title: Предложение за Решение № …/2010/ЕС на Съвета за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла {COM(2010) 105 окончателен}

text:
|

52010PC0104

	[pic] | ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ |Брюксел, 24.3.2010 г.COM(2010) 104 окончателен2010/0066 (APP)Предложение заРЕШЕНИЕ № …/2010/ЕС НА СЪВЕТАза разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла{COM(2010) 105 окончателен}ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМВЪВЕДЕНИЕ1.  На 17 юли 2006 г. Комисията прие предложение[1] за регламент на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 2201/2003[2] по отношение на компетентността и за въвеждане на правила във връзка с приложимото право при брачни дела („Рим III“)[3].2.  Правното основание за предложения регламент на Съвета бяха член 61, буква в) и член 67, параграф 1 от Договора за създаване на Европейската общност[4]. Предложението се отнасяше до съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с „аспекти, свързани със семейното право“. Това правно основание постановява, че е необходимо единодушие. Европейският парламент даде становището си на 21 октомври 2008 г.[5]3.  От октомври 2006 г. предложението на Комисията беше в Комитета по гражданскоправни въпроси (Рим III). То беше приоритет за германското, португалското и словенското председателство. През април 2007 г. предложението беше обсъдено на среща на Съвета и министрите се договориха за определени насоки.4.  До средата на 2008 г. дискусиите стигнаха до момент, в който се установи, че няколко държави-членки имат специфични проблеми, които правят невъзможно тези държави-членки да приемат предложения регламент. По-конкретно една държава-членка не счете за целесъобразно съдилищата ѝ да прилагат чуждо право в областта на развода, което тя счита за по-рестриктивно от своето право в областта на развода, и пожела да продължи да прилага своето материално право за всеки поискан в съдилищата ѝ развод (подход на принципа „право на сезирания съд“ ( lex fori )). Същевременно голяма част от държавите-членки изразиха становището, че правилата за приложимото право са съществен елемент от предложения регламент. Те подкрепиха определения в предложението принцип да се прилага правото на държавата, с която съпрузите са тясно свързани, което в определени случаи означава да се прилага чуждо право в областта на развода.5.  Следващите председателства на Съвета и Комисията се опитаха да намерят решения в рамките на предложения регламент, формулирайки различни варианти, които да разширят сферата на приложение на правото на сезирания съд, без да застрашат основните цели на предложението. Тези съвместни усилия обаче не доведоха до успех.6.  Поради това на срещата на Съвета на 5 и 6 юни 2008 г. министрите заключиха, че „липсва единодушие за приемане на предложения регламент и съществуват непреодолими трудности, които правят невъзможно приемането на решение, за което се изисква единодушие, сега и в близко бъдеще“. Съветът констатира, че „целите на предложения регламент не могат да бъдат постигнати в разумен срок чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите“[6].7.  През юли—август 2008 г. девет държави-членки (България, Гърция, Испания, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения) отправиха искане до Комисията, в което се посочва желанието им да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право по брачни въпроси, и че Комисията следва да внесе предложение до Съвета в този смисъл. През януари 2009 г. Франция също отправи сходно искане. На 3 март 2010 г. Гърция оттегли своето искане.8.  Настоящото предложение на Комисията е в отговор на тези искания.Правно основание за засиленото сътрудничество9.  Засиленото сътрудничество се урежда с член 20 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и членове 326—334 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Съгласно тези разпоредби за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла, са необходими две предложения:10.  предложение на Комисията за решение на Съвета за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла въз основа на член 329, параграф 1 от ДФЕС и11.  предложение на Комисията за регламент на Съвета за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла въз основа на член 81, параграф 3 от ДФЕС[7].Оценка на правните условия за засилено сътрудничествоРешение за разрешаване като крайна мярка и участие на поне девет държави-членки12.  Член 20, параграф 2 от ДЕС постановява, че решението за разрешаване на засилено сътрудничество може да се приеме от Съвета само като крайна мярка, след като той установи, че целите на това сътрудничество не могат да бъдат постигнати в разумен срок от Съюза като цяло, и при условие че в него участват поне девет държави-членки.13.  Както бе посочено по-горе, на своята среща на 5 и 6 юни 2008 г. Съветът заключи, че липсва единодушие за приемане на предложението от 2006 г. и че съществуват непреодолими трудности, които правят невъзможно приемането на решение, за което се изисква единодушие, в този момент и в близко бъдеще. Съветът констатира, че целите на предложения регламент не могат да бъдат постигнати в разумен срок чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите. Поради това Съветът заключи, че не може да бъде намерено друго решение за Съюза като цяло и че може да се прибегне до засилено сътрудничество като крайна мярка.14.  Към днешна дата Комисията е получила искания от девет държави-членки (България, Испания, Франция, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения), в които се посочва намерението им да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право по брачни въпроси.Област в обхвата на Договорите15.  Член 329, параграф 1 от ДФЕС постановява, че засилено сътрудничество може да бъде установено „в някоя от областите, посочени в Договорите“.16.  Деветте държави-членки поискаха да им се разреши да установят засилено сътрудничество помежду си „в областта на приложимото право по брачни въпроси (Рим III)“. Става въпрос за стълкновителните разпоредби, които определят кое материално право се прилага при международен развод с връзки с повече от един правен ред. Стълкновителните разпоредби са упоменати като конкретна точка в списъка с мерки съгласно член 81, параграф 2 от ДФЕС, докато член 81, параграф 3 от ДФЕС прави разграничение между стълкновителните разпоредби по гражданскоправни и търговски въпроси по принцип и мерките относно семейното право. Комисията счита, че стълкновителните разпоредби в семейното право представляват област — определено малка, но добре дефинирана област, по смисъла на Договорите, в която може да бъде установено засилено сътрудничество.17.  В този контекст следва да се поясни, че областта на предложеното засилено сътрудничество („приложимото право при развод и законна раздяла“) не включва стълкновителните разпоредби за имуществените последици от развода[8]. Освен това предметът не е материалното право в областта на развода, т.е. основанията за развода или процедурата, която се прилага при развод.Допринасяне за постигане на целите на Съюза, защитаване на неговите интереси и засилване на процеса на интеграцияОбщ контекст18.  Като взе надлежно предвид съответните части на оценката на въздействието[9] за гореупоменатото предложение на Комисията от 2006 г. и обяснителният меморандум на това предложение, целта на засиленото сътрудничество е да се осигури ясна и всеобхватна правна рамка, обхващаща правилата за приложимото право по въпросите на развода и на законната раздяла и позволяваща на страните известна автономия в избора на приложимото право.19.  Комисията проведе широки консултации със заинтересованите страни като част от гореупоменатия процес на оценяване на въздействието. Това се извърши чрез Зелена книга относно приложимото право и подведомствеността в областта на развода, издадена през 2005 г.[10] В зелената книга се посочват редица недостатъци в съществуващото положение и различни възможни варианти на политиката за преодоляване на проблемите. Вариантите включват inter alia продължаване на статуквото, хармонизирането на стълкновителните разпоредби, въвеждането на ограничена възможност съпрузите да избират приложимото право и, на последно място, комбинация от различните решения. През 2006 г. Комисията организира публично изслушване и среща на експерти. Повечето от получените отговори признаха нуждата от повишаване на правната сигурност и предвидимостта, от въвеждане на ограничена автономия на страните и от предотвратяване на „надпреварата в избора на съд“. Някои заинтересовани страни изразиха опасения, че хармонизирането на стълкновителните разпоредби ще задължи съдилищата да прилагат чуждо право и че това може да доведе до забавяния и до допълнителни разходи в брачните съдопроизводства. Проучване на общественото мнение установи, че 60 % от европейците очакват от ЕС да участва в улесняването на законодателството в областта на развода в друга държава-членка[11].20.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла ще засегне десетки хиляди „международни“ двойки, които се развеждат всяка година в ЕС. Много европейци от различни държави-членки сключват брак всяка година и съответно всяка година в Европа има и много „международни“ разводи.21.  В ЕС има приблизително 122 милиона брака, като за приблизително 16 милиона (13 %) от тях се предполага, че са „международни“[12]. Например през 2007 г. в Европейския съюз имаше 2 400 000 брака и приблизително 300 000 от тях бяха „международни“. Въпреки че „международните“ бракове са концентрирани основно в няколко от по-големите европейски държави, такива бракове има в целия Европейски съюз, вследствие на което засягат голям брой европейски граждани.22.  През 2007 г. в 27-те държави — членки на Европейския съюз, имаше 1 040 000 развода, от които 140 000 (13 %) бяха с „международен“ елемент. Държавите-членки с най-голям дял нови „международни“ разводи в Европейския съюз през 2007 г. бяха Германия (34 000), Франция (20 500) и Обединеното кралство (19 500).Настоящо положение в областта на приложимото право при развод и законна раздяла23.  Понастоящем, при липсата на правила на Съюза, в 24-те държави-членки, които участват в съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси в ЕС, и в 2-те държави-членки, които могат да изразят желание да участват, съществуват 26 различни групи стълкновителни разпоредби в областта на развода[13]. Повечето държави-членки определят приложимото право въз основа на скала от критерии за привръзка, чиято цел е да се гарантира, че производството се урежда от правния ред, с който бракът е най-тясно свързан. Други държави-членки систематично прилагат собствените си закони ( lex fori ) при брачните съдопроизводства.24.  Настоящото положение може да доведе до редица проблеми в брачните съдопроизводства с „международен“ елемент. Фактът, че националните закони се различават съществено както по отношение на материалното право, така и по отношение на стълкновителните разпоредби, поражда правна несигурност. Големите разлики между националните стълкновителни разпоредби и сложността на тези разпоредби затрудняват много „международните“ двойки в предвиждането на това кое право ще се приложи при тяхното брачно съдопроизводство. Голям брой държави-членки не предоставят никаква възможност на съпрузите да избират приложимото право в брачните съдопроизводства. Това може да доведе до прилагането на право, с което съпрузите имат само слаба връзка, и до резултат, който не съответства на законните очаквания на гражданите. На последно място, настоящите правила могат да въведат единия от съпрузите в „надпревара в избора на съд“, т.е. да сезира съд, преди другият съпруг да го е направил, за да гарантира, че към производството ще се приложи определено право, като по този начин защити своите интереси.25.  Много е трудно да се направи оценка на икономическите недостатъци в резултат на нехармонизирането на стълкновителните разпоредби в областта на развода. В контекста на проучването за оценката на въздействието, извършено, за да се информира Комисията за имуществения режим на съпрузите, беше установено, че теоретичните разходи по проблемите във връзка с международните бракове в процес на развод могат да достигнат 205 млн. EUR в ЕС. Разходите могат да нараснат за съдилищата, за съпрузите и за третите страни[14].Ползи от засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла26.  Девет държави-членки искат засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла: България, Испания, Франция, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения. Общото население на тези девет държави-членки е 216,3 милиона EUR Това е почти половината (44 %) от населението на Съюза[15]. Делът на „международните“ бракове и разводи е около 13 % в тези участващи държави-членки[16], т.е. средно същото равнище като това в ЕС. Приблизителните цифри за разводите са: около 440 000 развода в тези държави годишно, като 53 000 от тях са с международни елементи[17]. В засиленото сътрудничество могат да участват всички държави-членки. Колкото повече държави-членки участват в него, толкова по-голям ще е броят на засегнатите от него граждани.27.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла ще донесе на гражданите следните ползи:28.  