, който беше консултиран по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище 1/13 Съдът на Европейския съюз посочи, че приемането на присъединяването на трета държава към Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 1980 г. е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от единност по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променлива геометрия сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Пакистан трябва да бъде взето посредством решение на Съвета. Поради това държавите — членки на Европейския съюз, следва да направят декларацията за приемане във връзка с присъединяването на Пакистан в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на държавите — членки на Европейския съюз, ще доведе до прилагане на Хагската конвенция от 1980 г. между Пакистан и всички държави — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на Регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му пребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ инкорпорира в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това Регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно ниво Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и декември 2019 г. бяха приети 18 решения на Съвета с цел да се приеме присъединяването на 26 трети държави (Мароко, Сингапур, Руската федерация, Албания, Андора, Сейшелските острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамски острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино, Доминиканската република, Беларус, Узбекистан, Хондурас, Еквадор и Украйна)
                     1
                   към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца.

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и с цел да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Заслужава си да се спомене и връзката с насърчаването на използването на медиация при уреждането на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава разрешаването на семейните спорове по взаимно съгласие. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за разрешаването на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали/не са се присъединили към Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за решаване на проблемите, свързани с международното отвличане на деца
                     3
                  .

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Член 38 от Хагската конвенция от 1980 г. гласи, че „присъединяването [на присъединяващи се държави] поражда действие само в отношенията между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ“. Като се има предвид, че решението се отнася до изричното приемане на присъединяването на присъединяваща се държава към Хагската конвенция от 1980 г. от държавите членки в интерес на Съюза, приложимото правно основание е член 218, параграф 6 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Материалноправното основание е член 81, параграф 3 от ДФЕС, поради което Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Ирландия е обвързана от Регламент (ЕО) № 2201/2003 и поради това участва в приемането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че всички държави — членки на Европейския съюз, ще приемат присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Преобладаващото мнозинство от държавите — членки на Европейския съюз, с които Комисията се консултира относно тяхната готовност да приемат присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г., даде положително становище.

                  Обсъжданията, проведени на експертната среща на 2 юли 2019 г., показаха, че с едно изключение, няма възражения от страна на държавите членки срещу приемането на присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г.

                  Комисията вярва, че по-нататъшните обсъждания на техническо равнище в Работната група на Съвета по гражданскоправни въпроси ще доведат до необходимото единодушие за приемането на решението на Съвета.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Като подготовка за експертната среща на 2 юли 2019 г. и последващите действия във връзка с нея Комисията поддържаше тесни контакти с Хагската конференция по международно частно право и делегацията на ЕС в Пакистан.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 18-те решения на Съвета, които бяха приети между 2015 г. и 2019 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена никаква конкретна оценка на въздействието поради естеството на настоящия законодателен акт. Степента на прилагане на Конвенцията от Пакистан обаче беше разгледана на експертната среща от 2 юли 2019 г., на която бяха представени всички държави — членки на ЕС. Като последващи действия във връзка със срещата Комисията следеше отблизо развитията в Пакистан.

                  Пакистан определи за централен орган Службата на заместник главния прокурор в Министерството на правото, правосъдието и правата на човека. Освен това той създаде областни органи в Punjab, Sindh, Khyber Pakhtunkhwa, Balochistan, Azad Jammu, Kashmir и Gilgit-Baltistan, като и съответни правителствени агенции, които да подпомагат тези органи. Централният орган издаде стандартни оперативни процедури, съдържащи указания за тези подфедерални структури относно разглеждането на случаи, като акцентът е поставен върху медиацията.

                  В националното законодателство бяха внесени изменения, за да може Хагската конвенция от 1980 г. да бъде посочена като компетентност на семейните съдилища. От 2017 г. насам бяха проведени няколко обучения, за да се дадат указания на съдебната власт, че Хагската конвенция от 1980 г. има процедурен характер и не засяга въпроса по същество (спора относно родителските права). Ясно беше посочено, че шериатските съдилища нямат компетентност във връзка с Конвенцията.

                  Преди да приеме присъединяването на Пакистан, правителството на САЩ изпрати в Пакистан две делегации на високо равнище, съставени от юристи, представители на Държавния департамент и експерти по Хагската конвенция, които да направят оценка на административното и съдебното спазване на Конвенцията. Посолството на САЩ в Исламабад организира също така множество семинари и работни срещи в цялата страна за юристи, съдии, държавни служители и други заинтересовани страни.

                  Присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г. беше прието от 12 договарящи държави, сред които и САЩ.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и мерки за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до разрешаването на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от държавите членки на формулировката на декларацията, срока за депозирането ѝ и съобщаване на Комисията за това депозиране, съгласно предвиденото в решението на Съвета.

