				|

		52011PC0395

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за сключването на споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз, от една страна, и Алжирската демократична народна република, от друга страна /* COM/2011/0395 окончателен - 2011/0175 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Евро-средиземноморското
споразумение
за
асоцииране
(наричано
по-нататък
„Споразумението
за
асоцииране“)
между
Европейската
общност и
нейните
държави-членки,
от една страна,
и Алжирската
демократична
народна
република
(наричана
по-нататък
„Алжир”), от
друга страна,
бе подписано
на 22 април 2002 г.
Член 50, буква г)
от
споразумението
определя
научното и
технологичното
сътрудничество
като област
от особен
интерес и
потенциал, а
член 51, буква а)
предвижда,
по-специално,
установяването
на постоянни
връзки между
научните
общности на
двете страни.
Европейската
политика за
съседство, в
която Алжир
не е включен,
но която
урежда отношенията
между ЕС и
неговите
съседи,
установява
нова рамка за
прилагане на
споразумението
за
асоцииране. В
свое
съобщение от
12 май 2004 година
(COM(2004) 373
окончателен)
Комисията определя
научното и
технологичното
сътрудничество,
научноизследователската
и развойна
дейност като
една от
приоритетните
насоки в
отношенията
ни със
средиземноморските
страни. В
рамките на
горепосочената
европейска
политика за
съседство един
стратегически
документ (за
периода 2007—2013 година)
определя
научните
изследвания
като ключов
елемент,
способстващ
за изграждането
на общество
на знанието и
за намаляване
на
безработицата
в условията
на отваряне
на
икономиката.
С писмо
от 30 май 2006 г.
алжирските
власти изразиха
интерес към
започването
на преговори за
споразумение
за научно и
технологично
сътрудничество
между ЕО и
Алжир. С
писмо от 8
януари 2007 г. Европейската
комисия
се съгласи да проведе
посещение за проучване
и оценка
в Алжир,
с оглед
договаряне
на споразумение
за
сътрудничество.
През
2008 година
бяха
проведени
проучвателни
разговори. По
предложение
на Комисията
Съветът
упълномощи
Комисията на
16 ноември 2009 г.
да договори
от името на
Съюза споразумение
за научно и
технологично
сътрудничество
с Алжирската
демократична
народна
република и ѝ
предостави
съответните
насоки за
преговори. В
резултат на
преговорите,
на 14 октомври 2010 г.
бе парафиран
тук приложения
проект за
споразумение.

Сключването
на
споразумение
в областта на
науката и
технологиите
ще послужи на
взаимните
интереси на
Съюза и
Алжир, тъй
като ще
позволи да се
запази и
задълбочи
сътрудничеството
във
въпросната
област с тази
страна. Това
ще допринесе
от своя
страна за
развитието и
конкурентоспособността
на Алжир и на
региона и за
създаването
на по-тесни
връзки между
двете страни
в интерес на
ЕС. Едно
споразумение
за
сътрудничество
в областта на
науката и
технологиите
би бил
най-подходящият
инструмент
за засилване
на
сътрудничеството
и участието
на Алжир в
Рамковата
програма и за
активизиране
на диалога в
областта на
науката и
технологиите.
С оглед
на горните
съображения
Комисията отправя
искане към
Съвета:
–
да
приеме
сключването
на
споразумението
за научно и
технологично
сътрудничество
между
Европейския
съюз, от една
страна, и
Алжирската
демократична
народна
република, от
друга страна;
–
да
уведоми
алжирските
власти, че
Европейският
съюз е
приключил
процедурите,
необходими
за влизането
в сила на споразумението.
2.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Член 186
във връзка с
член 218,
параграф 6 от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз
2011/0175 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
сключването
на
споразумението
за научно и
технологично
сътрудничество
между
Европейския
съюз, от една
страна, и
Алжирската
демократична
народна
република, от
друга страна
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 186 във
връзка с член
218, параграфи 6 и
7 от него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
съгласието
на Европейския
парламент[1],
като
има предвид,
че:
(1)
На 16
ноември 2009 г.
Съветът
упълномощи
Комисията да
преговаря, от
името на
Съюза, за
споразумение
за научно и
технологично
сътрудничество
с Алжирската
демократична
народна република.
Преговорите
доведоха до
парафиране
на
споразумение
на 14 октомври
2010 г.
(2)
Споразумението
бе подписано
от представителите
на страните
на ... .... ... , при
условие, че
бъде
сключено на
по-късна
дата, и се
прилага временно
след
подписването
му съгласно
член 218,
параграф 5 от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз.
(3)
Споразумението
следва да
бъде
сключено от
името на
Съюза.
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
1.           Сключва
се, от името
на Съюза,
споразумение
за научно и
технологично
сътрудничество
между Европейския
съюз, от една
страна, и
Алжирската
демократична
народна
република, от
друга страна.
2.           Текстът
на
споразумението
е приложен
към настоящото
решение.
Член 2
Председателят
на Съвета
пристъпва, от
името на Съюза,
към
уведомяването,
посочено в
член 7, параграф
2 от
споразумението.
Член 3
Комисията
приема
позицията на
Съюза, която
тя да заеме в
рамките на
Съвместния
комитет,
създаден по
силата на
член 4,
параграф 2 от споразумението
по отношение
на техническите
изменения в
споразумението
съгласно член
4, параграф 2,
буква а) от
него.
Член 4
Настоящото
решение
влиза в сила
от датата на
приемането
му. Публикува
се в Официален
вестник на
Европейския
съюз.
Съставено
в … на […] година.
                                                                       За
Съвета:
                                                                       Председател
ПРИЛОЖЕНИЕ

СПОРАЗУМЕНИЕ
между
Европейския
съюз и
Алжирската
демократична
народна
република
за
научно и
технологично
сътрудничество
Европейският
съюз,
            (наричан
по-нататък
„Съюзът“),
            от
една страна,
И
Алжирската
демократична
народна
република,
            (наричана
по-долу
„Алжир“)
            от
друга страна,
наричани
по-нататък
„страните“,
КАТО
ВЗЕХА
ПРЕДВИД
значението
на науката и
технологията
за
икономическото
и социално
развитие на
двете страни
и текста на
член 51 на
евро-средиземноморското
споразумение
за
асоцииране
между
Европейската
общност и
нейните
държави-членки,
от една
страна, и
Алжирската
демократична
народна
република, от
друга страна,
влязло в сила
на 1
септември 2005 г.;
КАТО
ВЗЕХА
ПРЕДВИД
Европейската
политика за
съседство и
стратегията
на
Европейския
съюз за укрепване
на
отношенията
със
съседните държави;
ИМАЙКИ
ПРЕДВИД, че
Съюзът и
Алжир са
предприели
съвместни
действия в
областта на
научните
изследвания,
технологичното
развитие и
демонстрационните
дейности в
различни сфери
от общ
интерес и че
ще бъде
взаимно изгодно
за тях всяка
от страните
да участва в дейностите
по научните
изследвания
и развитието
на другата
страна на
взаимна основа;
ЖЕЛАЕЙКИ
да установят
официална
рамка за сътрудничество
в научните и
технологичните
изследвания,
което ще
позволи да се
разширят и
укрепят
взаимните
усилия в
сферите от общ
интерес и да
се насърчи
използването
на
резултатите
от това
сътрудничество
предвид
икономическите
и социалните
интереси на
двете страни;
ЖЕЛАЕЙКИ
да отворят
Европейското
научноизследователско
пространство
за държави,
които не са
членки, и
по-специално
за
средиземноморските
държави-партньори,
се
споразумяват,
както следва:
Член
1
Обхват
и принципи
1.         Страните
насърчават,
развиват и
улесняват
дейностите
по
сътрудничество
между Съюза и
Алжир в
сферите от
общ интерес,
в които те
провеждат
дейности в
областта на
науката и
технологичното
развитие.