Засилване на правната сигурност и предвидимостта. Засиленото сътрудничество ще въведе хармонизирани стълкновителни разпоредби по въпросите на развода и законната раздяла, за да могат съпрузите лесно да предвидят кое право ще се приложи в тяхното брачно съдопроизводство. Това се основава на първо място на избора на съпрузите. Изборът се ограничава до правото, с което бракът е тясно свързан, за да се избегне прилагането на „екзотични“ правни разпоредби, с които съпрузите имат слаба връзка или с които въобще не са свързани. При липса на избор приложимото право се определя въз основа на скала от критерии за привръзка, която гарантира, че брачното съдопроизводство ще се урежда от правен ред, с който бракът има тясна връзка. Това значително ще повиши правната сигурност и предвидимостта за съответните съпрузи, както и за практикуващите юристи.29.  Увеличаване на гъвкавостта чрез въвеждане на ограничена автономия на страните. Понастоящем има много малка възможност за автономия на страните в областта на брачните въпроси. Националните стълкновителни разпоредби предвиждат по принцип само едно решение в дадена ситуация, напр. прилагане на правото на общото гражданство на съпрузите или прилагане на правото на сезирания съд. При засиленото сътрудничество правната рамка ще стане по-гъвкава чрез въвеждане на ограничена възможност за съпрузите да избират приложимото право в областта на развода и законната раздяла. Възможността съпрузите да се споразумеят може да бъде особено полезна в случаите на развод по взаимно съгласие.30.  Предотвратяване на това единият съпруг да се впусне в „надпревара в избора на съд“. На последно място, засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла премахва проблема с „надпреварата в избора на съд“ от страна на единия съпруг. Това може да доведе до прилагането на право, с което ответникът не се чувства тясно свързан или което не взема под внимание неговите интереси. Тази ситуация затруднява още повече усилията за помиряване и остава малко време за медиация. Вероятно е въвеждането на хармонизирани стълкновителни разпоредби значително да намали риска от „надпревара в избора на съд“, тъй като всеки съд, сезиран в рамките на участващите държави-членки, ще прилага правото, определено въз основа на общи правила.31.  Изразени бяха известни опасения, че хармонизирането на стълкновителните разпоредби ще задължи съдилищата да прилагат чуждо право в областта на развода и че това може да доведе до забавяния и до допълнителни разходи в брачните съдопроизводства. Тези проблеми следва да са редки в практиката, тъй като критериите за привръзка водят до прилагането на правото на сезирания съд в болшинството от случаите. Опитът на държавите-членки, които днес използват критерии за привръзка, водещи до прилагането на чуждо право, не показва наличие на големи трудности. Настоящите стълкновителни разпоредби в деветте държави-членки, отправили искане, включват такива критерии за привръзка, които в определени случаи вече водят до прилагането на чуждо право от техните съдилища. Следователно засиленото сътрудничество няма да бъде проблематично от гледна точка на допълнителните разходи или забавянията. На последно място, приемането на мерки за улесняване на прилагането на чуждо право следва да намали евентуалните отрицателни последици[18].32.  От институционална гледна точка засиленото сътрудничество е по-добро от възможността заинтересованите държави-членки да започнат преговори за международно споразумение по въпроса за приложимото право при развод и законна раздяла. Тази алтернатива със сигурност ще бъде по-неблагоприятна. Дори и приетите в рамките на засилено сътрудничество актове да са обвързващи само за участващите държави-членки, те при все това попадат под контрола на Съюза в тази област. Поради това Комисията може да следи за тяхното правилно прилагане съгласно Договорите, а Съдът на ЕС е компетентен да се произнася с преюдициални заключения по отношение на тяхното тълкуване, гарантирайки по този начин съгласуваното и еднакво тълкуване на мерките, приети в рамките на засилено сътрудничество.Изпълняване на изискванията на член 20, параграф 1 от ДЕС33.  Съгласно член 20, параграф 1 от ДЕС засиленото сътрудничество трябва да има за цел да благоприятства осъществяването на целите на Съюза, да защитава неговите интереси и да засилва процеса на интеграция.34.  Една от задачите на Съюза е да предостави на своите граждани пространство на свобода, сигурност и правосъдие без вътрешни граници, в което е гарантирано свободното движение на хора (член 3, параграф 2 от ДЕС). Пространството на правосъдие включва развиването на съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично значение, което се основава на принципа на взаимно признаване на съдебните решения (член 81, параграф 1 от ДФЕС). За тази цел Съюзът може да приема мерки, целящи да се осигурят, първо, взаимното признаване между държавите-членки на съдебните решения и тяхното изпълнение и, второ, съвместимостта на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони (член 81, параграф 2, букви а) и в) от ДФЕС).35.  Хармонизирането на стълкновителните разпоредби улеснява взаимното признаване на съдебните решения. Фактът, че съдилищата на държавите-членки прилагат едни и същи стълкновителни разпоредби, за да преценят кое е приложимото право в дадена ситуация, засилва взаимното доверие в съдебните решения, произнесени в други държави-членки[19].36.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла между отправилите искане държави-членки ще благоприятства осъществяването на целта на Съюза да се гарантира съвместимост на правилата, приложими в държавите-членки във връзка със стълкновението на закони, тъй като ще увеличи съвместимостта в сравнение с настоящото положение. Както беше обяснено по-горе, в 26-те държави-членки, които участват в съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, съществуват 26 различни групи стълкновителни разпоредби в областта на развода. В ситуация на засилено сътрудничество между деветте отправили искане държави-членки ще има 18 различни правни режима, което ще доведе до по-голямо хармонизиране на стълкновителните разпоредби и до засилване на процеса на интеграция в тази част на ЕС.Съответствие с Договорите и с правото на Съюза37.  Съгласно член 326 от ДФЕС засиленото сътрудничество трябва да се осъществява в съответствие с Договорите и с правото на Съюза.38.  Засиленото сътрудничество няма да засегне съществуващите достижения на правото на ЕС. То ще бъде установено в област, попадаща в обхвата на споделената компетентност на Съюза, но в която до момента не съществуват общи правила. Първият инструмент на Съюза, приет в областта на семейното право — Регламент (ЕО) № 1347/2000 на Съвета[20], формулира правила във връзка с компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела, както и на съдебни решения във връзка с родителската отговорност за общи деца, произнесени в контекста на брачни дела. Той обаче не включи правила за приложимото право. Влизането в сила на Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета, който от 1 март 2005 г. отмени и замени Регламент (ЕО) № 1347/2000 на Съвета, не доведе до никаква промяна в това отношение. Въпросът за приложимото право не беше повдигнат по време на преговорите по този регламент, който взе, на практика непроменени, разпоредбите във връзка с брачните въпроси от Регламент (ЕО) № 1347/2000 на Съвета.39.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла няма да доведе до дискриминация на база националност, съгласно забраната в член 18 от ДФЕС, тъй като предложените стълкновителни разпоредби ще бъдат универсални по характер и ще се прилагат при всички производства пред съдилищата на участващите държави-членки, независимо от националността или местопребиваването на страните. От друга страна, съдилищата на неучастващите държави ще прилагат своите национални стълкновителни разпоредби съгласно своето международно частно право, както правят понастоящем.Забрана да се засяга вътрешният пазар или икономическото, социалното и териториалното сближаване; да не представлява пречка пред търговията и да не води до дискриминация в нея; да не се нарушава конкуренцията40.  Съгласно член 326 от ДФЕС засиленото сътрудничество не може да засяга вътрешния пазар и икономическото, социалното и териториалното сближаване. То не може да представлява пречка, нито дискриминация в търговията между държавите-членки, нито да предизвиква нарушения на конкуренцията между тях.41.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла не поражда проблеми по отношение на тези правни условия. В действителност предложението за осъществяване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла ще послужи за улесняване на правилното функциониране на вътрешния пазар, тъй като ще премахне всички пречки пред свободното движение на хората, които понастоящем са изправени пред проблеми, дължащи се на съществуващите разлики между националните закони във връзка с приложимото право по брачни въпроси. По-голямата правна сигурност във връзка със стълкновителните разпоредби в областта на развода следователно ще има положително отражение върху двойките, които упражняват правото си на свободно движение между участващите държави-членки.42.  Предвид естеството на предложението, тъй като се отнася само за отношенията между две физически лица, то не засяга предприятията или правните отношения на пазара, нито търговията или конкуренцията в Съюза. На последно място, предложението няма да засегне регионалната политика на Съюза.43.  Всъщност, като предвижда хармонизирането на стълкновителните разпоредби, предложението значително ще опрости положението за частни лица и практикуващи юристи, които в рамките на участващите държави-членки ще могат да определят приложимото право въз основа на един-единствен набор от правила, които ще заменят многобройните съществуващи национални стълкновителни разпоредби на участващите държави-членки в тази област.44.  Дори и не всички двойки в Съюза да имат полза от внесената с предложението правна сигурност или опростяване, положението на двойките пред съдилищата на неучастващите държави-членки няма да се влоши в сравнение с положението днес. Следователно предложението няма да доведе до никакво неоснователно диференцирано третиране на гражданите.Зачитане на правата, компетентността и задълженията на неучастващите държави-членки45.  Съгласно член 327 от ДФЕС засиленото сътрудничество трябва да зачита компетентността, правата и задълженията на държавите-членки, които не участват в него.46.  Приемането на общите стълкновителни разпоредби за девет държави-членки не засяга разпоредбите на неучастващите държави-членки. Неучастващите държави-членки ще продължат да разполагат със свои собствени разпоредби на международното частно право по въпроса за приложимото право при развод и законна раздяла.47.  Съгласно предложението двойка, която пребивава в участваща държава-членка, ще може да избира приложимото право при своя развод. Ограниченият избор на правото при развод не е напълно непознат днес в държавите-членки. Има случаи, в които той е позволен, напр. съгласно нидерландското или германското брачно законодателство. Ако при засиленото сътрудничество двойката, която се е споразумяла относно избора на право, по-късно се премести в неучастваща държава-членка и сезира неин съд за развод, признаването на споразумението относно избора на право ще зависи от националното право на сезирания съд. Ако двойката е избрала правото на сезирания съд, трябва да е по-лесно за съда да спази споразумението относно избора на право.48.  На равнище международно публично право няма такива международни споразумения относно приложимото право при развод и законна раздяла между участващите и неучастващите държави-членки, които засиленото сътрудничество би нарушило.49.  На последно място, може да се отбележи, че засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла не засяга неучастващите държави-членки що се отнася до правилата за приложимото право в областите, които са тясно свързани с развода, като стълкновителните разпоредби за родителската отговорност или за задълженията за издръжка. Стълкновителните разпоредби за родителската отговорност са уредени с Хагската конвенция от 1996 г. за компетентността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството във връзка с родителската отговорност и мерките за закрила на децата. Понастоящем осем държави-членки са страна по конвенцията, а останалите 18 държави-членки трябва да я ратифицират или да се присъединят към нея преди 5 юни 2010 г.[21] Стълкновителните разпоредби за задълженията за издръжка са определени в Хагския протокол от 2007 г. за приложимото право към задължения за издръжка[22], които трябва да се прилагат по силата на член 15 от Регламент (ЕО) № 4/2009 във връзка със задълженията за издръжка[23], който ще се прилага от 18 юни 2011 г. Правилата за приложимото право при развод и във връзка с предоставянето, упражняването или изтичането на родителската отговорност или на задълженията за издръжка са независими. Съдът, който е компетентен да се произнесе по молба за развод в неучастваща държава-членка, прилага своите национални стълкновителни разпоредби, за да прецени кое е приложимото право при развод и законна раздяла, правилата на Хагската конвенция от 1996 г., за да прецени кое е приложимото право във връзка с родителската отговорност, и правилата на Хагския протокол от 2007 г. и Регламент (ЕО) № 4/2009, за да прецени кое е приложимото право във връзка със задълженията за издръжка.