               2021/0182 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконно прехвърляне или задържане и да въвежда процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на лични отношения и правото на упражняване на родителски права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и подсилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подпомага правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки inter alia в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по силата на Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Пакистан депозира своя инструмент за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 22 декември 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Пакистан на 1 март 2017 г.

               (11)Оценката на положението в Пакистан доведе до заключението, че държавите — членки на Европейския съюз, могат да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Пакистан при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Поради това на държавите — членки на Европейския съюз, следва да бъде разрешено да депозират своите декларации за приемане на присъединяването на Пакистан в интерес на Съюза в съответствие с условията, изложени в настоящото решение.

               (13)Ирландия е обвързана от Регламента „Брюксел IIa“ и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (14)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               На държавите — членки на Европейския съюз, се разрешава да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               Държавите — членки на Европейския съюз, депозират не по-късно от ... г. [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Пакистан към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2021/... на Съвета“.

               Държавите — членки на Европейския съюз, информират Съвета и Комисията за депозирането на своите декларации за приемане на присъединяването на Пакистан и съобщават на Комисията текста на декларациите в двумесечен срок от депозирането им.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са 18 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Хагската конвенция от 1980 г. на Андора (Решение 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение на 2015/2354 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение 2015/2355 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение на 2015/2357 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение 2016/2313 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение 2016/2311 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.) и Перу (Решение 2016/2312 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Доминиканската република (Решение (ЕС) 2019/305 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Еквадор и Украйна (Решение (ЕС) 2019/306 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Хондурас (Решение (ЕС) 2019/307 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Беларус и Узбекистан (Решение (ЕС) 2019/308 на Съвета от 18 февруари 2019 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24.5.2008 г., стр. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ОВ С [...], [...] г., стр. [...].

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2021
            COM(2021) 359 final
            2021/0178(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък ,,Хагската конвенция от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 101 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централни органи, определени от договарящите държави.

                  Предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето и Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Хагската конвенцията от 1980 г. и насърчава трети държави да се присъединят към нея.

                  Филипините депозираха инструмента за присъединяване към Хагската конвенцията от 1980 г. на 16 март 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Филипините на 1 юни 2016 г.

                  Член 38, параграф 4 от Хагската конвенцията от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз след консултация с него по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище 1/13 Съдът на Европейския съюз обяви, че приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 1980 г. е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от единност по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променливата геометрия сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Филипините, трябва да бъде взето посредством решение на Съвета. Поради това държавите — членки на Европейския съюз, следва да депозират декларацията за приемане на присъединяването на Филипините в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на държавите – членки на Европейския съюз, би направило Хагската конвенция от 1980 г. приложима между Филипините и държавите — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на Регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му пребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ инкорпорира в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това Регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно равнище Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Хагската конвенцията от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и февруари 2019 г. бяха приети 18 решения на Съвета с цел приемането на присъединяването на 26 трети държави към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца (Мароко, Сингапур, Руската федерация, Албания, Андора, Сейшелски острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамски острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино, Доминиканската република, Беларус, Узбекистан, Хондурас, Еквадор и Украйна)
                     1
                  .

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и за да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Заслужава си да се спомене и връзката с насърчаването на използването на медиация при уреждането на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава разрешаването на семейните спорове по взаимно съгласие. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за разрешаването на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали/не са се присъединили към Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за справяне с проблемите, свързани с международното отвличане на деца
                     3
                  .

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Член 38 от Хагската конвенцията от 1980 г. предвижда, че „присъединяването [на присъединяващите се държави] ще бъде от значение само във връзка с отношенията между присъединяващата се държава и договарящите държави, които са заявили, че приемат присъединяването“. Като се има предвид, че решението се отнася до изричното приемане на присъединяването на присъединяваща се държава към Хагската конвенция от 1980 г. от държавите членки в интерес на Съюза, приложимото правно основание е член 218, параграф 6 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Материалноправното основание е член 81, параграф 3 от ДФЕС, поради което Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Ирландия е обвързана от Решение (ЕО) № 2201/2003 и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че държавите — членки на Европейския съюз, ще приемат присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Преобладаващото мнозинство от държавите — членки на Европейския съюз, с които Комисията се консултира относно тяхната готовност да приемат присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г., дадоха положително становище.

                  Обсъжданията, проведени на среща на експертите на 2 юли 2019 г., показаха, че с едно изключение, държавите членки нямат възражения относно приемането на присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г.

                  Комисията вярва, че по-нататъшните обсъждания на техническо равнище в Работната група на Съвета по гражданскоправни въпроси ще доведат до необходимото единодушие за приемането на Решението на Съвета.

