               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            2017/0266(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за сключване от името на Европейския съюз на Допълнителния протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 217)

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.ПРЕДМЕТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               Допълнителният протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма („Допълнителният протокол“) беше приет от Комитета на министрите на 19 май 2015 г. Европейският съюз подписа Допълнителния протокол на 22 октомври 2015 г
                  1
               . Настоящото предложение касае решението да бъде сключен Допълнителният протокол от името на Съюза.

               Допълнителният протокол (Конвенция № 217) допълва Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (Конвенция № 196). За да може да сключи Допълнителния протокол, Европейският съюз трябва да е сключил или да сключи едновременно Конвенция № 196
                  2
               . Поради това настоящото предложение е придружено от предложение за решение за сключване на Конвенция № 196 от името на Съюза и трябва да се чете заедно с него.

               2.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               Целта на Допълнителния протокол е да допълни Конвенция № 196 със серия от разпоредби, предназначени за прилагането на наказателноправните аспекти на Резолюция 2178(2014) на Съвета за сигурност на ООН относно „заплахите за международния мир и сигурност, предизвикани от терористични актове“. В тази резолюция Съветът за сигурност призовава държавите — членки на ООН, да предприемат поредица от мерки, предназначени да предотвратят и ограничат потока от чуждестранни бойци терористи към зони на конфликти.

               Допълнителният протокол представлява отговор на този призив, като способства за постигането на общо разбиране и противодействие на престъпленията, свързани с чуждестранни бойци терористи, което да послужи като еталон за обмена на информация и улеснява трансграничните разследвания и наказателното преследване на действия с подготвителен характер, които имат потенциала и крият опасността да доведат до извършване на терористични престъпления.

               По този начин Допълнителният протокол предвижда обявяването за престъпления на следните действия: участие в сдружение или група с цел тероризъм (член 2), получаване на обучение с цел тероризъм (член 3), пътуване или опит за пътуване с цел тероризъм (член 4), предоставяне или набиране на средства за пътуване с цел тероризъм (член 5) и организиране и подпомагане на такова пътуване (член 6). На последно място, член 7 има за цел засилването на обмена на информация, като задължава страните да определят звено за контакт, което своевременно да предоставя или разглежда искания за информация, с която разполага.

               Член 2 се счита за важен инструмент за ефективното разследване и наказателно преследване на онези, които допринасят със своите дейности за извършването на терористични престъпления от терористични групи.

               В член 3 се предвижда обявяването за престъпление на действия с подготвителен характер, т.е. получаването на обучение за терористична дейност, което допълва съществуващото престъпление за предоставяне на обучение, установено в член 7 от Конвенция № 196. В същото време с разпоредбата на член 3 се повишават правната сигурност и ефективността на членове 4—6 от Допълнителния протокол, доколкото в нея се предвижда определение за получаването на обучение за терористична дейност, което се посочва като една от целите на пътуването.

               С членове 4—6 се цели да се транспонира параграф 6, букви а)—в) от Резолюция 2178(2014) на СС на ООН. Посредством тези членове в кръга на действията с подготвителен характер, подлежащи вече на криминализиране съгласно Конвенция № 196, (т.е. публичната провокация, осигуряването на обучение с цел тероризъм и набиране с цел тероризъм) се включват други действия.

               С разпоредбата относно засиления обмен на информация/звената за контакт в член 7 Допълнителният протокол отговаря на призива в оперативна точка 3 от Резолюция 2178(2014) за засилено международно сътрудничество, като същевременно по-конкретно улеснява предотвратяването и разследването на пътуванията към трети държави с цел извършване на терористични престъпления или участие в дейности за обучение за терористични цели.

               Допълнителният протокол влезе в сила на 1 юли 2017 г. Към 11 юли 2017 г. три държави — членки на ЕС, са ратифицирали Допълнителния протокол, а двадесет и четири държави — членки на ЕС, са го подписали
                  3
               . Европейският съюз подписа Допълнителния протокол на 22 октомври 2015 г.

               3.ОСНОВАНИЯ ЗА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               През последните години терористичната заплаха нарасна и претърпя бърза еволюция. Лицата, определяни като „чуждестранни бойци терористи“, пътуват в чужбина с цел тероризъм. Завръщащите се чуждестранни бойци терористи представляват повишена заплаха за сигурността на всички държави членки. Установена беше връзка между чуждестранни бойци терористи и извършени неотдавна атентати и заговори в няколко държави членки. Освен това Европейският съюз и неговите държави членки са изправени пред нарастваща заплаха от лица, които са надъхвани или наставлявани от терористични групи в чужбина. Действията срещу тероризма трябва да се засилят не само на национално равнище, но също така и на общоевропейско равнище и отвъд него.

               Тероризмът е от планетарно естество и представлява нарастваща заплаха за основните права, демокрацията и принципите на правовата държава в Европа и в целия свят. Терористичните атентати са произволни. Жертва на тероризъм може да бъде всеки.

               Терористичните атентати, извършени през последните години в Европейския съюз и другаде по света, са неприемливи нарушения на принципите, залегнали в основата на демократичните общества. В отговор на такава трайна заплаха Европейският съюз е повече от всякога длъжен да действа единно, за да насърчава и отстоява принципите, които са главната причина за неговото съществуване.

               Поради трансграничното естество на тероризма е необходимо тясно международно сътрудничество. Общото разбиране за престъпленията, свързани с чуждестранните бойци терористи, и за престъпленията от подготвителен характер, които могат да доведат до извършването на терористични актове, допринася за допълнително повишаване на ефективността на инструментите и сътрудничеството в областта на наказателното правосъдие на равнището на Съюза и на международно равнище. Фактът, че правните норми в тази област — включително прилагащите се на територията на ЕС, често произтичат от международни инструменти, като например Допълнителния протокол, потвърждава още повече необходимостта Европейският съюз да се изразява единно на международно равнище.

               Накрая Европейският съюз прие пълен набор от правни инструменти за борба с тероризма, които са описани по-долу. Разпоредбите, съдържащи се в тези инструменти, съвпадат почти напълно с разпоредбите на Допълнителния протокол. Допълнителният протокол вероятно ще засегне тези общи правила или ще промени приложното им поле.

               С приемането на Директива (ЕС) 2017/514 относно борбата с тероризма Европейският съюз е готов да изпълни своя ангажимент да бъде страна по Допълнителния протокол, като сключи този инструмент.

               4.ПРАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               4.1Компетентност на Съюза да сключи Допълнителния протокол

               Член 3, параграф 2 от ДФЕС предвижда, че Съюзът разполага с изключителна компетентност „за сключване на международни споразумения [...] доколкото [сключването им] може да засегне общите правила или да промени техния обхват“. Международно споразумение може да засегне общи правила или да промени техния обхват, когато областта, обхваната в споразумението, се припокрива със законодателство на Съюза или е обхваната до голяма степен от правото на Съюза
                  4
               .

               Съюзът вече е приел мерки в областта, обхваната от Допълнителния протокол, включително разпоредби на материалното наказателно право, както и разпоредба относно засиления обмен на информация. Правната уредба на ЕС, уреждаща престъпленията, свързани с тероризма, е установена в Директива (ЕС) 2017/541 относно борбата срещу тероризма
                  5
               , която заменя Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета относно борбата срещу тероризма по отношение на държавите членки, обвързани с Директивата. Съображение 5 от Директивата изрично препраща към Резолюция 2178(2014) на СС на ООН и Допълнителния протокол. Директивата определя правната уредба в областта на наказателното право за всички престъпления, определени от Допълнителния протокол, и предвижда съпътстващи правила за санкциите, компетентността и отговорността на юридическите лица.

               Разпоредбите на Допълнителния протокол, свързани с обмена на информация, са обхванати от Решение 2005/671/ПВР на Съвета относно обмена на информация и сътрудничеството по отношение на терористични престъпления
                  6
               , които Директива (ЕС) 2017/541 също изменя.

               Други инструменти на Съюза от значение в това отношение са по-специално Рамково решение 2006/960/ПВР на Съвета от 18 декември 2006 г. за опростяване обмена на информация и сведения между правоприлагащите органи на държавите — членки на Европейския съюз
                  7
               , както и Решение 2008/615/ПВР на Съвета от 23 юни 2008 г. за засилване на трансграничното сътрудничество, по-специално в борбата срещу тероризма и трансграничната престъпност („Решение Прюм“)
                  8
               . Тези инструменти уреждат обмена на информация за целите на наказателните разследвания по въпроси, свързани с тероризма, от една страна, и създаването на звена за контакт за обмен на информация, от друга страна. Европол
                  9
                подкрепя по-специално полицейското сътрудничество между държавите членки и между държавите членки и трети държави за адекватен отговор на явлението, което представляват чуждестранните бойци терористи.

               Областта, обхваната от Допълнителния протокол, се припокрива със законодателството на Съюза и при всяко положение до голяма степен е обхваната от правото на Съюза. Поради това неговото сключване може да „засегне общите правила или да промени техния обхват“ по смисъла на член 3, параграф 2 от ДФЕС. По тази причина Европейският съюз има изключителна компетентност да сключи Допълнителния протокол.

               4.2Правно основание за предложеното решение

               Изборът на правно основание на мярка на ЕС трябва да се основава на обективни критерии, които да могат да бъдат предмет на съдебен контрол. Те включват целта и съдържанието на въпросната мярка
                  10
               . Ако при проверката на мярката на Съюза се установи, че тя има двойна цел или че е съставена от две части, едната от които може да бъде определена като основна или преобладаваща, докато другата е само акцесорна, мярката трябва да има едно-единствено правно основание, а именно правно основание, което съответства на основната или преобладаващата цел или съставна част.