2.         Дейностите
по
сътрудничеството
ще бъдат провеждани
при спазване
на следните
принципи:
а)         насърчаване
на основано
върху
знанията
общество за
ускоряване
на
социалното и
икономическото
развитие на
двете страни;
б)         извличане
на взаимна
изгода,
основана на общ
баланс на
предимствата;
в)         реципрочен
достъп до
дейностите
по научноизследователските
програми и
проекти и до
технологичните
разработки
на всяка
страна;
г)         навременен
обмен на
информация,
който може да
улесни
съвместната
дейност;
д)         адекватен
обмен и
защита на
правата
върху интелектуалната
собственост;
е)         участие
и
финансиране,
съобразени
със съответните
законови и
подзаконови
разпоредби
на страните.
Член
2
Средства
за
сътрудничество
1.         Установените
в Алжир
правни
субекти, както
е определено
в приложение
І,
включително физически
лица или
частни или
публични юридически
лица,
участват в
непреки
съвместни
действия по
Рамковата
програма на
Европейския
съюз за
научни
изследвания,
технологично
развитие и
демонстрационни
дейности
(наричана
по-долу
„Рамкова програма“),
в
съответствие
с реда и
условията, установени
или посочени
в приложения
І и ІІ.
Правните
субекти,
установени в
държавите-членки
на
Европейския
съюз, както
са определени
в приложение
І, участват в
научноизследователските
програми и
проекти на
Алжир по
теми,
равностойни
на тези от
Рамковата програма,
при реда и
условията,
установени или
посочени в
приложения І
и ІІ.
2.         Сътрудничеството
може да се
изразява и в:
а)         редовни
обсъждания
на насоките и
приоритетите
за
научноизследователските
политики и
планиране в
Алжир и
Съюза;
б)         обсъждания
на
перспективите
и развитието
на
сътрудничеството;

в)         своевременно
предоставяне
на информация
относно
изпълнението
на
научноизследователски
програми и
проекти в
Алжир и в
Съюза и
относно
резултатите
от работата,
извършвана в
рамката на
настоящото
споразумение;
г)         съвместни
срещи;
д)         посещения
и обмен на
научни
сътрудници,
инженери и
техници,
включително
за обучение;
е)         обмен
и съвместно
ползване на
оборудване, материали
и услуги за
изпитания;
ж)        контакти
между
ръководителите
на програми
или проекти
на Алжир и на
Съюза;
з)         участие
на експерти в
семинари,
симпозиуми и
работни
срещи;
и)         обмен
на информация
относно
практиките,
законите,
разпоредбите
и програмите,
свързани със
сътрудничеството
съгласно
настоящото
споразумение;
й)         обучение
по научни
изследвания
и технологично
развитие;
к)         реципрочен
достъп до
научната и
технологична
информация в
рамките на
сътрудничеството,
предмет на
настоящото споразумение;
л)         всеки
друг начин,
одобрен от
Съвместния
комитет за
научно и
технологично
сътрудничество
между
Европейския
съюз и Алжир,
съгласно
определението
от член 4, и
съответстващ
на
политиките и
процедурите, приложими
в двете
страни.
м)        подпомагане
прилагането
на
резултатите от
научните
изследвания
и развитието
на предприятия
с новаторски
подходи с
оглед разпространението
на нови
знания и
иновации;
н)         помощ
в
управлението
на научните
изследвания
и
подпомагане създаването
на
информационна
система за научни
изследвания;
о)         проучване
на
възможностите
за сътрудничество
при
създаването
на бизнес
инкубатори и
при
прохождащите
предприятия
и създаване
на
изследователски
центрове,
включително
чрез
европейски
програми, различни
от Рамковата
програма;
п)         насърчаване
на
сътрудничеството
чрез проекти
за
научноизследователска
и развойна
дейност;
р)         достъп
до
научно-изследователски
инфраструктури;
с)         възможност
за
съфинансиране
и съгласуване
на
научноизследователски
дейности.
Член
3
Засилване
на
сътрудничеството
Страните
полагат
всички
усилия, в
рамките на
своето
приложимо
законодателство,
да улеснят
свободното
движение и
пребиваване
на научните
работници,
участващи в
дейностите
по
настоящото
споразумение,
както и да
улеснят трансграничното
движение на
стоки,
предназначени
за
използване в
такива
дейности.
Член
4
Управление
на
споразумението
Съвместен
комитет на
Европейския
съюз и Алжир
за научно и
технологично
сътрудничество
1.         Съгласуването
и
подпомагането
на дейностите
съгласно
настоящото
споразумение
се извършва
от страна на
Алжир от
Министерството
на висшето
образование
и научните
изследвания,
а от страна
на Съюза — от
Европейската
комисия,
действащи
като
изпълнителни
представители
на страните
(наричани
по-долу
„изпълнителни
агенти“).
2.         Изпълнителните
агенти
създават
съвместен
комитет,
наречен
„Съвместен
комитет на Европейския
съюз и Алжир
за научно и
технологично
сътрудничество“
(наричан
по-долу „Съвместен
комитет“),
чиито
функции
включват:
а)         осигуряване,
оценка и
преглед на
изпълнението
на
настоящото
споразумение,
както и
изменение на
неговите
приложения
или приемане
на нови
такива,
отчитащи развитието
на научните
политики на
страните,
посредством
прилагането
от всяка от
страните на
нейните
вътрешни
процедури за
тази цел;
б)         определяне,
на ежегодна
база, на
потенциалните
сектори,
където
сътрудничеството
трябва да се
развива и
подобрява и
проучване на
всякакви
средства за
тази цел;
в)         редовно
обсъждане на
бъдещите
насоки и приоритети
на
научноизследователските
политики и
планирането
на научните
изследвания
в Алжир и в
Съюза и
перспективите
за бъдещо
сътрудничество
в рамките на
настоящото
споразумение;
г)         изготвяне
на препоръки
към страните
относно
изпълнението
на
настоящото
споразумение,
включително
установяване
и препоръчване
на
допълнения
към
дейностите,
посочени в член
2, параграф 2, и
конкретни
мерки за
подобряване
на взаимния
достъп,
предвиден по
член 1,
параграф 2;
д)         внасяне
при
необходимост
и съгласно
вътрешните
процедури за
одобрение на
всяка от страните
на
технически
изменения в
настоящото
споразумение.
3.         Съвместният
комитет,
който се
състои от представители
на
изпълнителните
агенти, приема
свой
процедурен
правилник.
4.         Съвместният
комитет
заседава
обикновено
един път
годишно, като
домакинството
се редува в
Съюза и в
Алжир.
Извънредни
заседания се
провеждат, винаги
когато е
необходимо и
бъдат договорени
между
страните.
Заключенията
и препоръките
на
Съвместния
комитет се
изпращат, за
информация,
до Комитета
за
асоцииране по
Евро-средиземноморското
споразумение
между Европейския
съюз и
Алжирската
демократична
народна
република.
Член
5
Финансиране
Участията
в
научноизследователските
дейности
съгласно
настоящото
споразумение
се
организират
в
съответствие
с условията,
определени в
приложение І,
при спазване на
законите и
останалите
нормативни
уредби,
политиките и
условията за
изпълнение на
програмите,
осъществявани
на
територията
на всяка от страните.