Заключение относно изпълняването на правните условия50.  Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че всички определени в Договорите правни условия във връзка със засиленото сътрудничество са изпълнени.Зачитане на основните права51.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла зачита основните права, посочени в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално член 21 от нея за недискриминацията. Стълкновителните разпоредби, предложени в регламента за осъществяване на засиленото сътрудничество, ще се прилагат за всички разводи в участващите държави-членки без дискриминация на каквато и да е основа.Заключение относно засиленото сътрудничество52.  Комисията считa, че ползите от използването на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла са многобройни в сравнение с варианта за статуквото и че предимствата в този конкретен случай на засилено сътрудничество превишават евентуалните недостатъци. Общите стълкновителни разпоредби в областта на развода и законната раздяла значително ще улеснят живота на десетки хиляди двойки в участващите държави-членки. Това е в съответствие със Стокхолмската програма, в която Европейският съвет прецени, че процесът на хармонизиране на стълкновителните разпоредби на равнище Съюз следва да продължи в областите, в които е нужно, като раздялата и развода[24]. Ето защо Комисията предлага да се разреши засиленото сътрудничество между държави-членки, отправили искане. Комисията набляга на това, че в засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла могат да се включат по всяко време всички държави-членки, в съответствие с член 328 от ДФЕС, и насърчава държавите-членки, които все още не са поискали да участват, да се включат в засиленото сътрудничество, по този начин увеличавайки ползите и предимствата от него. 2010/0066 (APP)Предложение заРЕШЕНИЕ № …/2010/ЕС НА СЪВЕТАза разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздялаСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 329, параграф 1 от него,като взе предвид исканията на България, Испания, Франция, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения,като взе предвид предложението на Комисията,като взе предвид одобрението на Европейския парламент[25],като има предвид, че:53.  Съюзът си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в което се гарантира свободното движение на хора. За постепенното създаване на това пространство Съюзът трябва да приеме мерки във връзка със съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично значение.54.  По силата на член 81 от Договора за функционирането на Европейския съюз тези мерки трябва да включват насърчаване на съвместимостта на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони, включително мерките, свързани със семейното право, които имат трансгранично значение.55.  На 17 юли 2006 г. Комисията прие предложение за регламент на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 2201/2003 по отношение на компетентността и за въвеждане на правила във връзка с приложимото право при брачни дела.56.  На заседанието си на 5 и 6 юни 2008 г. Съветът прие политически насоки, в които беше записано, че липсва единодушие по приемането на предложения регламент и съществуват непреодолими трудности, които правят единодушието невъзможно в този момент и в близко бъдеще. Той констатира, че целите на предложения регламент не могат да бъдат постигнати в разумен срок чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите.57.  При тези обстоятелства Гърция, Испания, Италия, Унгария, Люксембург, Австрия, Румъния и Словения отправиха искане до Комисията с писма от 28 юли 2008 г., в които се посочва, че възнамеряват да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право по брачни въпроси, и че Комисията следва да внесе предложение до Съвета в този смисъл. България отправи идентично искане до Комисията с писмо от 12 август 2008 г., а Франция се присъедини към искането с писмо от 12 януари 2009 г. На 3 март 2010 г. Гърция оттегли своето искане. Общо девет държави-членки поискаха засилено сътрудничество.58.  Засиленото сътрудничество следва да предостави ясна и всеобхватна правна рамка в областта на развода и на законната раздяла в участващите държави-членки и да гарантира подходящи решения за гражданите от гледна точка на правната сигурност, предвидимостта и гъвкавостта и да предотврати „надпреварата в избора на съд“.59.  Условията, посочени в член 20 от Договора за Европейския съюз и в членове 326 и 329 от Договора за функционирането на Европейския съюз, са изпълнени.60.  Областта на засиленото сътрудничество — приложимото право при развод и законна раздяла, е определена в член 81, параграф 2, буква в) и член 81, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз като една от областите в обхвата на Договорите.61.  Изискването за крайна мярка в член 20, параграф 2 от Договора за Европейския съюз е изпълнено, тъй като през юни 2008 г. Съветът установи, че целите на регламента не могат да бъдат постигнати в разумен срок от Съюза като цяло.62.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла има за цел да развива съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично значение, като се основава на принципа на взаимно признаване на съдебните решения, и да гарантира съвместимостта на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони. По този начин то благоприятства осъществяването на целите на Съюза, защитава неговите интереси и засилва процеса на интеграция, съгласно условията в член 20, параграф 1 от Договора за Европейския съюз.63.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла е в съответствие с Договорите и с правото на Съюза и не засяга вътрешния пазар и икономическото, социалното и териториалното сближаване. То не представлява пречка пред търговията между държавите-членки, не води до дискриминация в нея и не нарушава конкуренцията между държавите-членки.64.  Засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла зачита компетентността, правата и задълженията на държавите-членки, които не участват в него. Общите стълкновителни разпоредби в участващите държави-членки не засягат разпоредбите на неучастващите държави-членки. Съдилищата на неучастващите държави-членки продължават да прилагат своите съществуващи национални стълкновителни разпоредби при определянето на това кое е приложимото право при развод и законна раздяла.65.  По-конкретно засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла е в съответствие с правото на Съюза в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, тъй като засиленото сътрудничество не засяга никои от съществуващите от по-рано достижения на правото на ЕС.66.  Настоящото решение зачита принципите, залегнали в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално член 21 от нея.67.  В засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла могат да се включат по всяко време всички държави-членки, в съответствие с член 328 от Договора за функционирането на Европейския съюз,ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:Член 1С настоящото на България, Испания, Франция, Италия, Люксембург, Унгария, Австрия, Румъния и Словения се разрешава да установят засилено сътрудничество помежду си в областта на приложимото право при развод и законна раздяла чрез прилагане на съответните разпоредби на Договорите.Член 2Настоящото решение влиза в сила незабавно след приемането му.Член 3Адресати на настоящото решение са Република България, Кралство Испания, Френската република, Италианската република, Великото херцогство Люксембург, Република Унгария, Република Австрия, Румъния и Република Словения.Съставено в Брюксел на […] година.За СъветаПредседател [1] COM(2006) 399.[2] Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (OВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 1).[3] В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 5 (вече Протокол № 22) относно позицията на Дания, приложен към Договорите, Дания не взе участие в приемането на предложения регламент и не беше обвързана от него и не го прилагаше. В съответствие с член 3 от Протокол № 4 (вече Протокол № 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договорите, Ирландия и Обединеното кралство не бяха оповестили желанието си да участват в приемането и прилагането на този предложен регламент.[4] Вече член 81, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз.[5] P6_TA(2008)0502, (ОВ C 15 E, 21.1.2010 г., стр. 128).[6] Документ 10383/08 PV/CONS 36 JAI 311 от 10 юли 2008 г.[7] Член 20, параграф 1 от ДЕС постановява да се прилагат „съответните разпоредби на Договорите“. За областта на приложимото право при развод това са разпоредбите в глава 3 (Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси) на дял V (Пространство на свобода, сигурност и правосъдие) от Договора за функционирането на Европейския съюз.[8] Комисията подготвя законодателна инициатива относно имуществения режим на съпрузите и последиците от раздялата на двойки с трансгранични елементи, последно поискано от Програмата от Стокхолм. Процесът включи Зелена книга относно колизионното право по въпроси, касаещи имуществения режим на съпрузите, в това число и въпроса за подведомствеността и взаимното признаване — COM(2006) 400. Инициативата ще обхване разпоредбите на международното частно право в областта на имуществения режим на съпрузите както по време на брака, така и в случай на разтрогването му с развод или раздяла. Стълкновителните разпоредби за самия развод и тези за имуществения режим на съпрузите са отделни и засиленото сътрудничество в една от тези области не предопределя законодателството в другата от тях.[9] SEC(2006) 949, вж. . Докладът за оценката на въздействието използва проучването за информиране на последваща оценка на въздействието за предложението на Комисията относно подведомствеността и приложимото право в областта на развода, подготвено от Консорциума за оценка на европейските политики (EPEC) през 2006 г., вж.http://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.[10] COM(2005) 82.[11] Флаш Eвробарометър № 188 — Консулска защита и семейно право.[12] Данните в тези параграфи се основават на окончателния доклад за проучването за оценката на въздействието за общностните инструменти във връзка с имуществения режим на съпрузите и имуществото на несключилите брак двойки с транснационални елементи, 2010 г.[13] Дания не участва в приемането на мерки, предложени в рамките на дял V от част трета на ДФЕС, и мерките не са обвързващи за Дания и не се прилагат в нея, в съответствие с членове 1 и 2 от протокола (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към Договорите. За разлика от Дания, Обединеното кралство и Ирландия имат право да участват в сътрудничеството съгласно дял V от част трета на ДФЕС, в съответствие с член 3 от протокола (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договорите. В Обединеното кралство, въпреки че има отделни юрисдикции за Англия/Уелс, Шотландия и Северна Ирландия, правилата за избор на право са сходни.[14] Проучване за оценката на въздействието за общностните инструменти във връзка с имуществения режим на съпрузите и имуществото на несключилите брак двойки с транснационални елементи, окончателен доклад, 2010 г.[15] Общо население на Съюза за 2009 г.: 494 милиона.[16] Брой на разводите с „международни“ елементи през 2007 г. и техният процент от всички разводи в отправилите искане държави-членки: България: 700/4 %; Испания: 14 500/11 %; Франция: 20 500/13 %; Италия: 3 000/6 %; Люксембург: 500/48 %; Унгария: 500/2 %; Австрия: 5 000/25 %; Румъния: 500/1 % и Словения: 300/10 %.[17] Проучване за оценката на въздействието за общностните инструменти във връзка с имуществения режим на съпрузите и имуществото на несключилите брак двойки с транснационални елементи, окончателен доклад, 2010 г.[18] Решение № 568/2009/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за изменение на Решение 2001/470/ЕО на Съвета за създаване на Европейска съдебна мрежа по граждански и търговски дела въвежда такава мярка, като изисква от звената за контакт да предоставят всяка информация за улесняване на прилагането на правото на друга държава-членка, което е приложимо по инструментите на ЕС или по международните инструменти; вж. изменения член 5, параграф 2, буква в).[19] Програма относно мерките за изпълнение на принципа на взаимно признаване на решенията по граждански и търговски дела, приета на 30 ноември 2000 г. (ОВ С 12, 15.1.2001 г., стр. 1).[20] Регламент на Съвета (EО) № 1347/2000 относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и по въпроси за родителска отговорност за общи деца (ОВ L 160, 30.6.2000 г., стр. 19).[21] Решение 2008/431/ЕО на Съвета за упълномощаване на определени държави-членки да ратифицират или да се присъединят, в интерес на Европейската общност, към Хагската конвенция от 1996 година за закрила на децата (ОВ L 151, 11.6.2008 г., стр. 36).[22] Решение 2009/941/ЕО на Съвета за сключване от Европейската общност на Хагския протокол от 2007 г. за приложимото право към задължения за издръжка (ОВ L 331, 16.12.2009 г., стр. 17).[23] Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка (ОВ L 7, 10.1.2009 г., стр. 1).[24] Стокхолмска програма — Отворена и сигурна Европа в услуга на гражданите и за тяхна защита, приета от Европейския съвет на 10—11 декември 2009 г.[25] ОВ C […], […] г., стр. […].