               Преобладаващата цел на Допълнителния протокол е да се въведат определения за престъпления, свързани с тероризма, за което Съюзът разполага с компетентност по силата на член 83, параграф 1 от ДФЕС. Материалноправното основание за подписването на Допълнителния протокол следователно е член 83, параграф 1 от ДФЕС. Член 7 (относно засиления обмен на информация чрез определяне на звена за контакт) улеснява разкриването, предотвратяването и разследването на извършващите пътувания или опити за пътувания и по този начин подпомага практическото прилагане на член 4 от Допълнителния протокол. Ето защо той е с акцесорен характер.

               Директивата относно борбата срещу тероризма, чиято основна цел е да въведе минимални правила за дефиниция и санкции на терористични и свързани с тероризма престъпления, също бе приета въз основа на член 83, параграф 1 от ДФЕС. Тя включва също разпоредби за подобряване на обмена на информация и за оказването на подкрепа и защита на жертвите на тероризъм.

               В член 218, параграф 6 от ДФЕС се предвижда, че Съветът, по предложение на преговарящия, приема решение за сключване на споразумението. В член 218, параграф 6, буква а) от ДФЕС се предвижда, че когато едно споразумение обхваща области, за които се прилага обикновената законодателна процедура, Съветът приема решение за сключване на споразумението, след като получи одобрението на Европейския парламент.

               Допълнителният протокол обхваща области, за които се прилага обикновената законодателна процедура, а именно определянето на минимални правила относно дефиницията на престъпленията в областта на тероризма (член 83, параграф 1 от ДФЕС), за което е необходимо одобрение от Европейския парламент. Поради това процесуалноправното основание за предложеното решение е член 218, параграф 6, буква а) от ДФЕС.

               4.3Звено за контакт за обмен на информация

               В съответствие с член 7 от Протокола страните трябва да определят звено за контакт за обмен на информация по всяко време на денонощието относно чуждестранни бойци терористи. Предлага се Европол да бъде определен за това звено за контакт съгласно условията, предвидени в Регламент (ЕС) 2016/794 относно отношенията с партньорите и предаването и обмена на лични данни.

               4.4Териториално приложение

               В съответствие с Протокол № 22 към Договора за Европейския съюз Допълнителният протокол, подписан и впоследствие сключен от Европейския съюз, обвързва и се прилага във всички държави — членки на ЕС, с изключение на Дания. В съответствие с Протокол № 21 към Договора за Европейския съюз Допълнителният протокол, подписан и впоследствие сключен от Европейския съюз, обвързва и се прилага в Обединеното кралство само ако тази държава членка уведоми Съвета за желанието си да участва в приемането и прилагането на инструмента. Ирландия е обвързана от Рамково решение 2002/475/ПВР и поради това участва в приемането на настоящото решение.

               2017/0266 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за сключване от името на Европейския съюз на Допълнителния протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 217)

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 83, параграф 1 във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид одобрението на Европейския парламент,

               като има предвид, че:

               (1)В съответствие с Решение (ЕС) 2015/1914 на Съвета от 18 септември 2015 г.
                  11
                Допълнителният протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 196) („Допълнителният протокол“) беше подписан на 22 октомври 2015 г., при условие че бъде сключен.

               (2)Член 10 от Допълнителния протокол предвижда, че той е открит за одобрение от Европейския съюз.

               (3)Съюзът вече е приел мерки в различните области, обхванати от Допълнителния протокол.

               (4)Допълнителният протокол задължава страните да определят звено за контакт за целите на обмена на информация за лица, които пътуват с терористични цели.

               (5)Ирландия е обвързана от Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета
                  12
                и поради това участва в приемането на настоящото решение.

               (6)[В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Обединеното кралство е нотифицирало желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящото решение
                  ИЛИ
                  В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Обединеното кралство не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързано от него, нито от неговото прилагане].

               (7)В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.

               (8)Ето защо Допълнителният протокол следва да бъде одобрен от името на  Европейския съюз.

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               С настоящото Допълнителният протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 196) се одобрява от името на Европейския съюз.

               Текстът на Допълнителния протокол е приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) се определя за звеното за контакт, предвидено в член 7 от Допълнителния протокол и в съответствие с Регламент (ЕС) 2016/794 на Европейския парламент и на Съвета
                  13
               .

               Член 3

               Председателят на Съвета определя лицето, оправомощено да извърши от името на Европейския съюз предвиденото в член 10 от Допълнителния протокол депозиране на инструмента за одобрение, за да се изрази съгласието на Европейския съюз да бъде обвързан с Допълнителния протокол.

               Член 4

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му
                  14
               .

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)
                  Решение (ЕС) 2015/1913 на Съвета от 18 септември 2015 г. за подписване, от името на Европейския съюз, на Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 196, ОВ L 280, 24.10.2015 г., стр. 22) и Решение (ЕС) 2015/1914 на Съвета от 18 септември 2015 г. за подписване от името на Европейския съюз на Допълнителния протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 196, ОВ L 280, 24.10.2015 г., стр. 24.).

                     (2)
                  Вж. член 10 от Допълнителния протокол.

                     (3)
                  Служба по договорите към Съвета на Европа,
                  диаграма на подписванията и ратификациите по член 217 от Договора
                  , състояние към 29 август 2017 г.

                     (4)
                  Дело 22/70, Комисия/Съвет, Сборник 1971 г., стр. 263 и Становище на Съда 3/15 от 14 февруари 2017 г. (Маракешки договор).

                     (5)
                  Директива (ЕС) 2017/541 относно борбата с тероризма и за замяна на Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета, и за изменение на Решение 2005/671/ПВР на Съвета (ОВ L 88, 31.3.2017 г., стр. 6).

                     (6)
                  OВ L 253, 29.9.2005 г, стр. 22.

                     (7)
                  OВ L 386, 29.12.2006 г, стр. 89.

                     (8)
                  ОВ L 210, 6.6.2008 г., стр. 1.

                     (9)
                  Регламент (ЕС) 2016/794 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 г. относно Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) и за замяна и отмяна на решения 2009/371/ПВР, 2009/934/ПВР, 2009/935/ПВР, 2009/936/ПВР и 2009/968/ПВР на Съвета (ОВ L 135, 24.5.2016 г., стр. 53).

                     (10)
                  Решение Комисия/Съвет, C-377/12, точка 34.

                     (11)
                  Решение (ЕС) 2015/1914 на Съвета от 18 септември 2015 г. (ОВ L 280, 24.10.2015 г., стр. 22).

                     (12)
                  Рамково решение 2002/475/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 г. относно борбата срещу тероризма (ОВ L 164, 22.6.2002 г., стр. 3).

                     (13)
                  Регламент (ЕС) 2016/794 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 г. относно Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество в областта на правоприлагането (Европол) и за замяна и отмяна на решения 2009/371/ПВР, 2009/934/ПВР, 2009/935/ПВР, 2009/936/ПВР и 2009/968/ПВР на Съвета (ОВ L 135, 24.5.2016 г., стр. 53).

                     (14)
                  Датата на влизане на Допълнителния протокол в сила за Европейския съюз ще бъде публикувана в Официален вестник на Европейския съюз от Генералния секретариат на Съвета.

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            Предложение за Решение на Съвета
            за сключване от името на Европейския съюз на Допълнителния протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 217)

               ПРИЛОЖЕНИЕ

               към

               Предложение за Решение на Съвета

               за сключване от името на Европейския съюз на Допълнителния протокол към Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 217)

               28-мо пленарно заседание

               Страсбург (Франция), 8—10 април 2015 г.

               Държавите членки на Съвета на Европа и другите страни по Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма (CETS № 196), подписали настоящия Протокол,

               като имат предвид, че целта на Съвета на Европа е постигане на по-голямо единство между неговите членове;

               като желаят да укрепят още повече усилията за предотвратяване и противодействие на тероризма във всички негови форми, както в Европа, така и в световен мащаб, като същевременно се зачитат правата на човека и принципите на правовата държава;

               като припомнят правата на човека и основните свободи, установени по-специално в Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (ETS № 5) и протоколите към нея, както и в Международния пакт за граждански и политически права;

               като изразяват своята дълбока загриженост във връзка със заплахата, която представляват лица, пътуващи в чужбина с цел извършване на, принос към или участие в терористични актове, или предоставянето или получаването на обучение за терористична дейност на територията на друга държава;

               като взеха предвид в това отношение Резолюция № 2178 (2014), приета от Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, на 7272-рото му заседание от 24 септември 2014 г., и по-специално параграфи 4-6 от нея;

               като считат, че е желателно в някои аспекти Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма да бъде допълнена,

               се договориха за следното:

               Член 1 — Цел

               Целта на настоящия Протокол е да допълни разпоредбите на Конвенцията на Съвета на Европа за предотвратяване на тероризма, която бе открита за подписване на 16 май 2005 г. във Варшава (оттук нататък „Конвенцията“), по отношение на обявяването за наказуеми на актовете, описани в членове 2 — 6 от настоящия Протокол, като по този начин подпомогне действията на страните по Конвенцията, насочени към предотвратяване на тероризма и неговите отрицателни последици по отношение на пълноценното упражняване на правата на човека, по-специално правото на живот, както чрез мерки, които следва да бъдат предприети на национално равнище, така и чрез международно сътрудничество, като се вземат предвид действащите многостранни или двустранни договори или споразумения, приложими между страните по Конвенцията.

               Член 2 - Участие в сдружение или група с цел тероризъм

               1.За целите на настоящия Протокол „участието в сдружение или група с цел тероризъм“ означава участието в дейностите на сдружение или група с цел да се извърши или да се допринесе за извършването на едно или повече терористични престъпления от сдружението или от групата.