Когато
една страна
предоставя
финансова подкрепа
на участници
от другата
страна във
връзка с
непреки
дейности по
сътрудничество,
всякакви
безвъзмездни
помощи и финансово
или друго
съдействие
от финансиращата
страна за
участници от
другата
страна се
освобождават
от такси и
мита в
съответствие
със
съответните
законови и
подзаконови
разпоредби,
които са в
сила на
територията
на всяка
страна по
времето на
отпускане на
такива
помощи и на
финансово
или друго съдействие.
Член
6
Разпространение
и използване
на резултати
и информация
Разпространението
и
използването
на постигнатите
и/или
обменените
резултати и
информация,
както и
управлението,
предоставянето
и
упражняването
на права
върху интелектуална
собственост, породени
от
научноизследователските
дейности,
предприети
съгласно
настоящото споразумение,
подлежат на
условията,
формулирани
в приложение
ІІ.
Член
7
Заключителни
разпоредби
1.         Приложения
I и II са
неразделна
част от настоящото
споразумение.
Всички
въпроси или
спорове,
свързани с
тълкуването
или изпълнението
на
настоящото
споразумение,
се уреждат по
взаимно
съгласие на
страните.
2.         Настоящото
споразумение
влиза в сила,
след като
страните се
уведомят
взаимно за
приключването
на техните
вътрешни
процедури за неговото
сключване. До
приключване
на гореспоменатите
процедури
страните
прилагат
временно
настоящото
споразумение
след
подписването
му. Ако една
от страните
уведоми
другата, че
няма да
сключи
споразумението,
с настоящото
се изразява
взаимно съгласие
проектите и
дейностите,
започнати по
време на временното
му прилагане
и
продължаващи
към момента
на
гореспоменатото
уведомление, да
продължат до
тяхното
приключване
при условията,
изложени в
настоящото
споразумение.
3.         Всяка
от страните
може да
прекрати
настоящото
споразумение
по всяко
време с
шестмесечен
срок на
предизвестие.
Проектите и
дейностите,
започнати
към момента
на прекратяване
на
настоящото
споразумение,
се приключват
при
условията,
предвидени в
настоящото
споразумение.
4.         Настоящото
споразумение
остава в сила
докато една
от страните
уведоми писмено
другата за
своето
намерение да
го прекрати.
В такъв
случай
настоящото
споразумение
престава да
се прилага
шест месеца след
получаването
на
въпросното
уведомление.
5.         Ако
една от
страните
реши да
измени изследователските
си програми
или проекти,
посочени в
член 1,
параграф 1,
изпълнителният
агент на тази
страна уведомява
изпълнителния
агент на
другата страна
за точното
съдържание
на
измененията. Чрез
дерогация от
параграф 3 от
настоящия
член
настоящото
споразумение
може да се
прекрати при
съвместно определени
условия, ако
една от
страните уведоми
другата в
едномесечен
срок от приемането
на промените,
споменати
по-горе в настоящия
параграф, за
своето
намерение да
прекрати
настоящото
споразумение.
6.         Настоящото
споразумение
се прилага,
от една
страна, на териториите,
на които се
прилагат
Договорът за
Европейския
съюз и
Договорът за
функционирането
на
Европейския
съюз, и при
условията,
предвидени в
посочените
договори, а
от друга
страна — на
територията
на Алжирската
демократична
народна
република.
Това не
изключва
провеждането
на съвместни
дейности в
открито море,
в космоса или
на територията
на трети
страни в
съответствие
с международното
право.
В
ДОКАЗАТЕЛСТВО
ЗА КОЕТО,
долуподписаните,
упълномощени
съответно от
Европейския
съюз и
Алжирската
демократична
народна
република,
полагат
подписите си
под
настоящото
споразумение.
СЪСТАВЕНО
в два
екземпляра, в
………, на ……… година, на
английски,
български,
гръцки,
датски, естонски,
испански,
италиански,
латвийски,
литовски,
малтийски,
немски,
нидерландски,
полски, португалски,
румънски,
словашки,
словенски, унгарски,
фински,
френски,
чешки,
шведски и арабски
език, като
текстовете
на всеки един
от тези езици
са еднакво
автентични.
 ЗА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ:     ||   || ЗА АЛЖИРСКАТА ДЕМОКРАТИЧНА НАРОДНА РЕПУБЛИКА:
ПРИЛОЖЕНИЕ
I
Условия
за участие на
правни
субекти, установени
в
държавите-членки
на
Европейския съюз
и в Алжир
За
целите на
настоящото
споразумение
„правен
субект“
означава
всяко
физическо
лице или
всяко
юридическо
лице, създадено
съгласно
националното
право по
мястото на
установяване
или съгласно
правото на Съюза,
или съгласно
международното
право, което
представлява
обособен
юридически субект,
който може да
има всякакви
права и поема
всякакви
задължения
от свое име.
I. Ред и
условия за
участие на
правни
субекти,
установени в
Алжир, в
непреки
дейности по
Рамковата
програма
1.         Участието
на правни
субекти,
установени в Алжир,
в непреки
дейности по
Рамковата
програма, се
извършва в
съответствие
с условията,
установени
от
Европейския
парламент и
от Съвета в
член 183 от
Договора за
функционирането
на Европейския
съюз.
2.         Съюзът
може да
предоставя
финансиране
на правни
субекти,
установени в
Алжир, участващи
в непреките
дейности,
посочени в
параграф 1,
при реда и
условията,
предвидени в
решението/решенията
на
Европейския
парламент и
на Съвета,
прието/приети
съгласно член
183 от Договора
за
функционирането
на Европейския
съюз,
съгласно
финансовия
регламент на
Съюза и
останалите
приложими
разпоредби
на
законодателството
на Съюза.
3.         Провеждането
на проверки и
одит от
Европейската
комисия или
Европейската
сметна
палата, или
по
пълномощие
на тези
институции,
трябва да е
предвидено
или в договор
за безвъзмездно
финансиране,
или в договор
между Съюза и
правен
субект,
установен в
Алжир, за провеждане
на непряка
дейност, или
в решението за
отпускане на
безвъзмездното
финансиране,
прието от
Съюза.
            В дух
на
сътрудничество
и взаимна
изгода компетентните
органи на
Алжир
оказват всяка
разумна и
възможна
помощ, която
е необходима
или полезна
за извършването
на
горепосочените
проверки,
одити и дейности
по
възстановявания
на суми.
ІІ. Ред
и условия за
участието на
правни субекти,
установени в
държавите-членки
на Европейския
съюз, в
изследователски
програми и
проекти на
Алжир
1.         Всеки
правен
субект, установен
в Съюза и
създаден
съгласно
националното
право на една
от
държавите-членки
на Европейския
съюз или
съгласно
правото на Съюза,
може да
участва в
проекти или
програми за
научноизследователски
и развойни дейности
на Алжир в
сътрудничество
с алжирски
правни
субекти.
2.         Правата
и
задълженията
на
установените
в Съюза
правни
субекти,
които
участват в
алжирски
научноизследователски
проекти по програми
за научни
изследвания
и развойни
дейности, и
условията за
представяне
и оценка на
предложения
и за
одобрение и
сключване на
договори по
тези проекти,
се определят
от
алжирските
закони,
наредби и правителствени
укази,
уреждащи
работата по
програмите
за
научноизследователски
и развойни
дейности,
приложими
към алжирските
правни
субекти и
гарантиращи
равнопоставеност,
като се има
предвид
естеството
на сътрудничеството
между Алжир и
Съюза в тази
област.