                •Събиране и използване на експертни становища

                  Като подготовка за срещата на експертите на 2 юли 2019 г. и последващите действия Комисията поддържаше тесни контакти с Хагската конференция по международно частно право, делегацията на ЕС в Манила и Министерството на правосъдието на Филипините, по-специално главния държавен съветник в качеството му на назначен централен орган съгласно Хагската конвенцията от 1980 г.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 18-те решения на Съвета, които бяха приети между 2015 г. и 2019 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена конкретна оценка на въздействието поради естеството на настоящия законодателен акт. Степента на прилагане на Конвенцията от Филипините обаче беше разгледана на експертната среща от 2 юли 2019 г., на която бяха представени всички държави —членки на ЕС. Като последващи действия във връзка със заседанието Комисията проследи отблизо по-нататъшните развития във Филипините.

                  Все още не е прието специално законодателство за прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., тъй като са необходими консултации между различни служби/министерства. Като временна мярка Министерството на правосъдието подготвя изпълнителна заповед, която да бъде подписана от президента.

                  Целта на тази заповед е да се определят специфичните роли на съответните агенции, участващи в процеса по Хагската конвенцията от 1980 г., и механизмът за ускоряване на междуведомственото сътрудничество и координация между Министерството на правосъдието, Бюрото за имиграция, Националното бюро за разследване, Службата за социално подпомагане и развитие, прокуратурата и Министерството на външните работи, наред с другото. То също така ще потърси съдействието на кабинета на президента (КП) при предвиждането на първоначалните бюджетни изисквания за финансиране на изпълнението на Хагската конвенция от 1980 г. от Филипините.

                  Филипините посочиха, че преработеният проект на изпълнителна заповед ще бъде изпратен на съответните агенции за коментар през май 2021 г., след което ще се проведе друга междуведомствена консултация, така че да може проектът да бъде предаден на кабинета на президента (КП) най-късно до края на второто тримесечие на 2021 г.

                  Успоредно с предложения проект на изпълнителна заповед Министерството на правосъдието проучва също така възможността да поиска от министъра на правосъдието да издаде циркулярно писмо на министерството, което ще осигури и механизъм за междуведомствена координация, докато бъде издадена предложената изпълнителна заповед. Информацията от консултациите по съдържанието на проекта на изпълнителна заповед може да се използва при изготвянето на циркулярното писмо на министерството. Процесът и междуведомствената координация, които ще бъдат включени в проекта на циркулярно писмо на министерството, ще послужат като предложени правилници и наредби за изпълнение от предлаганата изпълнителна заповед.

                  Въпреки че процесът на издаване на законодателство/правила за прилагане е доста бавен, от Филипините се очаква, че напълно осъзнават необходимостта от постигането на конкретни резултати, за да се улесни приемането на присъединяването ѝ от държавите — членки на ЕС. и от други договарящи се страни.

                  Присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г. бе прието от 16 договарящи страни.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и мерки за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до даването на разрешение на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от държавите членки на формулировката на декларацията, срока за депозирането ѝ и съобщаването на Комисията за депозирането, съгласно предвиденото в Решението на Съвета.

               2021/0178 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконното прехвърляне или задържане и да въвежда процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на родителя да вижда и взема детето и правото на упражняване на родителски права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и подсилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подпомага правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки, inter alia, в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които са заявили, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по силата на Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Филипините депозираха своя инструмент за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 16 март 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Филипините на 1 юни 2016 г.

               (11)Оценката на положението във Филипините доведе до заключението, че държавите — членки на Европейския съюз, могат да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Филипините съгласно условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Поради това на държавите — членки на Европейския съюз, следва да бъде разрешено да приемат присъединяването на Филипините в интерес на Съюза и да депозират своите декларации за това в съответствие с условията, изложени в настоящото решение.

               (13)Ирландия е обвързана от Регламент „Брюксел IIa“ и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (14)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               На държавите — членки на Европейския съюз, се разрешава да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               Държавите — членки на Европейския съюз, депозират, в интерес на Съюза, не по-късно от ... [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане на присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Филипините към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2021/... на Съвета“.

               Държавите — членки на Европейския съюз, уведомяват Съвета и Комисията за депозирането на своите декларации за приемане на присъединяването на Филипините и съобщават на Комисията текста на декларациите в двумесечен срок от депозирането им.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила на  ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са вече 18 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Хагската конвенция от 1980 г. на Андора (Решение 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение на 2015/2354 на Съвета , прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение 2015/2355 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение 2015/2357 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение 2016/2313 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение 2016/2311 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Перу (Решение 2016/2312 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г. ); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Доминиканската република (Решение (ЕС) 2019/305 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Еквадор и Украйна (Решение (ЕС) 2019/306 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Хондурас (Решение (ЕС) 2019/307 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Беларус и Узбекистан (Решение (ЕС) 2019/308 на Съвета от 18 февруари 2019 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24.5.2008 г., стр. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        OВ C ,  г., стp. .

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2021
            COM(2021) 369 final
            2021/0183(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1. КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък: ,,Конвенцията от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 101 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централните органи, определени от договарящите държави.