               2.Всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки за обявяването за престъпление по нейното вътрешно право на „участието в сдружение или група с цел тероризъм“, определено в параграф 1, когато то е извършено неправомерно и умишлено.

               Член 3 - Получаване на обучение с цел тероризъм

               1.За целите на настоящия Протокол "получаване на обучение с цел тероризъм" означава получаването на познания от друг човек, включително получаването на знания или практически умения, за направата или използването на взривни вещества, огнестрелни или други оръжия или токсични или опасни вещества или за други специфични методи или способи с цел да бъде извършено или да се допринесе за извършването на терористично престъпление.

               2.Всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки за обявяването за престъпление по нейното вътрешно право на "получаването на обучение с цел тероризъм", определено в параграф 1, когато то е извършено неправомерно и умишлено.

               Член 4 - Пътуване в чужбина с цел тероризъм

               1.За целите на настоящия Протокол „пътуване в чужбина с цел тероризъм“ означава пътуването до държава, която не е тази на националността или местожителството на пътуващия, за целите на извършването, допринасянето за извършването или участието в терористично престъпление, или предоставянето или получаването на обучение с цел тероризъм.

               2.Всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки за обявяването за престъпление по нейното вътрешно право на „пътуването в чужбина с цел тероризъм“, определено в параграф 1, от нейна територия или граждани, когато то е извършено неправомерно и умишлено. При предприемането на тези мерки всяка страна може да установи условията, изисквани от нейните конституционни принципи и в съответствие с тях.

               3.Всяка страна по Конвенцията предприема и необходимите мерки за обявяването за престъпление във и съобразно нейното вътрешно право на опита за извършване на престъплението, определено в настоящия член.

               Член 5 - Финансиране на пътуване в чужбина с цел тероризъм

               1.За целите на настоящия Протокол, „финансиране на пътуване в чужбина с цел тероризъм“ означава предоставянето или събирането, по какъвто и да било начин, пряко или непряко, на средства, които дават възможност изцяло или частично на дадено лице да пътува в чужбина с цел тероризъм, както е определено в член 4, параграф 1 от настоящия Протокол, знаейки, че средствата са изцяло или частично предназначени да бъдат използвани за тази цел.

               2.Всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки за обявяването за престъпление по нейното вътрешно право на „финансирането на пътуване в чужбина с цел тероризъм“, определено в параграф 1, когато то е извършено неправомерно и умишлено.

               Член 6 - Организиране или подпомагане по друг начин на пътуването в чужбина с цел тероризъм

               1.За целите на настоящия Протокол, „организиране или подпомагане по друг начин на пътуване в чужбина с цел тероризъм“ означава всяко организиране или подпомагане, с което се асистира дадено лице да пътува в чужбина с цел тероризъм, както е определено в член 4, параграф 1 от настоящия Протокол, знаейки, че средствата са изцяло или частично предназначени да бъдат използвани за тази цел.

               2.Всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки за обявяването за престъпление по нейното вътрешно право на „организирането или подпомагането по друг начин на пътуване в чужбина с цел тероризъм“, определено в параграф 1, когато то е извършено неправомерно и умишлено.

               Член 7 — Обмен на информация

               1.Без да се засяга член 3, параграф 2а от Конвенцията и в съответствие с вътрешното си право и съществуващите международни задължения, всяка страна по Конвенцията предприема необходимите мерки, за да се укрепи своевременният обмен между страните на цялата налична релевантна информация относно лица, пътуващи в чужбина с цел тероризъм, както е определено в член 4. За тази цел всяка страна определя точка за контакт, която е на разположение 24 часа в денонощието, седем дни в седмицата.

               2.Страните могат да изберат да посочат вече съществуваща точка за контакт по параграф 1.

               3.Всяка точка за контакт следва да разполага с капацитет за бързо осъществяване на връзка по ускорена процедура с точка за контакт на друга страна.

               Член 8 — Условия и гаранции

               1.Всяка страна по Конвенцията гарантира, че прилагането на настоящия Протокол, включително обявяването за престъпления, прилагането и наказването на деянията, визирани в членове 2 до 6, се извършва при спазване на правата на човека, по-специално свободата на движение, свободата на изразяване, свободата на сдружаване и свободата на религията, и предвидени в Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, в Международния пакт за граждански и политически права, и другите задължения по международното право, когато те са приложими към тази страна по Конвенцията.

               2.Обявяването за престъпления и наказването на деянията, визирани в членове 2 до 6 от настоящия Протокол, следва да бъдат подчинени и на принципа на пропорционалност, като се съблюдават преследваните правомерни цели и необходимостта от тях в едно демократично общество, и следва да изключват всяка форма на произвол или на дискриминационно или расистко отношение.

               Член 9 — Връзка между Протокола и Конвенцията

               Думите и изразите, използвани в настоящия Протокол, се тълкуват по смисъла на Конвенцията. Всички разпоредби на Конвенцията се прилагат по съответния начин между страните, с изключение на член 9.

               Член 10 — Подписване и влизане в сила

               1.Настоящият Протокол е открит за подписване от страните, подписали Конвенцията. Той подлежи на ратификация, одобрение или приемане. Подписваща страна не може да ратифицира, одобри или приеме настоящия Протокол, освен ако предварително не е ратифицирала, приела или одобрила Конвенцията, или осъществява двата процеса едновременно. Инструментите за ратификация, приемане или одобряване се депозират при генералния секретар на Съвета на Европа.

               2.Настоящият Протокол влиза в сила на първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата на депозирането на шестия от инструментите за ратификация, приемане или одобряване, включващи ратификационните инструменти на поне четири държави — членки на Съвета на Европа.

               3.Що се отнася до подписваща страна, която по-късно депозира своя инструмент на ратификация, приемане или одобряване, настоящият Протокол влиза в сила на първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата на депозиране на инструмента за ратификация, одобряване или приемане.

               Член 11 — Присъединяване към Протокола

               1.След влизането в сила на настоящия Протокол, всяка друга държава, която се е присъединила към Конвенцията, може също да се присъедини към настоящия Протокол или да извърши двата процеса едновременно.

               2.По отношение на всяка държава, която се присъединява към Протокола съгласно параграф 1 по-горе, Протоколът влиза в сила на първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата на депозиране на документа за присъединяване при генералния секретар на Съвета на Европа.

               Член 12 — Териториално приложение

               1.Която и да е държава или Европейския съюз може в момента на подписване или при депозиране на своя инструмент за ратификация, приемане или одобряване да определи територията или териториите, спрямо които се прилага настоящия Протокол.

               2.Всяка страна по Конвенцията може на по-късна дата чрез декларация, отправена до генералния секретар на Съвета на Европа, да разпростре прилагането на този Протокол към всяка друга територия, посочена в декларацията. Протоколът влиза в сила за тази територия на първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата, на която генералният секретар на Съвета на Европа е получил декларацията.

               3.Всяка декларация, направена по силата на двата предходни параграфа, може по отношение на територия, определена в такава декларация, да бъде оттеглена чрез нотификация, адресирана до генералния секретар на Съвета на Европа. Оттеглянето поражда действие в първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата на получаване на тази нотификация от генералния секретар.

               Член 13 — Денонсиране

               1.Всяка договаряща се страна може по всяко време да денонсира настоящия Протокол посредством нотификация, адресирана до генералния секретар на Съвета на Европа.

               2.Денонсирането влиза в сила на първия ден от месеца, следващ изтичането на тримесечен срок от датата на получаване на нотификацията от генералния секретар на Съвета на Европа.

               3.Денонсирането на Конвенцията автоматично води до денонсирането на настоящия Протокол.

               Член 14 — Нотификации

               Генералният секретар на Съвета на Европа нотифицира държавите — членки на Съвета на Европа, Европейския съюз, държавите, които не са членове на Съвета на Европа, но са участвали в изготвянето на този Протокол, както и всяка държава, която се е присъединила или е била поканена да се присъедини към Протокола, за:

               a.
                     всяко подписване;

               б.
                     депозирането на всеки инструмент за ратификация, приемане, одобряване или присъединяване;

               в.
                     всяка дата на влизане в сила на този Протокол съгласно членове 10 и 11;

               г.
                     всеки друг акт, декларация, нотификация или съобщение, свързани с настоящия Протокол.

               В потвърждение на което долуподписаните надлежно упълномощени лица подписаха настоящия Протокол.