            Финансирането
на правни
субекти,
установени в
Съюза,
участващи в
алжирски
проекти в рамките
на програми
за научни
изследвания
и развойни
дейности, се
урежда от
алжирските
закони,
наредби и
правителствени
укази относно
изпълнението
на
гореспоменатите
програми,
приложими
към правни
субекти, различни
от
алжирските.
ІІІ.
Информация
относно
възможностите
за участие
Алжир и
Европейската
комисия
редовно публикуват
информация
относно
текущите
програми и
възможностите
за участие за
правните
субекти,
установени в
двете страни.
ПРИЛОЖЕНИЕ
II
Принципи
за
разпределение
на права
върху интелектуална
собственост
I.          Заявление
За
целите на
настоящото
споразумение
„интелектуална
собственост“
има
значението,
посочено в
член 2 от
Конвенцията
за създаване
на Световната
организация
за
интелектуална
собственост,
подписана в
Стокхолм на 14
юли 1967 г.
За
целите на
настоящото
споразумение
под „знания“
се разбират
резултатите,
включително
информацията,
подлежащи на
защита или
не, както и
авторските
права или
правата,
отнасящи се
до такава
информация,
които
произтичат
от заявлението
за издаване
или от
издадени
патенти,
скици,
растителни
сортове,
удостоверения
за
допълнителна
закрила или
други подобни
форми на
закрила.
II.        Права
върху
интелектуална
собственост
на правни
субекти от
страните по
споразумението,
които
участват в
непреки
дейности по
сътрудничество
1.         Всяка
страна
гарантира, че
третирането
на правата
върху и
задълженията
по интелектуалната
собственост
на правни
субекти,
установени на
територията
на другата
страна,
участници в
непреки
съвместни
дейности,
извършвани
съобразно
настоящото
споразумение,
както и
съответните
права и
задължения,
произтичащи
от такова
участие, е
съобразено
със съответните
законови и
подзаконови
разпоредби и международни
конвенции,
приложими за
двете страни,
включително
Споразумението
за свързаните
с търговията
аспекти на
правата
върху
интелектуалната
собственост,
приложение 1В
от
Маракешкото
споразумение
за създаване
на
Световната
търговска
организация,
Парижкия акт
от 24 юли 1971 г. на
Бернската
конвенция за
закрила на
литературни
и
художествени
произведения
и Стокхолмския
акт от 14 юли 1967 г.
на Парижката
конвенция за
закрила на
индустриалната
собственост.
2.         По
отношение на
интелектуалната
собственост
всяка страна
гарантира на
участниците
на другата
страна в
непреки
дейности по
сътрудничество
равнопоставеност
с нейните собствени
участници
съгласно
правилата за
участие на
всяка
научноизследователска
програма или
проект или
съгласно
своите
приложими
законови и
подзаконови
разпоредби.
ІІІ.
Права върху
интелектуална
собственост
на страните
1.         Освен
ако не е
специално
договорено
друго между
страните,
следните
правила се
прилагат за
знанията,
генерирани
от страните в
хода на
дейностите,
изпълнявани
съгласно
член 2 от
настоящото
споразумение:
а)         страната,
извела
конкретното
знание, е негов
собственик.
Когато делът
на участие на
страните в
конкретните
дейности не
може да се
определи, те
са
съсобственици
на въпросните
знания.
б)         страната
собственик
на знанието
предоставя
на другата
страна
достъп до
него с оглед
осъществяването
на
дейностите,
посочени в
член 2 от
настоящото
споразумение.
Такива права на
достъп се
предоставят
безвъзмездно.
2.         Освен
ако страните
не са се
споразумели
за друго,
следните
правила се
прилагат за
научни
произведения
на страните:
а)         в
случаите,
когато
дадена
страна
публикува
научни и
технически
сведения,
информация и
резултати в
периодични
издания,
статии, доклади,
книги,
включително
видео и
софтуер, произтичащи
и свързани с
дейностите,
извършвани
съгласно
настоящото
споразумение,
на другата
страна се
предоставя
световен, неизключителен,
неотменяем,
безплатен
лиценз за
превод,
възпроизвеждане,
адаптиране, предаване
и публично
разпространение
на такива
произведения;
б)         във
всички копия
на данни и
информация,
защитени с
авторски
права,
предназначени
да бъдат
разпространени
публично и
изготвени
съгласно
този раздел,
трябва да се
посочва
името на
автора/ите на
произведението,
освен ако
авторът
изрично не
желае да бъде
посочван.
Всеки
екземпляр
трябва да
съдържа също
ясно
обозначение
за оказаната
от страните
съвместна
подкрепа.
3.         Освен
ако страните
не са се
споразумели
за друго, се
прилагат
следните
правила за
поверителната
информация
на страните:
а)         когато
съобщава на
другата
страна
информация,
свързана с
дейности,
извършени
съгласно
настоящото
споразумение,
всяка страна
посочва информацията,
която иска да
остане
неразкрита,
чрез знаци
или легенди
за
поверителност;
б)         получаващата
страна има
право на своя
отговорност
да съобщи
неразкрита
информация
на органи или
подчинени на
нея лица,
специално за
целите на
прилагане на
настоящото
споразумение;
в)         с
предварителното
писмено
съгласие на
страната,
предоставяща
неразкритата
информация,
получаващата
страна може
да я разпространи
в по-голяма
степен,
отколкото позволява
буква б).
Страните си
сътрудничат
при
разработване
на процедури
за искане и
получаване
на
предварително
писмено съгласие
за такова
по-широко
разпространение,
като всяка
страна
трябва да
предостави подобно
разрешение,
доколкото
позволяват
вътрешните ѝ
политики,
разпоредби и
закони;
г)         недокументна
неразкрита
или друга
поверителна
информация,
предоставена
на семинари и
други срещи
между
представители
на страните в
рамките на
настоящото
споразумение,
или информация,
свързана с
наемането на
персонал, използването
на
оборудване
или непреки
дейности по
сътрудничество,
остава
поверителна,
когато
получателят
на такава
неразкрита
или друга
поверителна
или
дискретна информация
е бил
известèн за
поверителния
ѝ характер
преди тя да
му бъде
съобщена,
съгласно буква
а);
д)         всяка
страна
полага
усилия да
гарантира предвидения
в настоящото
споразумение
контрол
върху
неразкритата
информация,
получена от
нея съгласно
букви а) и г).
Ако някоя от
страните
установи, че
не може да
изпълни или е
вероятно да
не изпълни
формулираните
в букви а) и г)
разпоредби
за неразпространение
тя уведомява
незабавно
другата
страна. В
такъв случай
страните се
консултират,
за да
определят
съответните
мерки.
[1]               ОВ C[…], […], стр. […]


				|

		52013PC0441

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА за въвеждане на опростен режим за контрол на лица на външните граници, който се основава на едностранното признаване от страна на Хърватия и Кипър на определени документи за равностойни на националните им визи за транзитно преминаване или планиран престой на тяхна територия, ненадвишаващ 90 дни в рамките на период от 180 дни, и за отмяна на Решение № 895/2006/EО и Решение № 582/2008/EО на Европейския парламент и Съвета /* COM/2013/0441 final - 2013/0210 (COD) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
На 1 юли
2013 г. Хърватия
ще се
присъедини
към Европейския
съюз. За
Хърватия,
както и за
предишните
две
разширявания
от 2004 г. и 2007 г., бе
следван така
нареченият
„процес на
двустепенно
прилагане на
достиженията
на правото от
Шенген“ по
въпросите,
свързани с
достиженията
на правото от
Шенген (член 4
от Акта
относно
условията за
присъединяване
на Република
Хърватия и
промените в
учредителните
договори на Европейския
съюз (наричан
по-нататък
„Акт за присъединяване
от 2012 г.“)). Това
предполага,
че Хърватия,
подобно на
предишните
присъединяващи
се страни,
трябва да
прилага,
считано от
датата на
присъединяване,
разпоредбите
на Регламент
(ЕО) № 539/2001[1]
и по този
начин да
прилага
спрямо
гражданите
на онези
трети
държави,
изброени в
приложение I
към
регламента,
изискването
за
притежаване
на виза.