				|

		52012PC0241

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за разрешаване на държавите членки да водят преговори в рамките на Конференцията на ООН за договора за търговията с оръжие (Ню Йорк, 2—27 юли 2012 г.) по въпроси от изключителната компетентност на Съюза /* COM/2012/0241 final - 2012/0124 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
Конференцията
на
Организацията
на обединените
нации за
договора за
търговията с
оръжие ще се
проведе в Ню
Йорк от 2 до 27
юли 2012 г. Целта
на тази
конференция
е да излезе с
правно
обвързващ
договор за
търговията с
оръжие, с
който да се
определят
високи общи
международни
параметри за
регламентиране
на международните
трансфери на
оръжие, така
че законната
търговия с
конвенционално
оръжие да стане
по-отговорна.
В
предвиждания
договор
вероятно ще
бъдат установени
мерки (като
лицензи за
износ или
внос), които
по принцип
попадат в
приложното
поле на
общата
търговска
политика на
Съюза.
Съгласно
трайно
установената
съдебна
практика
тези мерки не
се изключват
от обхвата на
общата
търговска
политика, а
съответно и
от този на
изключителната
компетентност
на Съюза,
само защото
една държава
членка взема
такива мерки,
за да опази
своята
национална
сигурност.
Като се
има предвид,
че с
Регламент
(ЕО) № 260/2009 на
Съвета от 26
февруари 2009 г.
относно
общите правила
за внос и
Регламент
(ЕО) № 1061/2009 на
Съвета от 19
октомври 2009 г.
относно
установяването
на общи
правила за
износ се
разрешава на
държавите
членки да
налагат
ограничения
върху вноса и
износа
съответно, inter alia, от
съображения
за
обществена
сигурност и обществен
морал,
необходимо е
да се
гарантира, че
предвидените
в договора
мерки
отговарят на
условията на
посочените
разрешения.
Освен
това, през
последните 20
години бяха приети
редица
правни
актове на ЕС
с цел улесняване
на
трансферите
на
конвенционални
оръжия в
рамките на
вътрешния
пазар и
премахване
на пречките
за тях или с
цел
регламентиране
на износа на
конвенционални
оръжия и
изделия с
двойна
употреба за
трети
държави:
а)      Директива 91/477/EИО
на Съвета от
18 юни 1991 г.
относно
контрола на
придобиването
и притежаването
на оръжие,
със
съответните
изменения;
б)      Директива 93/15/ЕИО
на Съвета от 5
април 1993 г. за хармонизиране
на
разпоредбите,
свързани с пускането
на пазара и
надзора на
взривни вещества
с гражданско
предназначение,
със съответните
изменения;
в)      Директива 2009/43/ЕО
на
Европейския
парламент и
на Съвета от 6 май
2009 г. за
опростяване
на реда и
условията за
трансфер на
продукти,
свързани с
отбраната,
вътре в
Общността,
със
съответните
изменения;
г)       Регламент
(ЕС) № 258/2012 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 14 март
2012 г. за
изпълнение
на член 10 от
Протокола на
Организацията
на
обединените
нации срещу
незаконното
производство
и трафика с
огнестрелни
оръжия,
техните
части и компоненти
и боеприпаси,
допълващ
Конвенцията
на
Организацията
на
обединените
нации срещу
транснационалната
организирана
престъпност
(„Протокол за
огнестрелните
оръжия“), и за
установяване
на
разрешения
за износа и
мерки за
вноса и
транзита на
огнестрелни оръжия,
техни части и
компоненти и
боеприпаси;
д)      Регламент
(ЕО) № 428/2009 на
Съвета от 5
май 2009 г. за
въвеждане
режим на
Общността за контрол
на износа,
трансфера,
брокерската дейност
и транзита на
изделия и
технологии с
двойна
употреба;
е)      Директива 2009/81/ЕО
на
Европейския
парламент и
на Съвета от 13
юли 2009 г.
относно
координирането
на
процедурите
за възлагане
на някои поръчки
за
строителство,
доставки и
услуги от възлагащи
органи или
възложители
в областта на
отбраната и
сигурността.
За да се
гарантира
съвместимостта
между бъдещия
договор за
търговията с
оръжие и разпоредбите
на директиви
91/477/EИО, 93/15/EО и 2009/43/EО,
бъдещият
договор не
трябва да
изисква
трансферите
на оръжие и
боеприпаси
между
държавите
членки да се
оценяват по
договорени
параметри и
да се разрешават
с лиценз за
всеки
отделен
случай. Ако в
бъдещия
договор за търговията
с оръжие
залегне
подобно
изискване,
държавите
членки, които
станат
страна по
този договор,
няма да могат
да прилагат неговите
разпоредби
спрямо
търговията с
оръжие в
рамките на
ЕС, без да
нарушат
правните
норми на ЕС.
За да се
гарантира
съвместимостта
между
бъдещия
договор за
търговията с
оръжие и
разпоредбите
на Регламент
(ЕС) № 258/2012,
бъдещият
договор
следва да
съответства на
принципа,
заложен в
Протокола на
ООН за огнестрелните
оръжия, и
по-конкретно
в член 10.
Съгласно
този член
огнестрелните
оръжия и
свързаните с
тях изделия
не трябва да
бъдат
предмет на
междудържавен
трансфер без
знанието и
съгласието
на всички участващи
държави.
Огнестрелните
оръжия не
трябва да се
изнасят за
държави или
през държави,
които не са
дали
разрешение
за трансфера.
Преговорите
във връзка с
договора за
търговията с
оръжие
обхващат
въпроси от
изключителната
компетентност
на Съюза, тъй
като те
попадат в
приложното
поле на
общата търговска
политика и
поради факта,
че сключването
на договора
може да
засегне
общите правила
или да доведе
до промяна в
техния обхват.
При
тези
обстоятелства
е
препоръчително
да се разреши
на държавите
членки да
участват в
преговорите
във връзка с
договора за търговията
с оръжие по
въпросите от
изключителната
компетентност
на Съюза при
спазване на
съответните
насоки за
водене на
преговори.
Това
разрешение
следователно
не обхваща
елементите
от договора
за търговията
с оръжие,
които
евентуално
могат да са
от
компетентността
на Съюза в
рамките на
ОВППС и да са
свързани с
достиженията
на правото на
ЕС в областта
на ОВППС.
2012/0124 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
разрешаване
на държавите
членки да водят
преговори в
рамките на
Конференцията
на ООН за
договора за
търговията с
оръжие (Ню
Йорк, 2—27 юли 2012 г.)
по въпроси от
изключителната
компетентност
на Съюза
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 2,
параграф 1,
член 114,
параграф 1,
член 207, параграф 4,
първа алинея
и член 218,
параграфи 3 и
4 от него,
като
взе предвид
предложението
на Комисията[1],
като
има предвид,
че:
(1)       На
своята
шестдесет и
четвърта
сесия Генералната
асамблея на
ООН прие
Резолюция 64/48, с
която реши да
свика
Конференция
на ООН за договора
за
търговията с
оръжие, която
ще се проведе
в рамките на
четири
последователни
седмици през
2012 г. с цел
изработване
на правно
обвързващ
инструмент
относно
възможно
най-високите
международни
стандарти за
трансфера на
конвенционални
оръжия.
Конференцията
на Организацията
на
обединените
нации за
договора за търговия
с оръжие ще
се проведе в
Ню Йорк от 2 до 27
юли 2012 г. Целта
на тази
конференция
е да излезе с
правно
обвързващ
договор за
търговията с
оръжие, с
който да се
определят
високи общи
международни
параметри за
регламентиране
на
международните
трансфери на
оръжие и
ограничаване
на
нежеланото и безотговорно
разпространение
на конвенционални
оръжия, така
че законната
търговия с
конвенционални
оръжия да
стане по-отговорна.