               Изготвен в ... на ... ден от месец ... 2015 г. на английски и френски език, като двата текста имат еднаква сила, в единствен екземпляр, който се депозира в архивите на Съвета на Европа. Генералният секретар на Съвета на Европа предава заверени копия на всяка държава — членка на Съвета на Европа, на Европейския съюз, на държавите, които не са членове на Съвета на Европа, но са участвали в изготвянето на този Протокол, и на всяка държава, поканена да се присъедини към него.


				|

		52014PC0161

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз на 103-тата сесия на Международната конференция на труда по отношение на изменения на Кодекса на Морската трудова конвенция /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Целта
на
настоящото
предложение
е да се определи
позицията на Съюза по
отношение на
изменения
на Кодекса
на Морската
трудова
конвенция от
2006 г. относно
отговорността
на корабособствениците,
свързана с: а) обезщетения
по искове
при смърт или
телесна
повреда и б) изоставяне
на морски
лица.
Измененията на Кодекса
на Морската
трудова
конвенция от
2006 г. (МТК
от 2006 г.) на
Международната
организация
на труда (МОТ),
наричана
по-нататък „Морската
трудова конвенция“, „Конвенцията“ или „МТК“, са в
дневния ред на първото
заседание на Специалния
тристранен
комитет,
наричан
по-нататък „Комитетът“.
МТК установява
минимални стандарти
на труд и
живот за
всички
морски лица,
работещи
на кораби, които
плават под знамето
на държави,
ратифицирали
МТК[1].
Измененията,
които
трябва да
бъдат разгледани
от Комитета,
засягат
Кодекса на
МТК, който
определя начина за
прилагането
на Устава
и Правилата
на МТК и
съдържа стандарти
и ръководства[2].
1.1.        Разглеждане
и евентуално
приемане на изменения
на Кодекса на Морската
трудова
конвенция на първата
среща на
Специалния
тристранен
комитет на 7—11 април 2014 г.
На
Комитета е
възложено да
разгледа предложенията
за изменения
на Кодекса
на МТК
в
съответствие
с член XV
от МТК.
Управителният
орган на
МОТ създаде
Комитета
на своята
318-а сесия
през юни 2013 г. На
своята 319-а
сесия през
октомври 2013 г. той реши
да свика първото
заседание на
Комитета в Женева
от 7 до 11
април 2014 г. и
прие
неговия дневен
ред, който
включва „разглеждане
на предложения
за изменения
на Кодекса на Морската
трудова
конвенция
от 2006 г. (МТК
от 2006 г.)“.
На
срещата на Съвместната
ad hoc експертна
работна
група на МОТ/ММО[3] относно
отговорността
и
обезщетенията,
проведена
през 2009 г.[4] в резултат
на
резолюцията,
приета на 94-та
сесия (по
морски
въпроси) на
Международната
конференция
на труда,
когато е
приета МТК[5], са определени
два въпроса
за бъдещи
изменения на Кодекса: отговорността
на
корабособствениците
по отношение
на
обезщетенията
по искове при
смърт или
телесна повреда
и изоставяне
на морски
лица. Тези
два въпроса
са набелязани
и от
Подготвителния
комитет,
създаден
през 2010 г. от
Управителния
орган на МОТ,
като неотложни
въпроси за
разглеждане
на първото заседание
на Комитета.
В тази
връзка на
срещата на
Комитета
през
октомври 2013 г. групата
на
корабособствениците
и групата на
морските
лица
представиха
два пакета от
предложения
за изменения на
Кодекса на
МТК в
съответствие
с член XV,
параграф 2 от МТК[6].
В
рамките на опростената
процедура за изменение
на Кодекса
на МТК,
предвидена
съгласно
член XV, параграф 3 от
МТК, генералният
директор на
МОТ съобщи
на всички
страни — членки
на МОТ, предложението
за изменения
с покана да
представят
своите становища
и
предложения
през октомври
2013 г.[7] Предложенията
за
изменения бяха
предоставени
на
разположение
на Европейския
съюз през
декември 2013 г.[8]
През
април 2014 г. е
предвидена
среща на
Комитета, на
която да
бъдат
разгледани тези два
пакета от предложения
за
изменения. За да бъдат
приети измененията
от
Комитета, ще бъде необходимо
половината
от членовете,
които са
ратифицирали
МТК, да
бъдат
представени
на
срещата,
както и
мнозинство
от две трети
от членовете
на Комитета,
които
представляват
половината
гласове от
имащите
право на глас
за всяко правителство,
за корабособствениците
и за морските
лица.
1.2.        Възможно
одобрение
на изменения
на Кодекса
на Морската
трудова
конвенция на 103-тата
сесия на
Международната
конференция
на труда на
28 май—12 юни 2014
г. и влизането
им в сила
След
като бъдат
приети от
Комитета, измененията
на Кодекса
на МТК
предстои
да бъдат
одобрени от
Международната
конференция
на труда с
две трети
от гласовете
на присъстващите
делегати и да бъдат
внесени за
разглеждане
от членовете
на МОТ,
които са
ратифицирали
МТК. С
тази задача
се очаква да
бъде натоварена
103-тата сесия
на Международната
конференция
на труда, която
ще се проведе
в периода 28
май—12 юни
2014 г.
Измененията, одобрени по тази
процедура,
обикновено
влизат в сила
в срок от две
години, освен
ако
значителен
процент от
ратифициращите
членове[9] са изразили официално
несъгласие с тези
изменения.
1.3.        Съдържание
на предложените
изменения на
кодекса на Морската
трудова
конвенция,
предмет на срещи на
Международната
организация
на труда през
2014 г.
Двата
пакета от предложения
за изменения
на Кодекса на МТК, предмет
на срещи на МОТ през
2014 г., се
отнасят за стандартите
(част A) и
ръководствата
(част В)
от Кодекса
на МТК,
свързани с Правило 2.5 относно
репатрирането
в Глава 2 относно
трудовите
условия и
Правило 4.2 относно
отговорността
на корабособственика
в Глава 4 относно
опазването на
здравето, медицинското
обслужване, благосъстоянието
и социалното
осигуряване[10].
Предложението
по Правило 2.5
„Репатриране“
(вж.
приложението)
засяга
изоставянето
на морски
лица.
Изоставяне е
налице,
когато корабособственикът
не покрие
разходите по
репатрирането
на морското
лице, когато
го остави без
необходимата
издръжка и
помощ или когато
по друг начин
е прекратил
едностранно
отношенията
си с морското
лице,
включително когато
не е изплатил
възнаграждения
по договора за
период от
най-малко два
месеца. Чрез
предложените
изменения се установяват
изисквания
за бърза и
ефективна
система за
финансово
обезпечение,
която да подпомага
морски лица,
наети,
ангажирани
или работещи с
какъвто и да
е статут на
борда на
кораб, плаващ
под знамето
на
съответната
страна
членка, в
случай че бъдат
изоставени.
Тази система
покрива дължимите
възнаграждения
и други права
за период до
четири
месеца,
разходите за
репатриране,
необходимата
издръжка,
както и достатъчно
храна,
облекло,
жилище, медицинско
обслужване и
други оправдани
разходи или
разноски,
произтичащи
от изоставянето.
Съгласно
предложението
всяка страна
членка
трябва да
изиска от
корабите, които
плават под нейното
знаме, да
предоставят документни
доказателства
за наличие на
финансово
обезпечение,
издадено от доставчик
на такова
обезпечение.
Целта на
предложените
ръководства
е да се
осигури
незабавна
помощ, в
случай че е
необходимо
време, за да
се провери
валидността
на някои
аспекти на
искането на
морското
лице, и
подробности
за доказателствата
за финансово
обезпечение.
Предложението
по Правило 4.2
„Отговорност
на корабособственика“
(вж.
приложението)
засяга
обезщетението
в случай на
смърт или трайно
намалена
работоспособност
в резултат на
трудова
злополука,
професионално
заболяване или
риск. В него
се
установяват
минималните изисквания
към
системата за
финансово обезпечение,
предоставяща
такова
обезпечение
във връзка с исковете
по договора,
определени
като искове,
свързани с
болест,
нараняване
или смърт, настъпили
по време на
служба на
морското
лице
съгласно
споразумение
за наемане на
работа на
морски лица
или произтичащи
от работата
му по такова
споразумение.
Трябва да
бъдат
въведени
ефективни
мерки за
получаване,
обработване
и
безпристрастно
уреждане на
договорни
искове за
обезщетение
чрез бързи и
справедливи
процедури. Не
трябва да има
забавяне,
нито натиск
за приемане
на плащане,
което е
по-малко от
договорената
в
споразумението
сума, и се
предоставя
междинно
плащане,
когато е
трудно да се
направи
оценка на
окончателния
размер на обезщетението.
Освен това не
се засягат
други
законови
права, а
обезщетенията
се приспадат от
сумите за щетите.
Съгласно
предложението
всяка страна
членка
трябва да
изисква от
корабите, които
плават под
нейно знаме,
да
предоставят
писмени
доказателства
за финансово
обезпечение,
или от корабособственика
да информира
държавата на знамето
и морските
лица, ако
обезпечението
е отменено.
Предложените
ръководства засягат
подробностите
за
доказателствата
за финансово
обезпечение
и съдържат
примерни
формуляри за
получаване и
освобождаване
на
плащанията
по искове по
договора.
1.4.        Право
на Съюза в
областта на
измененията
на Кодекса
на Морската
трудова
конвенция,
предмет на срещи на
Международната
организация
на труда през
2014 г.
Предложените
изменения на
Кодекса на МТК
са до голяма
степен в
компетентността
на Съюза, определена
в Договорите.
В допълнение
много части
от
измененията
са насочени
към области
на правото на
Съюза, в
които степента
на регламентиране
на равнището
на ЕС вече е в
напреднал
етап. Освен
това Решение
2007/431/ЕО на
Съвета от 7
юни 2007 г.
упълномощава
държавите
членки да
ратифицират
МТК в интерес
на Съюза.
Предложените
изменения на
МТК са
насочени към въпроси,
разгледани в
Директива
2009/13/ЕО за изпълнение
на
Споразумението,
сключено
между
Асоциациите
на
корабособствениците
от
Европейската
общност (ECSA) и
Европейската
федерация на
транспортните
работници (ETF)
относно
Морската
трудова
конвенция и
за изменение
на Директива
1999/63/ЕО. Тази
директива въвежда
съответните
разпоредби
на МТК в
правото на ЕС
чрез
определяне
на минимални
изисквания в
съответните
области въз
основа на споразумение
между
европейските
социални партньори
от сектора в
съответствие
с разпоредбите
на Договора в
областта на
социалната
политика[11].
Въпреки
че не се
разглежда
като такова в
Директива
2009/13/ЕО,
изоставянето
на морски лица
обаче попада
в нейния
стандарт А 2.5,
който
предвижда, че
„Всяка
държава членка
осигурява на
морските
лица на кораби,
плаващи под
нейно знаме,
правото на
репатриране
при следните
обстоятелства
(…) когато
морското
лице вече не
е способно да
изпълнява
своите
задължения
съгласно
споразумението
за наемане на
работа или не
може да се
очаква да ги
изпълнява
при
конкретни обстоятелства“.
По същия
начин, що се
отнася до
отговорността
на
корабособствениците,
в стандарт А 4.2
се предвижда,
че „Всяка
държава членка
приема
законови и
подзаконови
актове, които
изискват от
корабособствениците
на кораби,
плаващи под
нейно знаме,
да отговарят
за защитата
на здравето и
медицинското
обслужване
на всички
морски лица,
които работят
на борда на
корабите, в
съответствие
със следните
минимални
стандарти: (...)
корабособствениците
предоставят
финансово
обезпечение
за
осигуряване
на обезщетение
в случай на
смърт или
трайно
намалена работоспособност
на морски
лица поради
професионално
увреждане,
заболяване
или риск,
установени в
националното
законодателство,
споразумението
за наемане на
работа на
морски лица
или
колективния
трудов
договор“. И в двата
случая с
измененията
на МТК ще се
въведат
специфични
изисквания
за системи за
финансово
обезпечение
и за
представяне
на документни
доказателства
в тези
области.
Следва
да се
отбележи
също, че в
окончателните
разпоредби
на Споразумението,
сключено
между
Асоциациите
на
корабособствениците
от Европейската
общност (ECSA) и
Европейската
федерация на
транспортните
работници (ETF)
относно
Морската
трудова
конвенция, въведени
с Директива
2009/13/ЕО, се
посочва, че
след
изменение на
някоя от разпоредбите
на МТК и ако
бъде
поискано от страна
по
настоящото
споразумение,
се извършва преглед
на прилагането
на
настоящото
споразумение.