Хърватия,
подобно на
държавите,
които се присъединиха
към
Европейския
съюз през 2004 г. и
2007 г., има това
задължение
дори ако
съответните
лица имат
единна виза,
виза за
дългосрочно
пребиваване
или разрешение
за
пребиваване,
издадени от
държава —
членка на
Шенген, тъй
като
действително
другите
Шенгенски
разпоредби
няма да се прилагат
по отношение
на Хърватия,
считано от
датата на
присъединяването
ѝ, като например:
-
Шенгенските
правила за
взаимно
признаване,
определени в
членове 18 и 21 от
Конвенцията за
прилагане на
Шенгенското
споразумение[2] и в
член 5,
параграф 4,
буква а) от
Регламент
(ЕО) № 562/2006
(Кодекс на
шенгенските
граници)[3],
според които
чужди
граждани,
притежаващи
валидно
разрешение
за пребиваване
или виза за
дългосрочно
пребиваване,
издадени от
някоя от
държавите —
членки на
Шенген, могат
да се движат
свободно в
рамките на
кратък
престой на
територията
на другите
държави
членки;
-
разпоредбите
относно издадените
единни визи,
определени в
член 2,
параграф 3 от
Регламент
(ЕО) № 810/2009 (Визов
кодекс)[4],
според които
единните
визи са
валидни за цялата
територия на
участващите
в Шенген държави
членки.
Освен
това
националните
визи,
издадени от други
държави —
членки на ЕС,
които все още
не участват в
Шенгенското
пространство
(Кипър), също
не са валидни
за
територията
на Хърватия.
За да се
избегне
налагането
на ненужна
административна
тежест на
държавите,
които се
присъединиха
към
Европейския
съюз през 2004 г.
и 2007 г., чрез
дерогация от
Регламент
(ЕО) № 539/2001, с Решение
№ 895/2006/ЕО[5]
и Решение
№ 582/2008/ЕО[6]
бе разрешено
незадължителното
едностранно
признаване
от страна на
новите
държави
членки, които
все още не
прилагат
изцяло достиженията
на правото от
Шенген, на
единните
визи, визите
за дългосрочно
пребиваване
и
разрешенията
за пребиваване,
издадени от
държави —
членки на
Шенген, както
и на
националните
визи за
краткосрочно
пребиваване,
визи за
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за
пребиваване,
издадени от
други
държави
членки, които
все още не
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, за
целите на
транзитно
преминаване,
ненадвишаващо
пет дни.
Освен това с
Решение
№ 896/2006/ЕО[7]
беше
разрешено на
новите
държави
членки да
признават
разрешенията
за
пребиваване,
издавани от
Швейцария и
Лихтенщайн,
които тогава
все още не
бяха част от
Шенгенското
пространство
без вътрешни
граници, за
целите на
транзитно
преминаване,
ненадвишаващо
пет дни.
Лицата,
притежаващи
такива
документи,
вече са
преминали
през процес
на строга
проверка от
издаващата държава
от
Шенгенското
пространство
и не се
смятат от
тази държава
за заплаха за
обществения
ред, нито за
риск, що се
отнася до незаконната
имиграция.
Такъв режим
на едностранно
признаване
не засяга
задължението
на
присъединяващите
се страни да
откажат влизане
на лице, за
което е
подаден
сигнал в националната
им база данни
за целите на
отказа за
влизане в
съответствие
с член 5, параграф
1 от Кодекса
на
шенгенските
граници.
По
подобен
начин чрез
дерогация от
Регламент
(ЕО) № 539/2001
настоящото
предложение
има за цел
въвеждането
на
незадължителен
режим, основан
на общи
правила,
разрешаващ
на Хърватия
временно, до
пълното
прилагане от
нея на достиженията
от Шенген,
едностранно
да признава
единните
визи, визите
за дългосрочно
пребиваване
и
разрешенията
за пребиваване,
издадени от
участващите
в Шенген
държави
членки, както
и подобни
документи,
издадени от
държави
членки, които
все още не
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген
(Кипър), като
равностойни
на своите
национални
визи. Това
разрешение
обаче не е
ограничено
до целите на
ненадвишаващото
пет дни
транзитно
преминаване
като в решения
№ 895/2006 и № 582/2008, а е
валидно за
транзитно
преминаване
или планиран
престой на
нейна територия,
ненадвишаващи
90 дни в рамките
на период от 180
дни. Всъщност
към момента
на
приемането
на
горепосочените
решения
действащите
тогава общи
консулски инструкции
относно
визите за
дипломатически
мисии и
консулски
служби все
още предвиждаха
разграничение
между
„транзитни визи“
и „визи за
краткосрочно
пребиваване“.
Това разграничение
беше
премахнато с
Регламент
(ЕО) № 810/2009 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 13
юли 2009 г. за
създаване на
Визов кодекс
на Общността
(Визов
кодекс), така
че
горепосоченото
ограничение
вече не е уместно.
Горепосочените
предходни
решения за
транзитното
преминаване,
приети във
връзка с последните
две
разширявания
на ЕС, обхващаха
само
единните
шенгенски
визи, т.е. визи, които
позволяват
на лицата да
се движат свободно
в рамките на
Шенгенското
пространство.
Визите с
ограничена
териториална
валидност
бяха
изключени от
обхвата на
тези предишни
решения.
Понастоящем
обаче трябва
да се
разгледа
въпросът за
Косово*
(съгласно
определението
в Резолюция 1244
на Съвета за
сигурност на
ООН от 10.6.1999 г.),
което не е
признато от
всички
държави от
Шенген.
Налице
е съществена
разлика
между визите с
ограничена
териториална
валидност,
които по
принцип са
валидни само
за територията
на държавата
членка, която
ги е издала, и визите
от този тип,
издавани на
гражданите на
Косово (в
съответствие
с член 25,
параграф 3, първо
изречение от
Визовия
кодекс),
които им
дават
възможност
да се движат
във всички държави
— членки на
Шенген, с
изключение
на малкия
брой държави
членки, които
не признават
Косово. Тази
специфична
особеност
оправдава
включването
на този тип
визи с
ограничена
териториална
валидност в
прилагането
на режима на
едностранно
признаване,
също и поради
това, че в
този случай не
съществува
реална
опасност от
незаконна
миграция или
рискове за
сигурността
на Шенгенското
пространство.
Разширяването
на обхвата на
режима на едностранно
признаване
чрез
инструмент
на Съюза няма
да наложи
нови
задължения
на Хърватия в
допълнение
към
изброените в
Акта за
присъединяване
от 2012 г. Поради
това то няма
да
представлява
дерогация от
този договор
за
присъединяване.
Предложеният
режим ще бъде
прилаган
като незадължителен
режим:
Хърватия ще
има
възможността
да приложи
предложения
режим или да
продължи да
издава
национални
визи съгласно
изискванията
на договора
за
присъединяване.
В случай че
избере да
прилага
общия режим,
Хърватия ще
трябва да
приема
документите,
издадени от
която и да е
участваща в
Шенген държава
членка, като
по този начин
не прави никакво
разграничение
по отношение
на издаващите
държави
членки.