(2)       В
предвиждания
договор
вероятно ще
бъдат заложени
мерки (като
лицензи за
износ или
внос), които
попадат в
приложното
поле на
общата
търговска
политика на
Съюза. Като
се има
предвид, че с
Регламент
(ЕО) № 260/2009 на Съвета
от 26 февруари
2009 г. относно
общите правила
за внос и
Регламент
(ЕО) № 1061/2009 на
Съвета от 19 октомври
2009 г. относно
установяването
на общи
правила за
износ се
разрешава на
държавите
членки да
налагат
ограничения
върху вноса и
износа
съответно, inter alia, от
съображения
за
обществена
сигурност и обществен
морал,
необходимо е
да се гарантира,
че
заложените в
предвиждания
договор мерки
отговарят на
условията на
тези
разрешения.
(3)       Бяха
приети
редица
правни
актове на
Европейския
съюз с цел
улесняване
на трансферите
на
конвенционални
оръжия в
рамките на вътрешния
пазар и
премахване
на пречките за
тях или с цел
регламентиране
на износа на конвенционални
оръжия и
изделия с
двойна
употреба за
трети
държави, в
това число: а)
Директива 91/477/EИО
на Съвета от
18 юни 1991 г.
относно
контрола на
придобиването
и
притежаването
на оръжие; б)
Директива 93/15/ЕИО
на Съвета от 5
април 1993 г. за
хармонизиране
на разпоредбите,
свързани с
пускането на
пазара и
надзора на
взривни
вещества с
гражданско
предназначение,
със
съответните
изменения; в)
Директива 2009/43/ЕО
на
Европейския
парламент и
на Съвета от 6
май 2009 г. за
опростяване
на реда и
условията за
трансфер на продукти,
свързани с
отбраната,
вътре в Общността;
г) Регламент
(ЕС) № 258/2012 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 14
март 2012 г. за
изпълнение
на член 10 от
Протокола на
Организацията
на
обединените
нации срещу
незаконното
производство
и трафика с огнестрелни
оръжия,
техните
части и
компоненти и
боеприпаси,
допълващ
Конвенцията
на
Организацията
на
обединените
нации срещу
транснационалната
организирана
престъпност
(„Протокол за
огнестрелните
оръжия“), и за
установяване
на
разрешения
за износа и
мерки за
вноса и
транзита на
огнестрелни
оръжия, техни
части и
компоненти и
боеприпаси;
д) Директива 2009/81/ЕО
на
Европейския
парламент и на
Съвета от 13
юли 2009 г.
относно
координирането
на
процедурите
за възлагане
на някои поръчки
за
строителство,
доставки и
услуги от
възлагащи
органи или
възложители
в областта на
отбраната и
сигурността
и е)
Регламент
(ЕО) № 428/2009 на
Съвета от 5
май 2009 г. за въвеждане
режим на
Общността за
контрол на износа,
трансфера,
брокерската
дейност и транзита
на изделия и
технологии с
двойна
употреба.
(4)       Един
правно
обвързващ
инструмент,
установяващ
възможно
най-високите
международни
стандарти за
трансфера на
конвенционални
оръжия,
засяга
въпроси от
изключителната
компетентност
на Съюза, тъй
като те попадат
в приложното
поле на общата
търговска
политика, или
поради факта,
че
сключването
на договора
за търговията
с оръжие може
да засегне
гореспоменатите
общи правила
или да доведе
до изменение
на техния
обхват.
(5)       Необходимо
е по
изключение
да се разреши
на държавите
членки да
участват в
преговорите
във връзка с
договора за
търговията с
оръжие по
въпроси от
изключителната
компетентност
на Съюза.
(6)       Настоящото
решение не
обхваща
елементите
от договора
за
търговията с
оръжие, които
евентуално
могат да са
от
компетентността
на Съюза в
рамките на
ОВППС и да са
свързани с
достиженията
на правото на
ЕС в областта
на ОВППС.
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Разрешава
се на
държавите
членки да
участват в
преговорите
в рамките на
Конференцията
на
Организацията
на
обединените
нации за
договора за
търговията с
оръжие по
въпроси от
изключителната
компетентност
на Съюза.
Държавите
членки
действат
координирано
помежду си с
подкрепата
на
представители
на Комисията
и на
Европейската
служба за външна
дейност,
които също
така оказват
съдействие в
хода на
преговорите,
когато е
уместно.
Член 2
Преговорите
се провеждат
в
съответствие
с насоките за
водене на
преговори,
изложени в
приложението.
Член
3
Адресати
на
настоящото
решение са
държавите-членки.
Съставено
в Брюксел на […] година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
ПРИЛОЖЕНИЕ

(1)
Договорът
за
търговията с
оръжие не
трябва да
съдържа
разпоредби,
които не
позволяват
на държавите
членки да
прилагат:
а)      Директива 91/477/EИО
на Съвета от
18 юни 1991 г.
относно
контрола на
придобиването
и притежаването
на оръжие,
със съответните
изменения;
б)      Директива 93/15/ЕИО
на Съвета от 5
април 1993 г. за хармонизиране
на
разпоредбите,
свързани с пускането
на пазара и
надзора на
взривни вещества
с гражданско
предназначение,
със съответните
изменения;
в)      Директива 2009/43/ЕО
на Европейския
парламент и
на Съвета от 6
май 2009 г. за опростяване
на реда и
условията за
трансфер на
продукти,
свързани с
отбраната,
вътре в Общността,
със
съответните
изменения;
г)       Директива 2009/81/ЕО
на
Европейския
парламент и
на Съвета от 13
юли 2009 г. относно
координирането
на
процедурите
за възлагане
на някои
поръчки за
строителство,
доставки и
услуги от
възлагащи
органи или възложители
в областта на
отбраната и
сигурността;
(2)
Договорът
за
търговията с
оръжие не
трябва да
съдържа
разпоредби,
които
ограничават
свободното
движение на
стоки, хора,
услуги и
капитали в
рамките на
вътрешния
пазар на
Съюза, освен
ако
ограничението
не се основава
конкретно на
член 346 от ДФЕС.
(3)
Всички
мерки,
предвидени в
Договора,
които ограничават
износа от
Съюза или
вноса в него,
или
транзитното
преминаване
през
територията
на Съюза,
трябва да
бъдат
съвместими с
всички
приложими
разпоредби
на законодателството
на Съюза, в
това число
по-специално:
а)      Регламент
(ЕО) № 260/2009 на
Съвета от 26
февруари 2009 г. относно
общите
правила за внос;

б)      Регламент
(ЕО) № 1061/2009 на
Съвета от 19
октомври 2009 г. относно
установяването
на общи
правила за
износ;
в)      Регламент
(ЕС) № 258/2012 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 14
март 2012 г. за
изпълнение
на член 10 от
Протокола на
Организацията
на
обединените
нации срещу
незаконното
производство
и трафика с
огнестрелни
оръжия,
техните
части и
компоненти и
боеприпаси,
допълващ
Конвенцията
на
Организацията
на
обединените
нации срещу
транснационалната
организирана
престъпност
(„Протокол за
огнестрелните
оръжия“), и за
установяване
на разрешения
за износа и
мерки за
вноса и
транзита на
огнестрелни
оръжия, техни
части и компоненти
и боеприпаси;
и
г)       Регламент
(ЕО) № 428/2009 на
Съвета от 5
май 2009 г. за въвеждане
режим на
Общността за
контрол на износа,
трансфера,
брокерската
дейност и транзита
на изделия и
технологии с
двойна употреба;
д)      Директива
2009/43/ЕО на
Европейския
парламент и на
Съвета от 6
май 2009 г. за
опростяване
на реда и
условията за
трансфер на
продукти,
свързани с
отбраната,
вътре в
Общността,
със
съответните
изменения.
(4)
Договорът
за
търговията с
оръжия
трябва да
съдържа
разпоредби,
които
позволяват
на Европейския
съюз да стане
страна по
него.
[1]               ОВ C , г.,
стр. .