Изпълнението
на предложените
изменения на
МТК включва
областта
на
транспорта[12]: Директива
2009/16/ЕО относно
държавния
пристанищен
контрол, изменена
с Директива 2013/38/ЕС
от 12 август 2013 г.
за включване
на МТК наред
с конвенции
като SOLAS[13],
MARPOL[14]
и STCW[15],
както и
Директива
2013/54/ЕС от 20
ноември 2013 г.
относно
държавата на
знамето, с
която се
прилага
приложението
към
Директива
2009/13/ЕО. Директива
2009/16/ЕО се
отнася за
всички
кораби,
акостиращи в
пристанища
на ЕС, независимо
от
националността
на морските
лица, а целта
на Директива
2013/54/ЕС е да
гарантира, че
всички държави
— членки на ЕС,
изпълняват
своите
задължения
като държави
на знамето по
отношение на
Директива 2009/13/ЕО,
както и
нейното
приложение, и
се отнася за
всички
морски лица
на кораби,
плаващи под
знамето на
държава — членка
на ЕС. Предоставянето
на документни
доказателства,
включени в
предложенията
за изменения,
е по-специално
предмет
на Директива
2009/16/ЕО и
измененията
ѝ.
Предложените
изменения
включват
също аспекти
от сферата на
социалната
политика[16], в
която са
определени
минимални
изисквания,
по-специално
относно
здравето и
безопасността
на работното
място съгласно
Директива
89/391/ЕИО за
въвеждане на
мерки за насърчаване
подобряването
на безопасността
и здравето на
работниците
на работното
място.
Освен
това
предвидените
изменения
засягат
координацията
на
социалната
сигурност,
която е
предмет на
Регламент
(ЕО) № 883/2004 и
Регламент за
изпълнение
(ЕО) № 987/2009,
доколкото се
засягат
граждани на
ЕС, и
Регламент
(ЕС) № 1231/2010,[17]
доколкото се
засягат граждани
на трети
страни, които
пребивават
законно в ЕС,
членовете на
техните
семейства и
техните
наследници в
случаи с
трансграничен
характер.
Тези
регламенти
бяха приети в
областта на
свободното движение
на
работниците
и в областта
на
имиграцията[18].
Предложените
изменения могат да
включват законодателството
на ЕС в
областта на съдебното
сътрудничество
по граждански
дела, по-специално
Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно
компетентността,
признаването
и изпълнението
на съдебни
решения по
граждански и
търговски
дела[19].
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И
ОЦЕНКИ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
Не е
приложимо.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
На
103-тата сесия
на
Международната
конференция
на труда вероятно
ще бъде
възложено да одобри тези предложения
за изменения
на Кодекса
на Морската
трудова
конвенция. Съгласно
член XV от
МТК такива
изменения влизат в
сила за
всички
страни,
които не са
изразили
официално своето несъгласие
в срок от
две години[20], шест
месеца
след изтичането
на този срок,
освен ако
повече от 40 % от страните,
които в
същото време
представляват
не по-малко
от 40 % от брутния
тонаж на
страните, не
са
изразили несъгласие
с
измененията,
одобрени на Международната
конференция
на труда.
От
това следва, че
предвидените
изменения
на
Кодекса на
Морската
трудова
конвенция ще представляват
акт на
орган,
създаден по
силата на
международно
споразумение,
който ще породи
правни
последици.
Членове
на МОТ
са само
държави и те
имат право да гласуват
за
одобряване
на измененията
на
Кодекса на
МТК на
Международната
конференция
на труда, на която
Съюзът е
поканен със
статут на
наблюдател.
Предвид
горепосоченото
в
съответствие
с член 218,
параграф 9 от
ДФЕС е необходимо
Съветът да
приеме
решение за
установяване
на позицията,
която да бъде
приета от
името на
Съюза, като
същевременно
разреши на
държавите
членки да
действат заедно
в интерес на
Съюза.
Предлага
се да се
подкрепи
одобрението
на предвижданите
изменения на Кодекса
на МТК.
В
действителност
на този етап
въз основа на
предложението,
представено съвместно
от групата на
корабособствениците
и групата на
морските
лица в
Комитета, изглежда,
няма
противоречие
между общите
принципи, които
се застъпват
в
предложените
изменения, и
правото на
Европейския
съюз, и няма
несъвместимост
между
предложените
изменения и
достиженията
на правото на
Съюза. По-специално
няма
несъгласуваност
в подхода
между
предложените
изменения на
Кодекса на
МТК и
минималните
изисквания
съгласно
достиженията
на правото на
Съюза в
социалната
сфера. Това
означава, че
мерките на
Съюза могат
да бъдат
по-строги от
стандартите
на МОТ и обратно[21], като
от член 19,
параграф 8 от
Устава на МОТ
следва, че
конвенциите
на МОТ — като
МТК, съдържат
минимални
стандарти. В
областта на
транспорта
също няма
несъответствие
между
предложените
изменения на
Кодекса на
МТК и
достиженията
на правото на
Съюза по
отношение на
координацията
на социалната
сигурност или
разпоредбите
съгласно достиженията
на правото на
Съюза в областта
на
транспорта.
Въз
основа на
предишен
опит може
да се очаква,
че текстът на
предвижданите
изменения
на
Кодекса на
МТК няма
да се промени
значително
между проекта,
одобрен от групата на
корабособствениците
и групата
на морските
лица, и
текста,
одобрен от
Международната
конференция
на труда. Въпреки
това с
цел да се позволи
на държавите членки
да действат
съвместно в
рамките на органите
на МОТ в интерес на Съюза по
ефективен и ефикасен
начин, е
необходимо
да се предвиди
държавите
членки да могат
одобрят текст
за
изменения на Кодекса
с несъществени
промени в
сравнение с текста,
договорен между
групата на
корабособствениците
и групата
на
морските
лица.
2014/0088 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
относно
позицията,
която да бъде
приета от името
на Европейския
съюз на 103-тата
сесия на
Международната
конференция
на труда по
отношение на изменения
на Кодекса на
Морската
трудова конвенция
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 153 и член 218,
параграф 9 от
него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
има предвид,
че:
(1)       С
приетата
през 2006 г. от Международната
организация
на труда (МОТ) Морска
трудова
конвенция,
наричана
по-нататък
„Конвенцията“,
се установяват
минимални стандарти
на труд и
живот за
всички
морски лица,
работещи
на кораби, които
плават под
знамето на
държави,
ратифицирали
конвенцията.
(2)       Създаденият
по силата
на
Конвенцията
Специален
тристранен
комитет,
наричан
по-нататък „Комитетът“,
ще проведе
първото си
заседание на
7—11 април
2014 г., като в
дневния ред за
разглеждане
и за евентуално
приемане
са включени
предложения
за промени в
Кодекса на
Конвенцията.
Приетите
изменения
трябва да
бъдат
представени
за
одобрение на
103-тата сесия
на Международната
конференция
на труда,
която ще се
състои от 28 май до 12 юни
2014 г.
(3)       Предложенията
за изменения (наричани
по-нататък „проектоизменения“)
засягат
отговорността
на
корабособствениците
по отношение
на
обезщетенията
по искове при
смърт, телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица. Те бяха
представени
пред Комитета
през
октомври 2013 г. съвместно
от групата
на
корабособствениците
и групата
на
морските
лица в
съответствие
с член XV,
параграф 2 от
Конвенцията.