В този
контекст
следва да се
припомни, че
до датата на
присъединяването
въз основа на
своето
национално
законодателство
Хърватия
приема
валидни шенгенски
визи, визи за
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за
пребиваване,
издавани от
държави от
Шенген за
влизане и
престой или
транзитно
преминаване
през
територията
ѝ.
С
настоящото
предложение
се отменят
решения
№ 895/2006/ЕО и
№ 582/2008/ЕО. По
отношение на
държавите
членки, които
са адресати
на тези
решения и
които
междувременно
са станали
държави —
членки на
Шенген, тези
решения вече
не са
актуални (за
всички с
изключение
на Кипър)[8]. По
отношение на
Кипър, който
прилага
изцяло общия
режим,
установен с
Решение
№ 895/2006/ЕО, от 10 юли
2006 г. насам,
както и
режима,
установен с Решение
№ 582/2008/ЕО, от 18 юли
2008 г. насам,
настоящото
предложение
предвижда, че
тези режими
се заменят от
режим, който
разрешава на
Кипър,
подобно на
Хърватия, да
признава
едностранно
визи за
краткосрочно
пребиваване, визи
за
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за
пребиваване,
издадени от
държави — членки
на Шенген,
както и
национални
визи за краткосрочно
и
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за
пребиваване,
издадени от
държавите
членки, които
все още не
прилагат изцяло
достиженията
на правото от
Шенген (Хърватия),
за транзитно
преминаване
или за планиран
престой на
тяхна
територия, не
по-дълъг от 90
дни в рамките
на период от 180
дни[9].
Настоящото
предложение
предвижда, че
на Кипър,
подобно на
Хърватия, се
разрешава да
признава
визите и
разрешенията
за пребиваване
на държавите,
асоциирани
към процеса на
изпълнение,
прилагане и
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген.
Режимът
ще се прилага
до края на
преходния период
и пълното
включване на
въпросните държави
членки в
пространството
без вътрешни
граници, след
която дата
взаимното признаване
на тези документи
става
задължително
съгласно членове
18 и 21 от
Конвенцията
за прилагане
на Шенгенското
споразумение,
член 5,
параграф 2 от Кодекса
на
шенгенските
граници и
Визовия кодекс.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Обобщение
Основните
елементи на
настоящото
предложение
могат да
бъдат
обобщени, както
следва:
-          общи
правила,
разрешаващи
на Хърватия и
Кипър като
преходна
мярка да
признават
едностранно
единните
визи, визите
за дългосрочно
пребиваване
и визите с
ограничена
териториална
валидност,
издадени на
граждани на
Косово в
съответствие
с член 25, параграф
3, първо
изречение от
Визовия
кодекс, и
разрешенията
за
пребиваване,
издадени от
държави —
членки на
Шенген, както
и други подобни
документи,
издавани от
самите тях, като
равностойни
на
националните
си визи за
транзитно
преминаване
или за планиран
престой на
тяхна
територия, не
по-дълъг от 90
дни в рамките
на период от 180
дни.
-          Режимът
на
едностранно
признаване,
въведен с
настоящото
предложение,
трябва да бъде
ограничен до
документи,
чиято
валидност ще
обхване
цялата
продължителност
на краткосрочния
престой в
Хърватия и
Кипър. В този
контекст и
предвид на
проблемите,
пред които
бяха
изправени в
миналото
(решения № 895/2006
и № 582/2008)
гражданите
на трети
държави,
притежаващи
единна виза
за
еднократно
влизане, при
обратното
пътуване
след престоя
си в
Шенгенското
пространство
с виза, която
вече не е
валидна,
настоящото
предложение
следва да
ограничи
режима на
едностранно
признаване
до единни
визи за
двукратно или
многократно
влизане в
Шенгенското
пространство.
-          Държавите
членки, които
са адресати
на настоящото
решение,
трябва да
съобщят на
Комисията
решението си
относно
използването
на
разрешението.
Комисията ще
публикува тази
информация в Официален
вестник на
Европейския
съюз,
гарантирайки
по този начин
прозрачността
на цялата
система.
-          отмяна на
Решение
№ 895/2006/ЕО и
Решение
№ 582/2008/ЕО.
*
Това
название не
засяга
позициите по
отношение на
статута и е
съобразено с
Резолюция 1244/1999
на Съвета за
сигурност на
ООН и становището
на
Международния
съд относно
обявяването
на
независимост
от страна на
Косово.
Правно
основание
Предлаганото
решение се
основава на
член 77,
параграф 2,
букви а) и б) от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, тъй
като представлява
мярка,
отнасяща се
до общата политика
в областта на
визите и
другите
разрешения за
краткосрочно
пребиваване,
както и контрола,
на който
подлежат
лицата,
преминаващи външните
граници.
Настоящият
инструмент ще
бъде приет в
съответствие
с обикновената
законодателна
процедура.
Доколкото
адресат на предложеното
решение
следва да
бъде Хърватия,
това
предложение
зависи от
влизането в
сила на
Договора
между
държавите —
членки на
Европейския
съюз, и
Република
Хърватия за
присъединяването
на Република
Хърватия към
Европейския
съюз[10].
Принцип
на
субсидиарност
Член 5,
параграф 3 от
Договора за
Европейския
съюз гласи,
че в
областите,
които не
попадат в
неговата
изключителна
компетентност,
Съюзът
действа само
в случай и
доколкото целите
на
предвиденото
действие не
могат да
бъдат
постигнати в
достатъчна
степен от
държавите
членки, а
поради
обхвата или
последиците
от
предвиденото
действие
могат да
бъдат
по-добре
постигнати
на равнището на
Съюза. Тъй
като целта на
настоящото
предложение
изисква
дерогация от
действащото
законодателство
на Съюза, тя
може да бъде постигната
само чрез
действие на
равнището на
Съюза.
Принцип
на
пропорционалност
Член 5,
параграф 4 от
Договора за
Европейския
съюз гласи,
че
съдържанието
и формата на
дейност на
Съюза не
трябва да
надхвърлят
необходимото
за постигане
на целите на
Договорите. Избраната
форма за тази
дейност
трябва да позволи
де се
постигне
целта на
предложението
и то да бъде
приложено
възможно
най-ефективно.
Що се отнася
до
съдържанието,
тази инициатива
временно
разрешава на
съответните
държави
членки да
прилагат
дерогация
спрямо
задълженията
си съгласно
Регламент
(ЕО) № 539/2001 на
Съвета чрез
едностранно
признаване на
визи и
разрешения
за
пребиваване,
издадени от
държави,
които
прилагат
изцяло достиженията
на правото от
Шенген, в
рамките на срока
им на
валидност за
транзитно преминаване
или за
планиран
престой на
тяхна
територия, не
по-дълъг от 90
дни в рамките
на период от 180
дни.
Влизането и
престоят на
територията
на
съответните
държави
членки на
лица, които
притежават
визи или
разрешения
за
пребиваване,
издадени от
държави,
които
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, или
от Хърватия
или Кипър, не
представляват
риск, тъй
като тези
лица са били
подложени на
приложимия
контрол от държавата,
която е
издала
визата или
разрешението
за
пребиваване.
Следователно
предложената
едностранна
дерогация от
Регламент
(ЕО) № 539/2001 е
следователно
оправдана с
цел да се
избегне
налагането
на ненужна
административна
тежест на
съответните
държави членки.
Тя се прилага
също така
само през преходен
период до
датата на
пълната
интеграция
на
съответните
държави
членки в
общото
пространство
без вътрешни
граници, след
която дата
режимът на
взаимно
признаване става
задължителен.