                  С оглед на това, че предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето, Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Конвенцията от 1980 г. и насърчава третите държави да се присъединят към нея.

                  Боливия депозира инструмента за присъединяване към Хагската конвенцията от 1980 г. на 13 юли 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Боливия на 1 октомври 2016 г.

                  Член 38, параграф 4 от Хагската конвенцията от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които подават декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяване на трета държава към Конвенцията от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз след консултация по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище +1/13 Съдът на Европейския съюз заяви, че приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 1980 г. е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от еднакво прилагане по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променливата  геометрия (géométrie variable) сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Боливия трябва да бъде взето посредством Решение на Съвета. Поради това държавите — членки на Европейския съюз, следва да депозират декларацията за приемане във връзка с присъединяването на Боливия в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на държавите — членки на Европейския съюз, би направило Хагската конвенция от 1980 г. приложима между Боливия и държавите — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност със съществуващите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на Регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му местопребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ включва в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно равнище Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Хагската конвенцията от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и декември 2019 г. вече бяха приети 18 решения на Съвета с цел да се приеме присъединяването на 26 трети държави (Мароко, Сингапур, Руска федерация, Албания, Андора, Сейшелски острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамски острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино, Доминиканската република, Беларус, Узбекистан, Хондурас, Еквадор и Украйна) към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца
                     1
                  .

               •Съгласуваност с другите политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и с цел да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Следва да се спомене и връзката с насърчаване на използването на медиация при разрешаване на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава приятелското разрешаване на семейните спорове. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за уреждане на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали/не са се присъединили към Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за решаване на проблемите, свързани с международното отвличане на деца
                     3
                  .

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Член 38 от Хагската конвенция от 1980 г. предвижда, че „присъединяването [на присъединяващите се държави] поражда действие само в отношенията между присъединяващата се държава и договарящите държави, които подават декларация, че приемат присъединяването ѝ“. Като се има предвид, че решението се отнася до изричното приемане на присъединяването на присъединяваща се държава към Хагската конвенция от 1980 г. от държавите членки в интерес на Съюза, приложимото правно основание е член 218, параграф 6 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Материалноправното основание е член 81, параграф 3 от ДФЕС, поради което Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Ирландия е обвързана от Регламент (ЕО) № 2201/2003 и поради това участва в приемането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че всички държави — членки на Европейския съюз, ще приемат присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Преобладаващото мнозинство от държавите — членки на Европейския съюз, с които Комисията се консултира относно тяхната готовност да приемат присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г., даде положително становище.

                  Обсъжданията, проведени на експертната среща на 2 юли 2019 г., показаха, че няма изрични възражения от страна на държавите членки срещу приемането на присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г.

                  Комисията вярва, че по-нататъшните обсъждания на техническо равнище в Работната група на Съвета по гражданскоправни въпроси ще доведат до необходимото единодушие за приемането на Решението на Съвета.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Като подготовка за експертната среща на 2 юли 2019 г. и последващите действия във връзка с нея Комисията поддържаше тесни контакти с Хагската конференция по международно частно право и делегацията на ЕС в Боливия.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 18-те решения на Съвета, които вече бяха приети между 2015 г. и 2019 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена конкретна оценка на въздействието поради естеството на този законодателен акт. Степента на прилагане на Конвенцията от Боливия обаче беше разгледана на експертната среща от 2 юли 2019 г., на която бяха представени всички държави — членки на ЕС . Като последващи действия във връзка с тази среща Комисията следеше отблизо по-нататъшните развития в Боливия.

                  Една особеност на Боливия е фактът, че определеният централен орган съгласно Хагската конвенция от 1980 г. е Министерството на външните работи, докато действителната работа по Конвенцията се осъществява от друга служба в Министерството на правосъдието. Това беше причината за няколко жалби през 2018 г. поради липсата на незабавен отговор от боливийския централен орган. През 2019 г. обаче вече нямаше подобни случаи. Регионалният офис на Хагската конвенция по международно частно право поддържа тесен контакт с централния орган, но през ноември 2020 г. в Боливия встъпи в длъжност ново правителство, а началникът на централния орган беше сменен през февруари 2021 г. Боливия изрази готовността си да разреши някои структурни проблеми, като бюрокрацията и забавянията, като поиска подкрепа от Регионалния офис на ХКМЧП и в тази връзка се свърза с централата на ХКМЧП в Хага чрез посолството си. Това показва политически интерес към въпроса и ангажимент да се вдъхне увереност на повече договарящи се страни с оглед на по-широкото приемане на присъединяването ѝ.

                  Присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г. бе прието от 13 договарящи страни, включително Швейцария.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и механизми за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до даването на разрешение на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат присъединяването на Боливия към Конвенцията от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от държавите членки на формулировката на декларацията, на срока за депозирането ѝ и съобщаването на Комисията за това депозиране, съгласно предвиденото в Решението на Съвета.