(4)       Правилата
по
Конвенцията
и проектоизмененията
са до голяма
степен в
рамките на
компетентността
на Съюза,
определена в
Договорите. Освен
това
проектоизмененията
ще засегнат
съществуващите
достижения
на правото на
ЕС в областта
на
социалната
политика[22], транспорта
и
координирането
на социалната
сигурност[23]. По-специално
повечето от
разпоредбите
на
Конвенцията
са предмет на
Директива
2009/13/ЕО за
изпълнение
на Споразумението,
сключено
между
Асоциациите
на корабособствениците
от
Европейската
общност (ECSA) и
Европейската
федерация на
транспортните
работници (ETF)
относно
Морската
трудова конвенция
от 2006 г. и за
изменение на
Директива
1999/63/ЕО. Прилагането
на Конвенцията
в Съюза се
осигурява допълнително
с Директива
2009/16/ЕО от 23 април
2009 г. относно
държавния
пристанищен
контрол,
изменена с
Директива
2013/38/ЕС от 12
август 2013 г., и Директива
2013/54/ЕС от 20
ноември 2013 г.
относно държавата
на знамето, с
която се прилага
приложението
към
Директива
2009/13/ЕО от 16
февруари 2009 г.
(5)       Съгласно
член XV от Конвенцията
измененията на Кодекса,
одобрени от
Международната
конференция
на труда, ще влязат
в сила за
всички
страни, които
не са
изразили
официално
своето
несъгласие в
обичайния
срок от две
години, шест
месеца след
изтичането на
този срок,
освен ако
повече от 40 %
от страните,
които в
същото време
представляват
не по-малко
от 40 % от
брутния
тонаж на
страните, са
изразили
несъгласие с
тези
изменения. От
това следва,
че
предвидените
изменения на
Кодекса на
Морската
трудова
конвенция ще представляват
акт на орган,
създаден по
силата на международно
споразумение,
който ще
породи
правни
последици.
(6)       Предвид
горепосоченото
в
съответствие
с член 218,
параграф 9 от
ДФЕС е необходимо
Съветът да
приеме
решение за установяване
на позицията,
която да бъде
приета от
името на
Съюза, като
същевременно
разрешава на
държавите
членки да
действат заедно
в интерес на
Съюза, който
не е член на
МОТ[24].
(7)       Като
се има
предвид, че
на този етап
проектоизмененията
все още не
са получили
съгласието
на всички заинтересовани
страни и
все още могат
да бъдат
направени
някои промени
преди тяхното
одобрение от
Международната
конференция
на труда, е
необходимо
да се предвиди,
че държавите
членки, действащи
заедно в
интерес на
Съюза, могат
да одобрят текст с
несъществени
промени
на
измененията
в
сравнение с текста,
договорен между
групата на
корабособствениците
и групата
на
морските
лица,

ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
1.           Позицията
на Съюза на
103-тата сесия
на Международната
конференция
на труда е да
се подкрепи
одобрението
на
предвидените
изменения на
Кодекса на
Конвенцията
във вида, в
който са
представени
понастоящем пред
Комитета съвместно
от групата на
корабособствениците
и групата на морските
лица
(наричани
по-нататък
„проектоизменения“).
Текстът на
проектоизмененията
е приложен
към
настоящото
решение.
2.           Когато
одобряват
измененията
на Кодекса на
Конвенцията
на 103-тата
сесия на Международната
конференция
на труда, държавите
членки,
действащи заедно в
интерес на
Съюза, заемат
позицията на
Съюза,
изложена в
параграф 1.
3.           В
рамките на органите
на МОТ държавите
членки,
действащи заедно в
интерес на
Съюза, могат
да договорят несъществени
промени в тази
позиция без
допълнително
решение на Съвета.
Член 2
Адресати
на
настоящото
решение са
държавите членки.
Съставено
в Брюксел на […] година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm.
[2]               МТК се
състои от три
основни части.
На първо
място,
Уставът определя
общите принципи
и задължения.
След него са Правилата
и Кодексът,
които се
отнасят за
условията на
труд и живот
на морските
лица,
обхванати от
Конвенцията,
и проверката
и
съответствието.
Правилата,
които са с
твърде общи формулировки,
са допълнени от
по-подробния
Кодекс. Кодексът
има две части:
част А — стандарти,
и част В — ръководства.
Държавите,
които
ратифицират МТК,
трябва да
приемат национални
закони или да
вземат други мерки,
за да гарантират,
че
принципите и правата,
установени в Правилата,
се прилагат по
начина,
определен от стандартите
в част А от
Кодекса (или по
еквивалентен
по своята
същност
начин). Когато
вземат
решение за съдържанието
на своите закони
или други мерки
за
изпълнение, страните,
които я
ратифицират, трябва
да обърнат
необходимото
внимание на
изпълнението
на ръководствата,
изложени в
част В от Кодекса.
[3]               Международна
морска
организация.
[4]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Окончателен
доклад, Съвместна
ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски лица,
девета сесия.

[5]               Резолюция
относно Съвместната
ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица,
Международна
конференция
на труда, Временен
документ № 3—1(Рев.),
94-та сесия
(морски
въпроси),
Женева, 2006 г.,
стр. 3—1/16. Вж.: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[6]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, see the Annex to the recommended Decision.
[7]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf.
[8]               Поканата
за
присъстване
на срещата на
Комитета
включваше
препратка
към следната
уебстраница: http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm, която е
актуализирана
през ноември
2013 г.
[9]               40 % от
членовете,
които са
ратифицирали
МТК и които
представляват
40 % от брутния
тонаж на
корабите на
членовете, ратифицирали
МТК.
[10]             http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf.

[11]             Член 153 и член
155 от ДФЕС.
[12]             Член 100 от
ДФЕС.
[13]             Международна
конвенция за
безопасност
на човешкия
живот на
море.
[14]             Международна
конвенция за
предотвратяване
на
замърсяването
от корабите.
[15]             Международната
конвенция за
вахтената служба
и нормите за
подготовка и
освидетелстване
на моряците.
[16]             Членове 153
и 155 от ДФЕС.
[17]             Или
Регламент
(ЕО) № 859/2003 за Дания или
Обединеното кралство.
[18]             Член 48 от
ДФЕС, член 79,
параграф 2,
буква б) от
ДФЕС.
[19]             Член 67,
параграф 4 и
член 81,
параграф 2,
букви а), в) и д) от
ДФЕС.
[20]             Или друг
период,
определен от
Конференцията,
след като е
бил съобщен
от
генералния
директор на
МОТ на
членовете,
ратифицирали
Конвенцията.
[21]             Становище
2/91 на Съда,
точка 18.
[22]               Включително
Директива
89/391/ЕИО относно
рамките за
безопасността
и здравето.
[23]               Включително
Регламент
(ЕО) № 883/2004 и
Регламент за
изпълнение
(ЕО) № 987/2009 за
граждани на
ЕС,  Регламент
(ЕС) № 1231/2010 или Регламент
(ЕО) № 859/2003 за
граждани на
трети страни,
които
пребивават
законно в ЕС,
както и в
случаи с
трансграничен
характер и за
членовете на
техните
семейства и техните
наследници.
[24]               Становище
2/91 на Съда от 19
март 1993 г., Recueil, 1993-I,
стр. 1061, точка 26.
ПРИЛОЖЕНИЕ
I – Първи
пакет
съвместни
предложения:
Предложение
за изменения
на Кодекса,
свързани с
Правило 2.5 от
МТК от 2006 г.

Настоящото
предложение
отразява принципите,
които бяха
приети на
деветата сесия (2—6 март 2009 г.)
на
Съвместната ad
hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО относно
отговорността
и
обезщетенията по
искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица[1]. Бележките
под линия в
настоящото
предложение
имат само
информативна
цел и не са
част от
настоящото
предложение
за текста на
измененията.

А. Предложения,
свързани със
Стандарт A2.5
1. В
заглавието „Стандарт
А2.5 — Репатриране“
„А2.5“ се заменя с „А2.5.1“.

2. След
параграф 9 от
Стандарт A2.5 се
добавят
следното
заглавие и
текст:
Стандарт
А2.5.2 — Финансово
обезпечение[2]
1. В
изпълнение
на Правило 2.5, параграф
2 с настоящия
стандарт се установяват
изисквания
да се
гарантира
наличие на бърза
и ефективна
система за
финансово обезпечение,
която да подпомага
морски лица в
случай на
изоставяне.
2. За
целите на
настоящия
стандарт
дадено морско
лице се счита
за
изоставено,
когато — в
нарушение на
изискванията
на настоящата
Конвенция
или
условията на
споразумението
за наемане на
работа на
морските
лица —
корабособственикът:

a) не
покрие
разходите на
морското
лице за репатриране
или
б) е
оставил
морското
лице без
необходимата
издръжка и
подкрепа или
в) е
прекратил по
друг начин
едностранно
отношенията
си с морското
лице,
включително
не е изплатил
договорените
възнаграждения
за период от
най-малко два
месеца.
3. Всяка
страна членка
следва да
гарантира
наличието на
система за
финансово
обезпечение,
която
отговаря на
изискванията
на настоящия
стандарт, за корабите,
които плават
под нейното
знаме. Системата
за финансово
обезпечение
може да бъде
под формата
на схема за
социална
сигурност, застраховка,
национален
фонд или
други
подобни
договорености.
Нейната
форма се
определя от страната
членка след
консултации
със съответните
организации
на
корабособствениците
и морските
лица.
4. Системата
за финансово
обезпечение
осигурява
пряк достъп,
достатъчно
покритие и
своевременна
финансова
помощ в
съответствие
с настоящия
стандарт на
всяко
изоставено морско
лице, което е наето,
ангажирано или
работи с
какъвто и да
е статут на
борда на
кораб, плаващ
под знамето
на
съответната
страна членка.

5. За
целите на
настоящия
стандарт необходимата
издръжка и
подкрепа на
морските
лица включва:
достатъчно
храна,
облекло,
жилище,
медицинско
обслужване и
други оправдани
разходи или
разноски,
произтичащи
от изоставянето.