Освен това
дерогацията
не е
задължителна,
като по този
начин на съответните
държави
членки не се
налагат задължения
в допълнение
към
предвидените
в приложимите
актове за
присъединяване.
Следователно
предложението
е в
съответствие
с принципа на
пропорционалност.
То е във вид
на решение
като
подобните му
инструменти,
приети за
държавите
членки,
присъединили
се към ЕС през
2004 г. и 2007 г.
5.           Последици
от
различните
протоколи,
приложени
към
Договорите, и
от
споразуменията
за
асоцииране,
сключени с
трети
държави
Правното
основание за
настоящото
предложение
се съдържа в
дял V от трета
част от Договора
за
функционирането
на
Европейския
съюз, като в
резултат на
това се
прилага
системата на
„променлива
геометрия“,
предвидена в
Протокола
относно позицията
на Дания и
Протокола
относно
позицията на
Обединеното
кралство и
Ирландия по
отношение на
пространството
на свобода, сигурност
и правосъдие,
както и в
Протокола
относно
достиженията
на правото от
Шенген, включени
в рамките на
Европейския
съюз, приложени
към Договора
за
Европейския
съюз и към
Договора за
функционирането
на Европейския
съюз. От това
следва, че
Дания,
Обединеното
кралство и
Ирландия не
участват в
приемането
му, не са
обвързани от
него, нито от
неговото
прилагане.
Последното
произтича също
от факта, че
адресати на
предложеното
решение са
изключително
държавите
членки, които
са обвързани
с
достиженията
на правото от
Шенген, без
все още да го
прилагат.
Тъй
като
адресати на
предложеното
решение са
изключително
държавите
членки, които
са обвързани
с
достиженията
на правото от
Шенген, без
все още да го
прилагат,
настоящото
предложение
не
представлява
развитие на
разпоредбите
на
достиженията
на правото от
Шенген по
смисъла на
съответните
споразумения
за
асоцииране с
Норвегия,
Исландия,
Швейцария и
Лихтенщайн.
Следователно
то не обвързва
горепосочените
държави. С
оглед обаче на
съгласуваността
и правилното
функциониране
на
Шенгенската
система
настоящото
решение
обхваща също
визите и
разрешенията
за пребиваване,
издавани от
държавите,
асоциирани
към процеса
на
изпълнение,
прилагане и развитие
на
достиженията
на правото от
Шенген.
2013/0210 (COD)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА ЕВРОПЕЙСКИЯ
ПАРЛАМЕНТ И
НА СЪВЕТА
за
въвеждане на
опростен
режим за
контрол на
лица на
външните
граници,
който се
основава на
едностранното
признаване
от страна на
Хърватия и
Кипър на
определени
документи за
равностойни
на
националните
им визи за
транзитно преминаване
или планиран
престой на
тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в
рамките на
период от 180
дни,
 и
за отмяна на
Решение № 895/2006/EО
и Решение № 582/2008/EО
на
Европейския
парламент и
Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ
ПАРЛАМЕНТ И
СЪВЕТЪТ НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взеха
предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално член
77, параграф 2,
букви а) и б) от
него,
като
взеха
предвид
предложението
на Европейската
комисия,
след
предаване на
проекта на
законодателния
акт на
националните
парламенти,
в
съответствие
с
обикновената
законодателна
процедура,
като
имат предвид,
че:
(1)       В
съответствие
с член 4,
параграф 1 от
Акта за
присъединяване
от 2012 г., от
Хърватия,
която се
присъедини
към Съюза на 1
юли 2013 г., се
изисква от
тази дата да
наложи
задължение
за
притежаване
на виза на
гражданите
на третите
държави,
които са
изброени в
приложение І
към
Регламент
(ЕО) № 539/2001 на Съвета
от 15 март 2001 г.
за
определяне
на третите страни,
чиито
граждани
трябва да
притежават
виза, когато
преминават
външните
граници на
държавите
членки, както
и тези, чиито
граждани са
освободени
от това
изискване[11].
(2)       В
съответствие
с член 4,
параграф 2 от
Акта за
присъединяване
от 2012 г.
разпоредбите
на достиженията
на правото от
Шенген
относно условията
и критериите
за издаване
на единни
визи, както и
разпоредбите
за взаимно
признаване
на визи и за
равностойността
между
разрешенията
за пребиваване,
визите за
дългосрочно
пребиваване
и визите за
краткосрочно
пребиваване, се
прилагат в
Хърватия
единствено
съгласно
съответно
решение на
Съвета за
тази цел. Те
обаче са
задължителни
за тази
държава
членка от датата
на
присъединяване.
(3)       Поради
това от
Хърватия се
изисква да
издава
национални
входни визи
или
национални визи
за транзитно
преминаване
през нейна територия
на граждани
на трети
държави,
притежаващи
единна виза
или виза за
дългосрочно
пребиваване
или
разрешение
за
пребиваване,
издадени от
държава
членка, която
прилага
изцяло достиженията
на правото от
Шенген, и
подобни
документи,
издадени от
Кипър.
(4)       Притежателите
на документи,
издадени от
тези държави
членки, както
и на
документи,
издадени от
Кипър, не
представляват
риск за
Хърватия, тъй
като те са
били
подложени на
всички
необходими
проверки от
тези държави.
С цел да се
избегне
налагането
на
неоправдана
допълнителна
административна
тежест за
Хърватия, следва
да се приемат
общи правила,
с които на
Хърватия се
разрешава
едностранно
да признава
определени
документи,
издадени от тези
държави
членки, за
равностойни
на националните
си визи и да
въведе
опростен режим
за контрол на
лица на
външните
граници въз
основа на
тази
едностранна
равностойност.
(5)       Общите
правила,
въведени с
Решение
№ 895/2006/ЕО и с
Решение
№ 582/2008/ЕО следва
да бъдат
отменени. По
отношение на
Кипър, който
прилага
общия режим,
установен с
Решение
№ 895/2006/ЕО, от 10 юли
2006 г. насам,
както и
режима, установен
с Решение
№ 582/2008/ЕО, от 18 юли
2008 г. насам, следва
да се приемат
общи правила,
с които на Кипър
се разрешава,
подобно на
Хърватия,
едностранно
да признава
определени
документи,
издадени от
държави
членки, които
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, и подобни
документи,
издадени от
Хърватия, за
равностойни
на
националните
си визи и да
въведе
опростен
режим за
контрол на
лица на външните
граници въз
основа на
тази едностранна
равностойност.
(6)       Опростеният
режим,
определен в
настоящото
решение,
следва да се
прилага през
преходен
период до
датата, която
следва да
бъде определена
с решение на
Съвета, както
е посочено в
член 3,
параграф 2,
първа алинея
от Акта за
присъединяване
от 2003 г. по
отношение на
Кипър и
член 4, параграф
2, първа
алинея от
Акта за
присъединяване
от 2012 г. по
отношение на
Хърватия.
(7)       Участието
в опростения
режим следва
да бъде
незадължително,
без на
държавите
членки да се
налагат
задължения в
допълнение
към
предвидените
в Акта за
присъединяване
от 2003 г. и в Акта
за
присъединяване
от 2012 г.
(8)       Общите
правила
следва да се
прилагат за
краткосрочни
единни визи,
визи за
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за пребиваване,
издадени от
държави
членки, които
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, визи
с ограничена
териториална
валидност,
издадени в
съответствие
с член 25,
параграф 3,
първо
изречение от
Визовия кодекс,
както и от
държавите,
асоциирани в
процеса на
изпълнение,
прилагане и
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген, а така
също и за
визи за
краткосрочно
пребиваване,
визи за
дългосрочно
пребиваване
и разрешения
за
пребиваване,
издадени от
Хърватия и
Кипър.