               2021/0183 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (наричан по-долу „Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконно прехвърляне или задържане и да въведе процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на лични отношения и родителските права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и засилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца (наричана по-долу „Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и която има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подкрепя правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки, inter alia, в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които подават декларация, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Боливия депозира своя инструмент за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 13 юли 2016 г. Конвенцията влезе в сила за Боливия на 1 октомври 2016 г.

               (11)Оценката на положението в Боливия доведе до заключението, че държавите — членки на Европейския съюз, могат да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Боливия при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Поради това на държавите — членки на Европейския съюз, следва да бъде разрешено да депозират своите декларации за приемането на присъединяването на Боливия. в интерес на Съюза. в съответствие с условията, изложени в настоящото решение.

               (13)Ирландия е обвързана с Регламент „Брюксел ІІа“ и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (14)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               На държавите — членки на Европейския съюз, се разрешава да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               Държавите — членки на Европейския съюз депозират не по-късно от ... г. [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Боливия към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2021/... на Съвета“.

               Държавите — членки на Европейския съюз, информират Съвета и Комисията за депозирането на своите декларации за приемане на присъединяването на Боливия и съобщават на Комисията текста на декларациите в двумесечен срок от депозирането им.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила на  ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са вече 18 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Хагската конвенцията от 1980 г. на Андора (Решение 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение  2015/2354 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение 2015/2355 на Съвета , прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение (ЕС) 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение 2015/2357 на Съвета , прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение  2016/2313  на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение  2016/2311 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г. ) и Перу (Решение 2016/2312 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Доминиканска република (Решение (ЕС) 2019/305 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Еквадор и Украйна (Решение (ЕС) 2019/306 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Хондурас (Решение (ЕС) 2019/307 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Беларус и Узбекистан (Решение (ЕС) 2019/308 на Съвета от 18 февруари 2019 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24.5.2008 г., стр. 3);

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ОВ С [...], [...] г., стр. [...].

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 6.7.2021
            COM(2021) 371 final
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за разрешаване на държавите членки да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  Хагската конвенция за гражданските аспекти на международното отвличане на деца от 25 октомври 1980 г. (наричана по-нататък ,,Хагската конвенция от 1980 г.“), ратифицирана към днешна дата от 101 държави, сред които и всички държави — членки на ЕС, има за цел възстановяване на статуквото чрез незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца, като се използва система за сътрудничество между централните органи, определени от договарящите държави.

                  С оглед на това, че предотвратяването на отвличането на деца е съществен елемент от политиката на ЕС за утвърждаване на правата на детето, Европейският съюз работи активно на международно равнище за по-доброто прилагане на Хагската конвенция от 1980 г. и насърчава третите държави да се присъединят към нея.

                  Тунис депозира инструмента за присъединяване към Конвенцията от 1980 г. на 10 юли 2017 г. Конвенцията влезе в сила за Тунис на 1 октомври 2017 г.

                  Член 38, параграф 4 от Хагската конвенция от 1980 г. предвижда, че Конвенцията се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

                  Наличието на изключителна компетентност на ЕС по въпроса за приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция от 1980 г. беше потвърдено от Съда на Европейския съюз, който беше консултиран по инициатива на Комисията.

                  На 14 октомври 2014 г. в Становище 1/13 Съдът на Европейския съюз постанови, че приемането на присъединяване на трета държава към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца е от изключителната компетентност на Европейския съюз.

                  Съдът наблегна на необходимостта от единност по въпроса на равнището на ЕС, като се избягва променлива геометрия сред държавите членки.

                  Тъй като въпросите, свързани с международното отвличане на деца, са от изключителната външна компетентност на Европейския съюз, на равнището на ЕС решението дали да се приеме присъединяването на Тунис трябва да бъде взето посредством решение на Съвета. Поради това държавите — членки на Европейския съюз, следва да депозират декларацията за приемане във връзка с присъединяването на Тунис в интерес на Европейския съюз.

                  Приемането от страна на държавите — членки на Европейския съюз, ще доведе до прилагане на Хагската конвенция от 1980 г. между Тунис и държавите — членки на ЕС, с изключение на Дания.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Що се отнася до отвличанията на деца от родител, Хагската конвенция от 1980 г. представлява международният еквивалент на Регламент № 2201/2003 на Съвета (известен като Регламент „Брюксел IIa“), който е крайъгълният камък на съдебното сътрудничество в ЕС по брачни дела и дела, свързани с родителската отговорност.