Важна правна забележка

|

52009PC0443

Предложение за решение на Съвета за разрешаване пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана царевица 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета (само текстовете на френски и нидерландски език са автентични) (текст от значение за ЕИП)  /* COM/2009/0443 окончателен */

	[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |Брюксел, 3.9.2009COM(2009) 443 окончателенПредложение заРЕШЕНИЕ НА СЪВЕТАза разрешаване пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана царевица 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични) (текст от значение за ЕИП)ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМПриложеното предложение за решение на Съвета се отнася до храни и фуражи, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана царевица 59122xNK603, за които е подадено заявление за пускане на пазара от Pioneer Overseas Corporation до компетентния орган на Обединеното кралство на 26 август 2005 г., по силата на Регламент (ЕО) № 1829/2003 относно генетично модифицираните храни и фуражи.Приложеното предложение също така се отнася до пускането на пазара на други продукти, съдържащи и състоящи се от царевица 59122xNK603, предназначени за същата употреба, както и всеки друг вид царевица, с изключение на отглеждането.На 25 ноември 2008 г. Европейският орган за безопасност на храните (ЕОБХ) даде положително становище в съответствие с членове 6 и 18 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 и стигна до заключението, че е малко вероятно пускането на пазара на продуктите, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица 59122xNK603, така както са описани в заявлението, да има отрицателни ефекти върху здравето на човека или на животните или върху околната среда, в рамките на предвидените употреби.В този контекст, на 22 юли 2009 г. бе представен за гласуване от страна на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните проект за решение на Комисията за разрешаване пускането на пазара на Общността на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана царевица 59122xNK603. Комитетът не предостави становище: 12 държави-членки (152 гласа) са гласували „за“, 10 държави-членки (112 гласа) са гласували „против“, 4 държави-членки (77 гласа) са се въздържали и една държава-членка (4 гласа) не е била представлявана.Следователно, съгласно член 35, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 и в съответствие с член 5 от Решение 1999/468/EО на Съвета, изменено с Решение 2006/512/ЕО на Съвета, от Комисията се изисква да представи на Съвета предложение за мерките, които трябва да се вземат, а Съветът разполага с три месеца, за да се произнесе с квалифицирано мнозинство и да уведоми Парламента за това.Предложение заРЕШЕНИЕ НА СЪВЕТАза разрешаване пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана царевица 59122xNK603 (DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6) съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични) (текст от значение за ЕИП)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,като взе предвид Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно генетично модифицираните храни и фуражи[1], и по-специално член 7, параграф 3 и член 19, параграф 3 от него,като взе предвид предложението на Комисията,като има предвид, че:1.  На 26 август 2005 г. Pioneer Overseas Corporation подаде до компетентния орган на Обединеното кралство, в съответствие с членове 5 и 17 от Регламент (ЕО) № 1829/2003, заявление за пускане на пазара на храни, хранителни съставки и фуражи, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица 59122xNK603 („заявлението“).2.  Заявлението също така обхваща пускането на пазара на други продукти, съдържащи или състоящи се от царевица 59122xNK603 за същата употреба, както всеки друг вид царевица, с изключение на отглеждането. Поради това, в съответствие с член 5, параграф 5 и член 17, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1829/2003, заявлението включва данните и информацията, изисквани от приложения III и IV към Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 г. относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета[2], както и информация и заключения относно оценката на риска, извършена в съответствие с принципите, посочени в приложение II към Директива 2001/18/ЕО. То включва и план за мониторинг на ефектите върху околната среда, съобразен с приложение VII към Директива 2001/18/EО.3.  На 25 ноември 2008 г. Европейският орган за безопасност на храните (ЕОБХ) даде положително становище в съответствие с членове 6 и 18 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 и стигна до заключението, че е малко вероятно пускането на пазара на продуктите, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица 59122xNK603, така както са описани в заявлението („продуктите“), да има отрицателни ефекти върху здравето на човека или на животните или върху околната среда, в рамките на предвидените употреби[3]. В становището си ЕОБХ взе предвид всички специфични въпроси и опасения, изразени от държавите-членки в контекста на консултацията с националните компетентни органи, както е предвидено в член 6, параграф 4 и член 18, параграф 4 от посочения регламент.4.  В становището си ЕОБХ също така стигна до заключението, че планът за мониторинг на околната среда, представляващ общ план за наблюдение, представен от заявителя, е в съответствие с предвидената употреба на продуктите.5.  Предвид посочените съображения, следва да се предостави разрешение за продуктите.6.  За всеки ГМО следва да се посочи единен идентификатор, както е предвидено в Регламент (ЕО) № 65/2004 на Комисията от 14 януари 2004 г. за създаване на система за разработване и оценка на единните идентификатори за генетично модифицирани организми[4].7.  Според становището на ЕОБХ не са необходими специфични изисквания за етикетиране, различни от тези, предвидени в член 13, параграф 1 и член 25, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1829/2003, за храни, хранителни съставки и фуражи, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица 59122xNK603. За да се гарантира употребата на продуктите в рамките на разрешението, предвидено в настоящото решение, обаче етикетирането за фуражите, съдържащи или състоящи се от ГМО и други продукти, различни от храни и фуражи, съдържащи или състоящи се от ГМО, за които се изисква разрешение, следва да бъде допълнено с ясно обозначение, че въпросните продукти не трябва да бъдат използвани за отглеждане.8.  Аналогично, становището на ЕОБХ не оправдава налагането на специални условия или ограничения за пускането на пазара и/или специални условия или ограничения за употребата и търговията, включително изисквания за пост-пазарен мониторинг за употребата на храни и фуражи или специални условия за защита на определени екосистеми/околна среда и/или географски зони, както е предвидено в член 6, параграф 5, буква д) и член 18, параграф 5, буква д) от Регламент (ЕО) № 1829/2003.9.  Всяка необходима информация относно разрешаването на продуктите следва да бъде вписана в регистъра на Общността за генетично модифицирани храни и фуражи така, както е предвидено в Регламент (ЕО) № 1829/2003.10.  В член 4, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1830/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно проследяването и етикетирането на генетично модифицирани организми и проследяването на храни и фуражи от генетично модифицирани продукти и за изменение на Директива 2001/18/ЕО[5] се определят изискванията за етикетиране за продукти съдържащи или състоящи се от ГМО.11.  Настоящото решение трябва да бъде нотифицирано от Клиринговата къща по биобезопасност на страните по Протокола от Картахена по биологична безопасност към Конвенцията за биологично разнообразие съгласно член 9, параграф 1 и член 15, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 1946/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2003 г. относно трансграничното придвижване на генетично модифицирани организми[6].12.  Заявителят бе консултиран относно предвидените в настоящото решение мерки.13.  Постоянният комитет по хранителната верига и здравето на животните не предостави становище в рамките на срока, определен от неговия председател,ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:Член 1 Генетично модифициран организъм и единен идентификаторНа генетично модифицираната царевица ( Zea mays L.) 59122xNK603, посочена в буква б) от приложението към настоящото решение, се дава единният идентификатор DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, както е предвидено в Регламент (ЕО) № 65/2004.Член 2РазрешениеСледните продукти са разрешени за целите на член 4, параграф 2 и член 16, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1829/2003 в съответствие с условията, определени в настоящото решение:а) храни и хранителни съставки, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;б) фуражи, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;в) продукти, различни от храни и фуражи, съдържащи или състоящи се от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6 за същата употреба, както всяка друга царевица, с изключение на отглеждането.Член 3 Етикетиране1. За целите на изискванията за етикетиране, установени в член 13, параграф 1 и член 25, параграф 2 от Регламент (EО) № 1829/2003 и в член 4, параграф 6 от Регламент (EО) № 1830/2003, „името на организма“ е „царевица“.2. Надписът „не е предназначено за отглеждане“ се вижда на етикета и в документите, придружаващи продуктите, съдържащи или състоящи се от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, посочени в член 2, букви б) и в).Член 4 Мониторинг на ефектите върху околната среда1. Титулярят на разрешението гарантира изготвянето и изпълнението на плана за мониторинг на ефектите върху околната среда, както е определено в буква з) от приложението.2. Титулярят на разрешението предоставя на Комисията годишни доклади относно изпълнението и резултатите от дейностите, посочени в плана за мониторинг.Член 5Регистър на ОбщносттаИнформацията, посочена в приложението към настоящото решение, се вписва в регистъра на Общността за генетично модифицирани храни и фуражи, както е предвидено в член 28 от Регламент (ЕО) № 1829/2003.Член 6Титуляр на разрешениетоТитуляр на разрешението е Pioneer Overseas Corporation, Белгия, представител на Pioneer Hi-Bred International, Inc., Съединени американски щати.Член 7ВалидностНастоящото решение се прилага за срок от 10 години от датата на неговото нотифициране.Член 8АдресатиАдресат на настоящото решение е Pioneer Overseas Corporation, Avenue des Arts 44, B-1040 Brussels – Belgium.Съставено в Брюксел на […].За СъветаПредседателПРИЛОЖЕНИЕа) Заявител и титуляр на разрешението:Име: Pioneer Overseas CorporationАдрес: Avenue des Arts 44, B-1040 Brussels - BelgiumОт името на Pioneer Hi-Bred International, Inc. - 7100 NW 62nd Avenue – P.O. Box 1014 – Johnston, IA 50131-1014 - United States of America.б) Обозначение и спецификация на продуктите:(1) Храни и хранителни съставки, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(2) Фуражи, съдържащи, състоящи се или произведени от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6;(3) Продукти, различни от храни и фуражи, съдържащи или състоящи се от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6 за същата употреба, както всяка друга царевица, с изключение на отглеждането.Генетично модифицираната царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, така както е описана в заявлението, се произвежда при кръстосването на царевица, съдържаща явленията DAS-59122-7 и MON-ØØ6Ø3-6, и експресира протеини Cry34Ab1 и Cry35Ab1, които придават поносимост към някои твърдокрили вредители, протеина PAT, използван като средство за маркировка, който придава поносимост към хербицида амониев глуфозинат, и протеина CP4 EPSPS, който придава поносимост към хербицида глифозат.в) Етикетиране:(1) За целите на специфичните изисквания за етикетиране, установени в член 13, параграф 1 и член 25, параграф 2 от Регламент (EО) № 1829/2003 и в член 4, параграф 6 от Регламент (EО) № 1830/2003, „името на организма“ е „царевица“.(2) Надписът „не е предназначено за отглеждане“ се вижда на етикета и в документите, придружаващи продуктите, съдържащи или състоящи се от царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6, посочени в член 2, букви б) и в) от настоящото решение.г) Метод на откриване:-  Количествени методи в реално време, присъщи на явлението, основаващи се на полимеразно-верижната реакция (PCR) за генетично модифицирана царевица DAS-59122-7 и царевица MONØØ6Ø3-6, валидирани върху царевица DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6.-  Утвърден върху семената от референтната лаборатория на Общността, установена по силата на Регламент (ЕО) № 1829/2003, публикуван на следния адрес: http://gmo-crl.jrc.ec.europa.eu/statusofdoss.htm;-  Референтен материал: ERM®-BF424 (за DAS-59122-7) и ERM®-BF415 (за MON-ØØ6Ø3-6), достъпни посредством Института за референтни материали и измервания към Съвместния изследователски център на Европейската комисия на адрес: http://www.irmm.jrc.be/html/reference_materials_catalogue/index.htm.д) Единен идентификатор:DAS-59122-7xMON-ØØ6Ø3-6е) Информация, изисквана съгласно разпоредбите на приложение II към Протокола от Картахена по биологична безопасност към Конвенцията за биологично разнообразие:Клирингова къща по биобезопасност, регистрационен номер: вж. [ попълва се при нотификацията ]ж) Условия или ограничения за пускането на пазара, употребата или търговията на продуктите:Не се изисква.з) План за мониторингПлан за мониторинг на ефектите върху околната среда, съобразен с приложение VII към Директива 2001/18/EО.[Връзка: план, публикуван в Интернет ]и) Изисквания за пост-пазарен мониторинг за употребата на храните за консумация от човека:Не се изисква.Забележка: възможно е в бъдеще да се наложат изменения на връзките за достъп до необходимите документи. Тези изменения ще бъдат общодостъпни чрез актуализиране на регистъра на Общността за генетично модифицираните храни и фуражи. [1] ОВ L 268, 18.10.2003 г., стр. 1.[2] ОВ L 106, 17.4.2001 г., стр. 1.[3] http://registerofquestions.efsa.europa.eu/roqFrontend/questionLoader?question=EFSA-Q-2005-247[4] ОВ L 10, 16.1.2004 г., стр. 5.[5] ОВ L 268, 18.10.2003 г., стр. 24.[6] ОВ L 287, 5.11.2003 г., стр. 1.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 30.9.2015
            COM(2015) 488 final
            2015/0237(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и шестата сесия на Изпълнителния комитет на Програмата на Върховния комисар на ООН за бежанците