6. Всяка
страна
членка
изисква от
корабите,
които плават
под нейното
знаме и за
които се
прилага параграф 1 или параграф 2 от Правило
5.1.3, да
предоставят документни
доказателства
за наличие на
финансово обезпечение,
издадено от доставчик
на такова
обезпечение[3]. Документните
доказателства
се поставят
на видно място
в жилището на
морските
лица. Когато
обезпечението
се осигурява
от повече от
един
доставчик на
финансово
обезпечение, документът,
осигурен от
всеки
доставчик, се
съхранява на
борда.
7. Документните
доказателства
за финансово
обезпечение съдържат
информацията,
изисквана в
Приложение А2-I.
Те са на
английски
език или се
придружават от
превод на
английски
език.
8. Помощта,
предоставяна
от системата
за финансово
обезпечение,
се осигурява
незабавно
при искане,
отправено от
съответното
морско
лице или от негово име,
придружено
от
необходимата
обосновка на правото
на такава
помощ в
съответствие
с
параграф 2 по-горе.
9. Като се
имат предвид
Правило 2.2 и
Правило 2.5, помощта,
предоставяна
от системата
за финансово
обезпечение,
следва да бъде
достатъчна,
за да покрие
следното:
а) неизплатени
възнаграждения
и други плащани,
дължими от
корабособственика
на морското
лице
съгласно
споразумението
за наемане на
работа на
морското
лице, колективния
трудов
договор или
националното
законодателство
на държавата
на знамето, които
се дължат за
срок до
четири
месеца за неизплатените
възнаграждения
и четири месеца
за други
дължими
плащания;
б) всички
оправдани
разходи,
направени от
морското
лице,
включително
разходите за
репатриране,
посочени в
параграф 10, и
в) разходите
за
необходимата
издръжка и
подкрепа,
произтичащи
от действие
или
бездействие,
което
представлява
изоставяне
на морското
лице, до
неговото
пристигане в
дома му.
10. Разходите
за
репатриране
обхващат
пътуване с
подходящи и бързи
транспортни
средства,
обикновено
по въздух, и
включват
осигуряване
на храна и
настаняване
на морското
лице от
момента на
напускането
му на кораба
до
пристигането
в дома му,
необходимото
медицинско
обслужване,
прехвърляне
и
транспортиране
на лични вещи
и други оправдани
разходи или
разноски,
произтичащи
от
изоставянето.
11. Ако застрахователят
или доставчикът
на друго
финансово
обезпечение
е извършил
плащане към
дадено
морско лице в
съответствие
с настоящия
стандарт, този
доставчик
придобива чрез суброгация,
прехвърляне
или по
друг начин
правата,
които морското
лице би
имало, до
размера на
сумата, която
е изплатил.
12. Нищо
в настоящия
стандарт не засяга
правото на
регресен иск
на
застрахователя
или доставчика
на
финансово
обезпечение
срещу трети
страни.
13. Разпоредбите
в настоящия
стандарт не целят да
бъдат
изключени
или
засегнати
други права,
претенции
или средства
за защита,
които също могат
да бъдат
на
разположение
за
обезщетяване
на
изоставени
морски лица.
В националните
закони и
разпоредби
може да бъде
предвидено всички
суми, дължими
по силата
на настоящия
стандарт, да бъдат приспаднати
от суми, получени
от други източници,
произтичащи
от права, претенции
или средства
за защита,
които могат да бъдат
предмет на обезщетение
съгласно настоящия
стандарт.

Б. Предложение,
свързано с Ръководство
B2.5
В края
на Ръководство
B2.5 се добавят
следното
заглавие и
текст:

Ръководство
B2.5.3 — Финансово
обезпечение
1. В
изпълнение
на Стандарт A2.5.2,
параграф 8, ако
е необходимо
време за
проверка на
валидността на
определени
аспекти от
искането на
морското
лице, това не
трябва да възпрепятства
морското
лице или
негов
представител
да получи
незабавно
такава част
от исканата помощ,
каквато е
призната за
оправдана.

В. Предложение
за ново приложение

Преди Приложение
A5-I се добавя
следното приложение:

ПРИЛОЖЕНИЕ
A2-I
Доказателства
за финансово
обезпечение съгласно
Правило 2.5,
параграф 2
Удостоверението
или[4]
друго документно
доказателство,
посочено в Стандарт
A2.5.2, параграф 7, включва
следната
информация:
а) име на
кораба;
б) пристанище
на
регистрация
на кораба;
в) позивни
на кораба;
г) номер по
ММО на кораба;

д) име и
адрес на
доставчика
на
финансовото
обезпечение;
е) данни
за контакт на
лицата или
субекта,
отговорен за
обработката
на исканията
на морските
лица за помощ;

ж) име на
корабособственика;

з) срок
на валидност
на
финансовото
обезпечение
и
и) потвърждение,
че
финансовото
обезпечение
отговаря на
изискванията
на Стандарт A2.5.2.

Г. Предложения,
свързани с Приложения
А5-I, А5-II и А5-III[5]

1. В
края на Приложение
A5-I се добавя
следното:

Финансово
обезпечение
за
репатриране.

2. В Приложение
A5-II, след параграф 14 към
заглавие Декларация
за
съответствие
с Морската трудова
конвенция — Част I, се
добавя
следното:

15. Финансово
обезпечение
за репатриране
(Правило 2.5).

3. В Приложение
A5-II, след параграф 14 към
заглавие Декларация
за
съответствие
с Морската трудова
конвенция — Част II, се
добавя
следното:

15. Финансово
обезпечение
за
репатриране (Правило
2.5).

4. В
края на Приложение
A5-III се добавя
следната
област:

Финансово
обезпечение
за
репатриране.

II – Втори
пакет
съвместни
предложения: Предложение
за изменения
на Кодекса,
свързани с
Правило 4.2 от
МТК от 2006 г.
Настоящото
предложение
отразява
принципите,
приети на деветата
сесия (2—6 март 2009 г.)
на Съвместната
ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица[6].
Бележките
под линия в
настоящото
предложение
имат само
информативна
цел и не са
част от
настоящото
предложение
за текста на
измененията.

A. Предложения,
свързани със Стандарт
A4.2
1. В
заглавието „Стандарт
A4.2 — Отговорност
на
корабособственика“
„А4.2“ се заменя с „А4.2.1“.

2. След
параграф 7 от Стандарт
A4.2 се добавя
следният
текст:

8. В националните
закони и
разпоредби
се предвижда
системата
за финансово
обезпечение,
която
гарантира предоставяне
на
обезщетение
съгласно параграф
1, буква б)
от настоящия стандарт в случай на
искове по
договора, както е
определено в
Стандарт
А4.2.2, да отговаря
на следните
минимални
изисквания:
а) обезщетението
по договора,
когато е
определено в
споразумението
за наемане на
работа на
морското
лице и без да
се засяга буква
в) по-долу, се изплаща
изцяло и без
забавяне;
б) не се
оказва
натиск за
приемане на
плащане,
по-малко от
определената
в договора
сума;
в) когато
естеството
на трайно
намалената работоспособност
на морското
лице
затруднява
изчисляването
на цялостния
размер на
обезщетението,
на което
морското
лице може да
има право, за морското
лице се извършват
междинно
плащане или
междинни
плащания, за
да не бъде
затруднено
ненужно
положението
му;
г) съгласно
Правило 4.2, параграф
2 морското
лице
получава
плащане, без
да се засягат
други
законови
права, като
плащането
обаче може да
бъде приспаднато
от
корабособственика
от суми за щети,
произтичащи
от друг иск, подаден
от морското
лице срещу
корабособственика,
и
произтичащи
от същия
инцидент;
д) искът
за
обезщетение
по договора
може да бъде
подаден
пряко от
съответното
морско лице
или негов близък
родственик
или от представител
на морското
лице или определен
бенефициер[7].
9. В законите
и
разпоредбите
на всяка
страна
членка се
гарантира, че
морските
лица
получават предварително
уведомление,
ако
финансовото
обезпечение
на
корабособственика
трябва да
бъде
отменено,
както и
незабавно уведомление,
ако то няма
да бъде
подновено.
10. В законите
и
разпоредбите
на всяка
страна
членка се
гарантира, че
държавата на
знамето се уведомява
от
застрахователя,
ако
финансовото
обезпечение
на
корабособственика
трябва да
бъде
отменено, в
момента на
отмяната и в момента
на отказа за
подновяване.
11. Всяка
страна
членка
изисква от
корабите, които
плават под
нейното
знаме, да представят
документни
доказателства
за наличието
на финансово
обезпечение,
издадено от
доставчика
на финансовото
обезпечение. Документите
доказателства
се поставят
на видно
място в
жилището на
морските
лица. Когато обезпечението
се осигурява
от повече от
един доставчик
на финансово
обезпечение, документът,
осигурен от
всеки
доставчик, се
съхранява на
борда.
12. Финансовото
обезпечение
покрива
плащането на
всички
искове по
договора,
които възникват
в рамките на
срока на
валидност на
документа.
13. Документите
доказателства
за
финансовото
обезпечение съдържат
информацията,
която се
изисква в Приложение
А4-I. Те са на
английски
език или се
придружават от
превод на
английски
език.
Следното
заглавие и
текст се
добавят след Стандарт
А4.2:

Стандарт
A4.2.2 —Третиране
на искове по
договора[8]
1. За
целите на Стандарт
A4.2.1 и настоящия стандарт
понятието „иск
по договора“
означава
всеки иск,
свързан с
болест,
нараняване
или смърт, настъпили
по време на
служба на
морското лице
съгласно
споразумение
за наемане на
работа на
морски лица
или
произтичащи
от работата
му по такова
споразумение.