                  Една от основните цели на Регламента е предотвратяването на отвличания на деца между държавите членки чрез установяване на процедури, гарантиращи бързото връщане на детето в държавата членка на обичайното му пребиваване. За тази цел Регламентът „Брюксел IIa“ инкорпорира в своя член 11 процедурата, установена в Хагската конвенция от 1980 г., като я допълва чрез поясняване на някои от нейните аспекти, по-специално изслушването на детето, срока за постановяване на решение след подаването на молба за връщане и основанията за отказ за връщане на детето. Освен това регламентът въвежда разпоредби, които уреждат случаите на противоречащи си решения за връщане или отказ за връщане, издадени в различни държави членки.

                  На международно ниво Европейският съюз подкрепя присъединяването на трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., за да могат неговите държави членки да се ползват от обща правна уредба в случаи на международно отвличане на деца.

                  Между юни 2015 г. и февруари 2019 г. вече бяха приети 18 решения на Съвета с цел да се приеме присъединяването на 26 трети държави (Мароко, Сингапур, Руската федерация, Албания, Андора, Сейшелските острови, Армения, Република Корея, Казахстан, Перу, Грузия, Южна Африка, Чили, Исландия, Бахамските острови, Панама, Уругвай, Колумбия, Ел Салвадор и Сан Марино, Доминиканската република, Беларус, Узбекистан, Хондурас, Еквадор и Украйна) към Хагската конвенция от 1980 г. за международното отвличане на деца
                     1
                  .

               •Съгласуваност с други политики на Съюза

                  Настоящото предложение е свързано с общата цел, залегнала в член 3 от Договора за Европейския съюз, за защита на правата на детето. Системата на Хагската конвенция от 1980 г. е създадена с цел защита на децата от вредните последици от отвличането от родител и с цел да се гарантира, че детето може да поддържа контакт и с двамата си родители, например чрез осигуряване на ефективно упражняване на правото на лични отношения.

                  Заслужава си да се спомене и връзката с насърчаването на използването на медиация при уреждането на трансгранични семейни спорове. Директивата относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси
                     2
                   се прилага и в областта на семейното право в рамките на общото европейско съдебно пространство. Хагската конвенция от 1980 г. също насърчава разрешаването на семейните спорове по взаимно съгласие. Едно от ръководствата за добри практики във връзка с Хагската конвенция от 1980 г., публикувано от Хагската конференция по международно частно право, е посветено на използването на медиация за разрешаването на международните семейни спорове, засягащи деца, които попадат в обхвата на Конвенцията. По инициатива на Европейската комисия въпросното ръководство е преведено на всички езици на ЕС, различни от английски и френски, както и на арабски език, с цел да се подпомогне диалогът с държавите, които все още не са ратифицирали/не са се присъединили към Конвенцията, и да се спомогне за намиране на конкретни начини за решаване на проблемите, свързани с международното отвличане на деца
                     3
                  .

                  ЕС също така насърчи сътрудничеството на регионално равнище, по-специално в областта на семейното право, като финансира няколко дейности по проекта EuroMed Justice („ЕвроМед Правосъдие“). В компонента на проекта, наречен „уреждане на трансгранични семейни спорове“, се обръща специално внимание на смесените бракове с акцент върху разрешаването на конфликти във връзка с родителските права и правата на посещение чрез посредничество и улесняване на правото на лични отношения (например чрез помирителни комисии и центрове за контакт). Тунис, заедно с други средиземноморски страни, е бенефициер на различните издания на проекта.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПРОЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

                  Член 38 от Хагската конвенция от 1980 г. предвижда, че „[п]рисъединяването [на присъединяващите се държави] поражда действие само в отношенията между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.“ Като се има предвид, че решението се отнася до изричното приемане на присъединяването на присъединяваща се държава към Хагската конвенция от 1980 г. от държавите членки в интерес на Съюза, приложимото правно основание е член 218, параграф 6 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Материалноправното основание е член 81, параграф 3 от ДФЕС, поради което Съветът действа с единодушие след консултация с Европейския парламент.

                  Ирландия е обвързана от Регламент (ЕО) № 2201/2003 и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               •Пропорционалност

                  Настоящото предложение е изготвено по примера на вече приетите решения на Съвета, които имат същия предмет, и не надхвърля необходимото за постигането на целта за съгласувано действие на ЕС в областта на международното отвличане на деца, като гарантира, че държавите — членки на Европейския съюз, ще приемат присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г. в рамките на определен срок.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Консултации със заинтересованите страни

                  Преобладаващото мнозинство от държавите — членки на Европейския съюз, с които Комисията се консултира относно тяхната готовност да приемат присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г., даде положително становище.

                  Обсъжданията, проведени по време на срещата на експертната група на 2 юли 2019 г., показаха, че с едно изключение държавите членки не са възразили срещу приемането на присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г.

                  Комисията вярва, че по-нататъшните обсъждания на техническо равнище в Работната група на Съвета по гражданскоправни въпроси ще доведат до необходимото единодушие за приемането на решението на Съвета.