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

                  С писмо от 7 септември 2015 г. до председателя на Изпълнителния комитет на Върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН) ръководителят на делегацията на Европейския съюз към Организацията на обединените нации в Женева поиска да бъдат разгледани начините и средствата за актуализирането на съответните условия за участието на Европейския съюз в управителните органи на ВКБООН, така че Европейският съюз да може да предвиди евентуалното си участие в неофициалните подготвителни консултации. С цел да бъде удовлетворено искането се очаква Изпълнителният комитет на ВКБООН да бъде приканен да приеме изменения в своя Процедурен правилник на своята шестдесет и шеста сесия, която ще се състои на 5—9 октомври 2015 г. Съгласно правило 46 от Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН Изпълнителният комитет може да измени всяко от тези правила. Съгласно правило 26 от Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН за бежанците се предвижда, че решенията на Изпълнителния комитет на ВКБООН се взимат с мнозинство от присъстващите и гласуващи членове. Всички държави — членки на ЕС, с изключение на Литва и Малта, са членове на Изпълнителния комитет на ВКБООН. По силата на решение на Изпълнителния комитет на ВКБООН, подновено неотдавна на неговата шестдесет и четвърта сесия, проведена от 29 септември до 3 октомври 2014 г. (A/AC.96/1143), Европейският съюз е сред междуправителствените организации, които Върховният комисар приканва да изпратят наблюдател на неговите публични заседания (правило 38) и поради това не участват в приемането на решенията на Изпълнителния комитет на ВКБООН.

               2.РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ

                  Измененията на Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН, приложени към настоящото предложение, бяха предложени от председателя на Изпълнителния комитет на ВКБООН по искане на Бюрото на Изпълнителния комитет на ВКБООН с писмо от 11 септември 2015 г. до членовете на Изпълнителния комитет на ВКБООН с искане да удовлетворят отправеното от ръководителя на делегацията на Европейския съюз към Организацията на обединените нации в Женева до председателя на Изпълнителния комитет на ВКБООН искане, съдържащо се в писмото от 7 септември 2015 г.

                  През април 2013 г. Комисията информира Съвета за своята стратегия за постепенното подобряване на статута на Европейския съюз в международни организации и други форуми в съответствие с целите на Договора от Лисабон. На 9 април и на 10 септември 2014 г. Комисията уведоми КОРЕПЕР за намерението си да възобнови усилията, целящи Европейският съюз да получи допълнителни права на участие в рамките на формалните и неформалните органи към ВКБООН. На 25—26 септември 2014 г. Съветът прие позиция относно договореностите за допълнителни права на участие на Европейския съюз в рамките на формалните и неформалните органи към ВКБООН, като посочва, че „[о]т много години Европейският съюз е основен участник в Службата на Върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН), като важен донор в областта на хуманитарната помощ и помощта за развитие, чрез своите дейности за международна закрила, в т.ч. презаселване, и чрез подпомагане на надеждни системи за убежище посредством създаването на общата европейска система за убежище. През последните години ролята на Съюза непрекъснато нараства. Поради това е необходимо подобряване на настоящия статут на Европейския съюз по отношение на ВКБООН. Съветът смята, че следва да се потърсят нови договорености, според които Европейският съюз да получи допълнителни права на участие, по-специално правото да участва в заседания с тесен кръг участници, провеждани с цел обсъждане на основни въпроси, свързани с политиките и управлението.“ Както и че „Съветът приканва Комисията, в тясно сътрудничество с върховния представител, да осъществи контакти с ВКБООН с оглед на заседанието на [Изпълнителния му комитет] през следващия октомври.“
                     1

                  На 2 и 16 септември 2015 г. Комисията уведоми КОРЕПЕР за резултатите от тези контакти. Комисията счита, че в настоящия случай не е необходимо решение по член 218, параграф 9 от ДФЕС. Въпреки това, с оглед на разискванията в КОРЕПЕР, състояли се на 16 и 24 септември 2015 г., Комисията по изключение прави настоящето предложение с разбирането, че Съветът ще приеме предложението навреме за шестдесет и шестата сесия на Изпълнителния комитет на ВКБООН, която ще се състои от 5 до 9 октомври 2015 г.

                  В настоящото предложение се разглежда изключително въпросът за изменението на Процедурния правилник на Изпълнителния комитет и то не се засяга отговорностите и компетенциите на Комисията и на върховния представител по член 220 от ДФЕС.

               3.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Настоящото предложение няма отражение върху бюджета на ЕС.

               2015/0237 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и шестата сесия на Изпълнителния комитет на Програмата на Върховния комисар на ООН за бежанците

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 78, параграф 2, във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Европейският съюз е основен участник в областите, попадащи в мандата на Службата на Върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН), както чрез своите дейности в областта на международната закрила, сред които политиката на Съюза за презаселване и създаването на общата европейска система за убежище, така и в качеството си на важен донор в областта на хуманитарната помощ и помощта за развитие. Сегашните условия на участие в Изпълнителния комитет на ВКБООН не отговарят обаче на тази съществена роля.

               (2)По тази причина с писмо от 7 септември 2015 г. до председателя на Изпълнителния комитет на (ВКБООН) ръководителят на делегацията на Европейския съюз към Организацията на обединените нации в Женева поиска да бъдат разгледани начините и средствата за актуализирането на съответните условия за участието на Съюза в управителните органи на ВКБООН, така че Съюзът да може да предвиди евентуалното си участие в неофициалните подготвителни консултации.

               (3)С писмо от 11 септември 2015 г. до членовете на Изпълнителния комитет на ВКБООН неговият председател предложи, по искане на Бюрото на Изпълнителния комитет на ВКБООН, да бъде изменен Процедурният правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН с цел да бъде удовлетворено това искане.

               (4)Правило 46 от Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН гласи, че Изпълнителният комитет може да измени всяко от тези правила.

               (5)Очаква се Изпълнителният комитет на ВКБООН да бъде приканен да приеме предложените изменения на своята шестдесет и шеста сесия, която ще се състои на 5—9 октомври 2015 г.

               (6)Всички държави членки с изключение на Литва и Малта са членове на Изпълнителния комитет на ВКБООН.

               (7)Поради това е целесъобразно да бъде определена позицията на Съюза във връзка с приемането на тези изменения на Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН,

               (8)Настоящото решение не засяга правомощията на Комисията по член 220 от ДФЕС.

               (9)Тъй като Изпълнителният комитет на ВКБООН ще заседава скоро след приемането на настоящото решение, то следва да влезе в сила в деня на приемането му.

               (10)[В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящото решение.]

               ИЛИ

               [В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, тези държави членки не участват в приемането на настоящото решение и не са обвързани от него, нито от неговото прилагане.]

               ИЛИ

               [В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Обединеното кралство не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързано от него, нито от неговото прилагане.

               В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Ирландия, (с писмо от ...), е нотифицирала желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящото решение.]

               ИЛИ

               [В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Обединеното кралство, (с писмо от ...), е нотифицирало желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящото решение.

               В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Ирландия не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.]

               (11)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която да бъде приета от името на Съюза във връзка с приемането на изменения в Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН и която трябва да бъде изразена от държавите членки, членуващи в Изпълнителния комитет на ВКБООН и действащи съвместно в интерес на Европейския съюз, се съдържа в приложението към настоящото решение.