2. В законите
и
разпоредбите
на всяка
страна
членка се
гарантира, че
съществуват
ефективни разпоредби
за
получаване,
обработка и
безпристрастно
уреждане на
искове,
свързани с
обезщетението,
посочено в Стандарт
A4.2.1, посредством
бързи и
справедливи
процедури.

Б. Предложения,
свързани с Ръководство
B4.2
1. В
заглавието „Ръководство
B4.2 — Отговорност
на корабособственика“
„B4.2“ се заменя с „B4.2.1“.

2. В параграф
1 от Ръководство
B4.2 „Стандарт A4.2“
се заменя със
„Стандарт A4.2.1“.

3. След
параграф 3 от Ръководство
B4.2 се добавят
следното
заглавие и
текст:

Ръководство
B4.2.2 — Третиране
на искове по
договора
1. В националните
закони и
разпоредби
следва да се
предвижда, че
страните по
плащането на
иск по
договора могат
да използват
образец на
формуляр за получаване
и
освобождаване,
определен в Приложение
Б4-I.

В. Предложения
за нови приложения

1. След
Приложение A2-I се
добавя
следното приложение:

ПРИЛОЖЕНИЕ
A4-I
Доказателство
за финансово
обезпечение
съгласно
Правило 2.5, параграф
2
Документните
доказателства
за финансово
обезпечение,
изисквани
съгласно Стандарт
A4.2.1, параграф 13, включват
следната
информация:
а) име на
кораба;
б)
пристанище
на
регистрация
на кораба;
в)
позивни на
кораба;
г) номер по
ММО на кораба;

д) име и
данни за
контакт на
доставчика
или
доставчиците
на
финансовото
обезпечение;
е) място
на стопанска
дейност на доставчика
или
доставчиците
на
финансовото
обезпечение;
ж) име на
корабособственика;

з) срок
на валидност
на
финансовото
обезпечение;
и) потвърждение
от
компетентния
орган, че финансовото
обезпечение
отговаря на
изискванията
на настоящия
стандарт.

2. След
Приложение A4-I се
добавя
следното приложение:

ПРИЛОЖЕНИЕ
Б4-I
Примерен
формуляр за
получаване и
освобождаване, посочен в Ръководство
В4.2.2
Кораб:
………………………………………………………………………………………….
Инцидент:
……………………….…………………………………………………………………
Морско
лице/законен
наследник и/или
лице на
издръжка: ……………………….……………….………….....................................................
Корабособственик:
………………………………………………………………………………………….
Аз, [морско
лице] [законен
наследник
и/или лице на
издръжка на
морското
лице]*, чрез
настоящото
потвърждавам,
че получих сумата
от [парична
единица и
размер на
сумата] като
изпълнение
на
задължението
на
корабособственика
да изплати
обезщетение
по договора
за телесна
повреда и/или
смърт
съгласно
реда и
условията на моето
споразумение
за наемане на
работа/ споразумението
за наемане на
работа на морското
лице, и
освобождавам
корабособственика
от
задълженията
му съгласно
посочените
ред и условия.

Плащането
се извършва
без приемане
на отговорност
за искове и
без да се
засяга моето право/правото
на законния
наследник
и/или лице на
издръжка на
морското
лице да
предяви
правен иск за
небрежност,
закононарушение
или да поиска
друго
налично
средство за
правна
защита във
връзка с горепосочения
инцидент.
Дата:
………………………………………………………………………………………….
Морско
лице/законен
наследник
и/или лице на
издръжка: ………………………………………………………………………………………….
Подпис:
…………………..……………………….………………………………………..........
За
потвърждение:

Корабособственик/Представител
на корабособственика:

Подпис:
……………………….…………………………………………………………............
Застраховател/Представител
на застрахователя:

Подпис:
……………………….…………………………………………………………............___________________
*Ненужното
се заличава.

Г. Предложения,
свързани с Приложения
А5-I, А5-II и А5-III[9]

1. В
края на Приложение
А5-I се добавя
следното:

Финансово
обезпечение,
свързано с
отговорността
на
корабособствениците.

2. В Приложение
A5-II, след параграф
15 към заглавие
Декларация
за
съответствие
с Морската трудова
конвенция — Част I, се
добавя
следното:

16. Финансово
обезпечение,
свързано с
отговорността
на
корабособствениците
(Правило 4.2).

3. В Приложение
А5-II, след параграф
15 към заглавие
Декларация
за
съответствие
с Морската трудова
конвенция — Част II,
се добавя
следното:

16. Финансово
обезпечение,
свързано с
отговорността
на
корабособствениците
(Правило 4.2).

4. В
края на Приложение
А5-III се добавя
следната
област:

Финансово
обезпечение,
свързано с
отговорността
на
корабособствениците
[1]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10,
Окончателен
доклад,
Съвместна ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО
относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица, девета
сесия. Вж.:
http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_
161446/lang--en/index.htm. Значението
на тази
работна
група като
част от последващите
действия
във връзка с
приемането
на Морската
трудова конвенция
от 2006 г. също
е
признато в резолюция,
приета на 94-тата
сесия на Международната
конференция
на труда, на
която е
приета Морската
трудова
конвенция от
2006 г. Вж.:
резолюция
относно
Съвместната ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО
относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица,
Международна
конференция
на труда,
Временен
документ № 3—1 (Рев.),
94-та сесия
(морски
въпроси),
Женева, 2006 г.,
стр. 3—1/16. Вж.:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.

[2]               Предложеното
заглавие установява
връзката между
предоставянето
на финансово
обезпечение
за
репатриране
в Правило 2.5, параграф 2 и
концепцията
за
изоставяне
съгласно определението
в предложения
нов Стандарт
A2.5.2, параграф 2 (предишен параграф 5 от
принципите
на ad hoc
експертната
работна
група на
МОТ/ММО).
[3]               През 2009 г. Съвместната
ad hoc
експертна
работна
група на
МОТ/ММО постигна
съгласие, че тази
точка следва
да бъде
добавена към
списъка на областите,
подлежащи на
държавен
пристанищен
контрол, и
съответно
следва да
подлежи на
сертифициране
при кораби,
които трябва
да бъдат проверени
и
сертифицирани.
Вж.
окончателния
доклад,
посочен в
бележка 1
по-горе, параграф 106. Понятието
документни
доказателства
е използвано
с цел да се
отбележи
разликата в
мненията
относно
точния
формат на
документацията
за
предоставяне
на
доказателства
за финансово
обезпечение.
Тази
формулировка
е също така в
съответствие
с подхода,
възприет в Насоките
на МОТ относно
проверките
на държавата
на знамето,
изготвени
през 2008 г. на
международна
тристранна
среща на
експерти.
[4]               Както
е отбелязано
по-горе, в Съвместната
ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО имаше
различни
мнения
относно
формата на доказателствата
за това
обезпечение. С цел
гъвкавост е
предложено
да се използва
„или“.
[5]               Както
е посочено
по-горе в
бележка 3, Съвместната
ad hoc
експертна
работна
група на
МОТ/ММО
постигна
съгласие, че
тези
изисквания
следва да
бъдат
включени в
системата за
сертифициране
на корабите.
[6]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Окончателен
доклад,
Съвместна ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО
относно
отговорността
и
обезщетенията
по искове при
смърт,
телесна
повреда или
изоставяне
на морски
лица, девета
сесия. Значението
на тази
работна
група като
част от последващите
действия
във връзка с
приемането
на Морската
трудова
конвенция от
2006 г. също е признато
в резолюция,
приета на 94-тата
сесия на Международната
конференция
на труда, на
която е
приета Морската
трудова
конвенция от
2006 г. Вж.
Резолюция
относно
Съвместната ad hoc експертна
работна
група на
МОТ/ММО за
отговорност
и
обезщетения
по искове при
смърт, телесна
повреда или изоставяне
на морски
лица,
Международна
конференция
на труда,
Временен
документ № 3—1(Рев.),
94-та сесия
(морски
въпроси),
Женева, 2006 г.,
стр. 3—1/16. Вж.:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[7]               Формулировката,
която се
съдържаше в
принципите,
предложени от Съвместната
ad hoc
експертна
работна
група на МОТ/ММО
(вж. заключителния
доклад, посочен в бележка 6 по-горе,
параграфи 149—152 и Приложение
II — „Принципи“,
в
параграф 4 ), е
коригирана в текста по
юридически
причини. Макар
да изглежда, че
формулировката
е била предмет
на
споразумение
(вж. параграф
152), говорителят
на групата
на
морските
лица призова
параграфът
да бъде
поставен в
квадратни скоби (вж.
параграф 151).
Следва да
се отбележи,
че
настоящото
предложение не съдържа
квадратните
скоби.
[8]               Принципите,
предложени
от Съвместната
ad hoc
експертна
работна
група на
МОТ/ММО,
обхванаха
два въпроса. Вж.
окончателния
доклад,
посочен в бележка
6 по-горе,
параграфи 133—134.
[9]               През 2009 г. Съвместната
ad hoc
експертна
работна
група на
МОТ/ММО постигна
съгласие, че тази
точка следва
да бъде
добавена към
списъка на областите,
подлежащи на
държавен
пристанищен
контрол, и
съответно
следва да
подлежи на
сертифициране
при кораби,
които трябва
да бъдат
проверени и
сертифицирани.
Вж.
окончателния
доклад, посочен
в бележка 1
по-горе, параграф
126. Тази
формулировка
е също така в
съответствие
с подхода,
възприет в Насоките
на МОТ
относно
проверките
на държавата
на знамето,
изготвени
през 2008 г. на
международна
тристранна
среща на
експерти. Вж.:
http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/
index.htm.