               •Събиране и използване на експертни становища

                  Като подготовка за срещата на експертната група на 2 юли 2019 г. и по време на последващите действия Комисията поддържаше тесни контакти с Хагската конференция по международно частно право, делегацията на ЕС в Тунис и генералния адвокат в Министерството на правосъдието, отговарящ за съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, и назначен за лице за контакт в централния орган.

               •Оценка на въздействието

                  Що се отнася до 18-те решения на Съвета, които вече бяха приети между 2015 г. и 2019 г. във връзка с приемането на присъединяването на няколко трети държави към Хагската конвенция от 1980 г., не е извършена никаква конкретна оценка на въздействието поради естеството на настоящия законодателен акт. Степента на прилагане на Конвенцията от страна на Тунис обаче беше разгледана на срещата на експертната група от 2 юли 2019 г., на която бяха представени всички държави — членки на ЕС. Като последващи действия във връзка със срещата Комисията проследи отблизо по-нататъшното развитие на събитията в Тунис.

                  Първоначално тунизийските органи изразиха становището, че законодателни актове за изпълнение на Хагската конвенция от 1980 г. не са строго необходими, тъй като международните конвенции са пряко приложими в тунизийската съдебна система. Въпреки това няколкото обучения и семинари, проведени в този контекст, както в контекста на проекта EuroMed Justice и на IRZ (Deutsche Stiftung für Internationale Rechtliche Zusammenarbeit – Германската фондация за международно правно сътрудничество), показаха, че според длъжностните лица и съдиите действащото национално законодателство не е достатъчно, за да отговори на изискванията на Хагската конвенция.

                  По-конкретно, процедурата за връщане на детето до обичайното му местопребиваване след отвличане от родител следва ясно да бъде включена в тунизийската правна система. За тази цел към Министерството на правосъдието на Тунис бе създадена комисия, натоварена със задачата да изготви закона за прилагане, който да бъде представен на правителството. След това законът следва да бъде приет от парламента.

                  Службата на УНИЦЕФ Bureau Soutien Système Justice des Enfants ще подкрепи новия отдел „Правосъдие за децата“ в Министерството на правосъдието, натоварен със задачата да преразгледа законодателството и да предложи политики в съответствие с международните конвенции за правата на детето и обучението на практикуващи юристи. Службата Bureau Soutien Système Justice des Enfants ще организира с училището Ecole Nationale de la Magistrature специално обучение, предназначено за съдиите, които ще трябва да прилагат Конвенцията.

                  Въпреки че е очевидно, че Тунис все още трябва да въведе подходящи законодателни актове за изпълнение, опитът на някои държави членки (например Франция) е положителен, доколкото е налице правна рамка. Всъщност, разчитането на отношенията по Договора с държавите — членки на ЕС, се счита за много важно от тунизийските власти, които се позовават на вече съществуващи двустранни споразумения (т. нар. смесени комисии), които са в сила с Франция, Белгия, Швеция и Норвегия. Обща правна рамка с всички държави — членки на ЕС, представлявана от Хагската конвенция от 1980 г., би спомогнала за разглеждането и разрешаването на трансгранични дела, дори в очакване на приемането на законодателство за прилагане.

                  Тунис също така изрази желание да се проведат допълнителни обучения в държавите — членки на ЕС, евентуално на френски език. Такъв семинар вече беше проведен през ноември 2018 г. от френския централен орган.

                  Присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г. бе прието от 11 договарящи страни, включително Швейцария.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложеното решение няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и мерки за мониторинг, оценка и докладване

                  Тъй като предложението се отнася само до даването на разрешение на държавите — членки на Европейския съюз, да приемат присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г., мониторингът за изпълнението му се ограничава до спазването от държавите членки на формулировката на декларацията, срока за депозирането ѝ и за съобщаване на Комисията за това депозиране, съгласно предвиденото в решението на Съвета.

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за разрешаване на държавите членки да приемат, в интерес на Европейския съюз, присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 във връзка с член 218, параграф 6 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид становището на Европейския парламент
                  4
               ,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е определил като една от своите цели насърчаването на защитата на правата на детето, както е посочено в член 3 от Договора за Европейския съюз. Мерките за закрила на децата срещу незаконно прехвърляне или задържане са съществен елемент от тази политика.

               (2)Съветът прие Регламент (ЕО) № 2201/2003
                  5
                (Регламент „Брюксел IIa“), който има за цел да закриля децата от вредните последици от незаконно прехвърляне или задържане и да въведе процедури за осигуряване на бързото им връщане в държавата на обичайно пребиваване, както и да осигурява защита на правото на лични отношения и правото на упражняване на родителски права.