               Незначителни изменения на приложеното изменение могат да бъдат одобрени, без да е необходимо допълнително решение на Съвета.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено в Брюксел на  година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)
                  Позиция относно договореностите за допълнителни права на участие на Европейския съюз в рамките на формалните и неформалните органи към Службата на Върховния комисар на ООН за бежанците (ВКБООН) от 24—25 септември 2014 г., точки 1 и 2, 13046/1/14 REV1.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 30.9.2015
            COM(2015) 488 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за решение на Съвета
            относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и шестата сесия на Изпълнителния комитет на Програмата на Върховния комисар на ООН за бежанците

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               към

               Предложение за решение на Съвета

               относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на шестдесет и шестата сесия на Изпълнителния комитет на Програмата на Върховния комисар на ООН за бежанците

               Държавите членки, членуващи в Изпълнителния комитет на ВКБООН, подкрепят приемането на следните изменения в Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на ВКБООН:

               „С настоящото, правило 33 от Процедурния правилник на Изпълнителния комитет на Програмата на Върховния комисар на ООН за бежанците (A/AC.96/187/Rev.7) се изменя, за да се чете, както следва:

               „Заседанията на Комитета са публични, освен ако той не реши друго. След консултация с Комитета председателят може да покани специализирани агенции, фондове и програми на ООН и междуправителствени организации да участват в заседания с тесен кръг участници въз основа на техния експертен опит и принос към работата на Комитета.“


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 14.10.2015
            COM(2015) 501 final
            2015/0240(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за установяване на позицията, която да бъде заета от името на Европейския съюз в рамките на Съвета по търговията с услуги към Световната търговска организация, за получаване на одобрение във връзка с преференциалното третиране, надхвърлящо достъпа до пазара, който Европейският съюз ще предостави едностранно по отношение на услугите и доставчиците на услуги от най-слаборазвитите страни въз основа на освобождаването от задължения в областта на услугите на най-слаборазвитите страни

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               Основания и цели на предложението

               Предложението за решение на Съвета се прави в контекста на освобождаването от задължения в рамките на СТО в областта на услугите за най-слаборазвитите страни. С освобождаването от задължения
                  1
                в областта на услугите, на членовете на СТО се дава възможност да предоставят едностранни преференции в областта на услугите за най-слаборазвитите страни, като се изисква Съветът по търговията с услуги (СТУ) да приеме нотифицираните преференции, предоставени по отношение на мерки, различни от описаните в член XVI от ГАТС (Достъп до пазара).

               На 23 юли 2015 г. Комисията прие предложение за решение на Съвета
                  2
                за установяване на позицията, която да бъде заета от името на Съюза в рамките на Съвета по търговията с услуги към СТО относно приемането на преференции, нотифицирани от други членове на СТО по отношение на услуги и доставчици на услуги от най-слаборазвитите страни, различни от описаните в член XVI от ГАТС (Достъп до пазара).

               С предложението за решение на Съвета се установява позицията на Европейския съюз в рамките на СТУ за получаване на одобрение във връзка с преференциалното третиране, надхвърлящо достъпа до пазара, който Европейският съюз възнамерява да предостави едностранно по отношение на услугите и доставчиците на услуги от най-слаборазвитите страни.

               Предвиденото третиране, което да бъде предоставено на най-слаборазвитите страни, бе изготвено въз основа на подход, изразен от членовете на СТО по време на среща на високо равнище на СТУ на 5 февруари 2015 г., и въз основа на информация за намерение за нотифициране, представена на СТО на 30 юли 2015 г.

               Съгласуваност със съществуващите разпоредби в тази област на политиката, както и с други политики на Съюза

               На деветата министерска конференция на СТО в Бали, проведена на 3 — 6 декември 2013 г., Европейският съюз се присъедини към консенсуса относно приемането на решение за привеждане в действие на освобождаване от задължения в областта на услугите за най-слаборазвитите страни
                  3
               . ЕС е ангажиран с постигането на успех на предстоящата десета министерска конференция на СТО в Найроби през декември 2015 г. и с постигането на решителен напредък в рамките на кръга от преговорите за развитие от Доха, както и с прилагането на пакета от мерки от Бали, включително елементите, свързани с най-слаборазвитите страни. Предложението за решение на Съвета е част от този процес на прилагане на резултатите от Бали.

               Оказването на подкрепа за икономическото развитие на най-слаборазвитите страни чрез преференциите, които ще бъдат предоставени в рамките на освобождаването от задължения, ще допринесе за постигането на целите на Договора, в който се заявява, че ЕС допринася за хармоничното развитие на световната търговия и определя и провежда общи политики за насърчаване на устойчивото развитие на развиващите се страни
                  4
               . Предложението за уведомяване ще благоприятства и приключването на част от преговорите относно услугите по Програмата за развитие от Доха.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               Правно основание

                  Правното основание за предложението за решение на Съвета са член 91, член 100 и член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).

               В член 218, параграф 9 от ДФЕС е предвидено, че когато в рамките на орган, създаден с международно споразумение, трябва да бъде приет акт с правно действие, Съветът, по предложение на Комисията или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, приема решение за установяване на позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза по отношение на приемането на посочения акт от този орган. Въпреки че уведомлението относно преференциите, които Съюзът възнамерява да предостави на най-слаборазвитите страни, няма правно действие, то включва ангажименти, надхвърлящи достъпа до пазара, които изискват одобрението на СТУ, така че за него е подходящо настоящото решение въз основа на член 218, параграф 9. Предвидените преференции са свързани със задълженията по Общото споразумение по търговията с услуги и може да засягат всички сектори на услугите, включително транспортните услуги. Поради това предложението за решение попада в обхвата на член 91, член 100 и член 207, параграф 4, първа алинея от ДФЕС.

               3.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

                  Предложението няма отражение върху бюджета.

               2015/0240 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за установяване на позицията, която да бъде заета от името на Европейския съюз в рамките на Съвета по търговията с услуги към Световната търговска организация, за получаване на одобрение във връзка с преференциалното третиране, надхвърлящо достъпа до пазара, който Европейският съюз ще предостави едностранно по отношение на услугите и доставчиците на услуги от най-слаборазвитите страни въз основа на освобождаването от задължения в областта на услугите на най-слаборазвитите страни

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 91, член 100 и член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)В член IX от Маракешкото споразумение за създаване на Световната търговска организация (СТО) се установяват процедурите за предоставяне на освобождавания от задължения по отношение на многостранните търговски споразумения в приложение 1А, 1Б или 1В към посоченото споразумение и приложенията към тях.

               (2)Постъпило е искане за освобождаване от задължения, в съответствие с което членовете на СТО да могат да предоставят преференциално третиране за услуги и доставчици на услуги от най-слаборазвитите страни членки, без да предоставят същото третиране на подобни услуги и доставчици на услуги от всички останали членове на СТО, чрез допускане по изключение на дерогация от задължението по член II, параграф 1 от Общото споразумение по търговията с услуги (ГАТС). Съветът прие позицията на Съюза в подкрепа на освобождаването от задължения с решение на Съвета от 14 декември 2011 г. (2012/8/ЕС).

               (3)В параграфи 1 и 2 от решението на министрите на държавите от СТО от 17 декември 2011 г., с което на членовете на СТО се разрешава да предоставят такова преференциално третиране за услуги и доставчици на услуги от най-слаборазвитите страни членки за период от 15 години, се предвижда, че i) членовете, които предоставят такова преференциално третиране в съответствие с настоящото освобождаване от задължения, уведомяват Съвета по търговията с услуги (СТУ), и че ii) това преференциално третиране по отношение на прилагането на мерки, различни от описаните в член XVI от ГАТС, подлежи на одобрение от СТУ в съответствие с неговите процедури. Изискването за одобрение от страна на СТУ по отношение на тези мерки бе посочено отново в параграф 1.3 от решението от 7 декември 2013 г. на министрите на държавите от СТО.

               (4)С решение на Съвета от [] 2015 г. [] бе установена позицията на Съюза за приемане на преференциите, надхвърлящи обхвата на член XVI от ГАТС, предоставени от други членове на СТО по отношение на услуги и доставчици на услуги от най-слаборазвитите страни членки.

               (5)В допълнение към приемането на преференциите, предоставени от други членове на СТО, получаването на одобрение от страна на Европейския съюз за преференциалното третиране, надхвърлящо достъпа до пазара, който той възнамерява да предостави по отношение на услугите и доставчиците на услуги от най-слаборазвитите страни, като се обърне специално внимание на преференциите, предоставени по отношение на временния престой на физически лица за предоставяне на услуги, с цел създаване на стимули за изпълнение на задълженията за обратно приемане съгласно международното право, за прилагане на съществуващите споразумения за обратно приемане и за сключване на нови такива, при условие че най-слаборазвитите страни членки си сътрудничат с Европейския съюз в областта на управлението на миграцията, е в интерес на целите за развитие на Европейския съюз и благоприятства приключването на част от преговорите относно услугите по Програмата за развитие от Доха,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Съюзът ще поиска да получи одобрение в рамките на Съвета по търговията с услуги към СТО във връзка с преференциалното третиране, което Съюзът възнамерява да предостави по отношение на услугите и доставчиците на услуги от най-слаборазвитите страни, и по-конкретно във връзка с тези преференции, които надхвърлят достъпа до пазара, посочени в допълнението към настоящото решение и в съответствие с решенията на министрите на държавите от СТО от 17 декември 2011 г. (WT/L/847) и от 7 декември 2013 г. (WT/L/918).

               Тази позиция ще бъде представена от Европейската комисия.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено в Брюксел на  година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)
                  Освобождаването е разрешение, предоставено от Общия съвет на СТО/Министерската конференция на СТО, за временна дерогация от някои от задълженията, поети в рамките на СТО, които в противен случай са приложими.

                     (2)
                  COM (2015)356.

                     (3)
                  WT/L/918.

                     (4)
                  Членове 205 и 206 от ДФЕС и член 21 от ДЕС.