               (3)Регламент „Брюксел IIa“ допълва и подсилва разпоредбите на Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“), която установява на международно равнище система за задължения и сътрудничество между договарящите държави и между централните органи и има за цел осигуряването на незабавното връщане на незаконно прехвърлени или задържани деца.

               (4)Всички държави — членки на Съюза, са страни по Хагската конвенция от 1980 г.

               (5)Съюзът насърчава трети държави да се присъединят към Хагската конвенция от 1980 г. и подпомага правилното прилагане на Хагската конвенция от 1980 г., като участва заедно с държавите членки inter alia в специалните комисии, редовно организирани от Хагската конференция по международно частно право.

               (6)Една обща нормативна уредба, приложима между държавите — членки на Съюза, и трети държави, може да бъде най-доброто решение в деликатни случаи на международно отвличане на деца.

               (7)В Хагската конвенция от 1980 г. се предвижда, че тя се прилага между присъединяващата се държава и договарящите държави, които направят декларация, че приемат присъединяването ѝ.

               (8)Хагската конвенция от 1980 г. не допуска регионални организации за икономическа интеграция като Съюза да стават страни по нея. Следователно Съюзът не може да се присъедини към Конвенцията, нито да депозира декларация за приемане на присъединяваща се държава.

               (9)Съгласно Становище 1/13 на Съда на Европейския съюз декларациите за приемане по силата на Хагската конвенция от 1980 г. са от изключителната външна компетентност на Съюза.

               (10)Тунис депозира своя инструмент за присъединяване към Хагската конвенция от 1980 г. на 10 юли 2017 г. Конвенцията влезе в сила за Тунис на 1 октомври 2017 г.

               (11)Оценката на положението в Тунис доведе до заключението, че държавите — членки на Европейския съюз, могат да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Тунис при условията на Хагската конвенция от 1980 г.

               (12)Поради това на държавите — членки на Европейския съюз, следва да бъде разрешено да приемат присъединяването на Тунис в интерес на Съюза и да депозират своите декларации за това в съответствие с условията, изложени в настоящото решение.

               (13)Ирландия е обвързана от Регламент „Брюксел ІІа“ и поради това участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

               (14)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               На държавите — членки на Европейския съюз, се разрешава да приемат, в интерес на Съюза, присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца („Хагската конвенция от 1980 г.“).

               Държавите — членки на Европейския съюз, депозират не по-късно от ... г. [дванадесет месеца след датата на приемане на настоящото решение] декларация за приемане, в интерес на Съюза, на присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 1980 г., формулирана, както следва:

               „[Пълно наименование на ДЪРЖАВАТА ЧЛЕНКА] декларира, че приема присъединяването на Тунис към Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на международното отвличане на деца в съответствие с Решение (ЕС) 2021/... на Съвета“.

               Държавите — членки на Европейския съюз, информират Съвета и Комисията за депозирането на своите декларации за приемане на присъединяването на Тунис и съобщават на Комисията текста на декларациите в двумесечен срок от депозирането им.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила на  ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

               Член 3

               Адресати на настоящото решение са държавите членки.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)

                        Приети са вече 18 решения на Съвета за разрешаване на държавите членки да приемат присъединяването към Хагската конвенция от 1980 г. на Андора (Решение 2015/1023 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Сейшелските острови (Решение 2015/2354 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Русия (Решение 2015/2355 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Албания (Решение 2015/2356 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Сингапур (Решение 2015/1024 на Съвета, прието на 15 юни 2015 г.); Мароко (Решение 2015/2357 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Армения (Решение 2015/2358 на Съвета, прието на 10 декември 2015 г.); Република Корея (Решение 2016/2313 на Съвета, прието на 8 декември 2016 г.), Казахстан (Решение 2016/2311 на Съвета, прието на 8.12.2016 г.), Перу (Решение 2016/2312 на Съвета, прието на 8.12.2016 г.); Грузия и Южна Африка (Решение (ЕС) 2017/2462 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Чили, Исландия и Бахамските острови (Решение (ЕС) 2017/2424 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Панама, Уругвай, Колумбия и Ел Салвадор (Решение (ЕС) 2017/2464 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Сан Марино (Решение (ЕС) 2017/2463 на Съвета от 18 декември 2017 г.); Доминиканската република (Решение (ЕС) 2019/305 на Съвета от 18 февруари 2019 г.). Еквадор и Украйна (Решение (ЕС) 2019/306 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Хондурас (Решение (ЕС) 2019/307 на Съвета от 18 февруари 2019 г.); Беларус и Узбекистан (Решение (ЕС) 2019/308 на Съвета от 18 февруари 2019 г.).

                     (2)

                        Директива 2008/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно някои аспекти на медиацията по гражданскоправни и търговскоправни въпроси (ОВ L 136, 24 май 2008 г., стр. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ОВ C ,  г., стр. .

                     (5)

                        Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (ОВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).