Признаването
на даден
документ следва
да бъде
ограничено
до срока на
валидност на
документа.
(9)       Условията
за влизане,
посочени в
член 5, параграф 1
от Регламент
(ЕО) № 562/2006 на
Европейския парламент
и на Съвета
от 15 март 2006 г.
за създаване
на Кодекс на
Общността за
режима на движение
на лица през
границите
(Кодекс на
шенгенските
граници)[12],
трябва да
бъдат
изпълнени, с
изключение
на условието,
определено в
член 5,
параграф 1, буква
б) от него,
доколкото с
настоящото
решение се
създава
режим на
едностранно
признаване
от страна на
Хърватия и
Кипър на някои
документи,
издадени от
държави
членки, които
прилагат
изцяло достиженията
на правото от
Шенген, и
подобни
документи,
издадени от
Хърватия и
Кипър, за
транзитно
преминаване
или за
планиран престой
на тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в
рамките на
период от 180
дни.
(10)     Тъй
като целта на
настоящото
решение, а
именно въвеждането
на режим на
едностранно
признаване
от страна на
Хърватия и
Кипър на определени
документи,
издадени от
други държави,
не може да
бъде
постигната в
достатъчна
степен от
държавите
членки, и
следователно
може да бъде
постигната
по-добре на
равнището на
Съюза, Съюзът
може да
приеме мерки
в съответствие
с принципа на
субсидиарност,
уреден в
член 5 от
Договора за
Европейския
съюз. В
съответствие
с принципа на
пропорционалност,
уреден в
същия член,
настоящото решение
не надхвърля
необходимото
за постигане
на тази цел.
(11)     По
отношение на
Исландия и
Норвегия
настоящото
решение не
представлява
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген по смисъла
на
споразумението,
сключено от
Съвета на
Европейския
съюз и Република
Исландия и
Кралство
Норвегия за
асоциирането
на
последните в
процеса на
изпълнение,
прилагане и
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген[13],
тъй като
адресати на
това решение
са само Хърватия
и Кипър,
които все още
не прилагат изцяло
достиженията
на правото от
Шенген.
(12)     По
отношение на
Швейцария
настоящото
решение не
представлява
развитие на
разпоредбите
на
достиженията
на правото от
Шенген по
смисъла на
Споразумението
между Европейския
съюз,
Европейската
общност и
Конфедерация
Швейцария за
асоцииране
на
Конфедерация
Швейцария
към въвеждането,
прилагането
и развитието
на достиженията
на правото от
Шенген[14],
тъй като
адресати на
това решение
са само Хърватия
и Кипър,
които все още
не прилагат изцяло
достиженията
на правото от
Шенген.
(13)     По
отношение на
Лихтенщайн
настоящото
решение не
представлява
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген по
смисъла на
Протокола
между
Европейския
съюз,
Европейската
общност,
Конфедерация
Швейцария и
Княжество
Лихтенщайн
за
присъединяването
на Княжество
Лихтенщайн
към
Споразумението
между
Европейския
съюз,
Европейската
общност и
Конфедерация
Швейцария за
асоцииране
на Конфедерация
Швейцария
към
въвеждането,
прилагането
и развитието
на
достиженията
на правото от
Шенген[15],
тъй като
адресати на
това решение
са само
Хърватия и
Кипър, които
все още не
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген.
(14)     С
оглед обаче
на
съгласуваността
и правилното
функциониране
на
Шенгенската
система
настоящото
решение
обхваща също
визите и
разрешенията
за
пребиваване,
издавани от
трети
държави,
асоциирани в
процеса на
изпълнение,
прилагане и
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген и
прилагащи
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, като Исландия,
Лихтенщайн,
Норвегия и
Швейцария.
(15)     В
съответствие
с членове 1 и 2
от Протокол
№ 22 относно
позицията на
Дания, приложен
към Договора
за
Европейския
съюз и към Договора
за
функционирането
на Европейския
съюз, Дания
не участва в
приемането
на настоящото
решение.
(16)     Настоящото
решение
представлява
развитие на
разпоредбите
на достиженията
на правото от
Шенген, в
които Обединеното
кралство не
участва, в
съответствие
с Решение
2000/365/ЕО на
Съвета от 29
май 2000 г. относно
искането на
Обединеното
кралство Великобритания
и Северна
Ирландия да
участва в
някои
разпоредби
от
достиженията
на правото от
Шенген[16]
и
следователно
Обединеното
кралство не взема
участие в
приемането
му.
(17)     Настоящото
решение
представлява
развитие на
разпоредбите
на
достиженията
на правото от
Шенген, в
които
Ирландия не
участва в
съответствие
с Решение 2002/192/ЕО
на Съвета от 28
февруари 2002 г.
относно
искането на
Ирландия да
участва в
някои
разпоредби
от
достиженията
на правото от
Шенген[17]
и
следователно
Ирландия не
участва в
приемането
му,
ПРИЕХА
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
С
настоящото
решение се
въвежда опростен
режим за
контрола на
лица на
външните граници,
съгласно
който
Хърватия и
Кипър могат
едностранно
да признават
за равностойни
на
националните
си визи за
транзитно преминаване
или за
планиран
престой на тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в
рамките на период
от 180 дни,
документите,
посочени в
член 2,
параграф 1, и
документите,
посочени в
член 3, които
са издадени
от държавите
членки и държавите,
асоциирани
към процеса
на изпълнение,
прилагане и
развитие на
достиженията
на правото от
Шенген и
прилагащи изцяло
достиженията
на правото от
Шенген, и от
Кипър и
Хърватия на
граждани на
трети държави,
задължени да
притежават
виза съгласно
Регламент
(ЕО) № 539/2001.
Изпълнението
на
настоящото
решение не засяга
проверките
на лица на
външните
граници в
съответствие
с членове 5—13 и 18—19
от Регламент
(ЕО) № 562/2006.
Член 2
1.
Хърватия и
Кипър могат
да считат за
равностойни
на своите
национални
визи за транзитно
преминаване
или за
планиран
престой на
тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в рамките
на период от 180 дни,
следните
документи,
издавани от
държавите
членки и
асоциираните
страни, които
прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген,
независимо
от
гражданството
на техните
притежатели:
i) „единна
виза“ по
смисъла на
член 2,
параграф 3 от
Регламент
(ЕО) № 810/2009,
валидна за
две или
многократни
влизания;
ii) „виза
за
дългосрочно
пребиваване“,
посочена в
член 18 от
Конвенцията
за прилагане
на споразумението
от Шенген;
iii)
„разрешение
за
пребиваване“
по смисъла на
член 2,
параграф 15 от
Регламент
(ЕО) № 562/2006.
2.
Хърватия и
Кипър могат
също да
считат за равностойни
на своите
национални
визи за транзитно
преминаване
или за
планиран престой
на тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в
рамките на
период от 180
дни, визите с
ограничена
териториална
валидност, издадени
в
съответствие
с член 25,
параграф 3, първо
изречение от
Визовия
кодекс.
3. Ако
Хърватия или
Кипър решат
да прилагат настоящото
решение, те
признават
всички документи,
посочени в
параграфи 1 и 2,
независимо
коя държава е
издала
документа.
Член 3
1.         Ако
Хърватия или
Кипър решат
да прилагат член 2,
те могат
освен това да
признават за
равностойни
на
националните
си визи за
транзитно
преминаване
или за
планиран
престой на
тяхна
територия,
ненадвишаващ
90 дни в рамките
на период от 180
дни:
i)
национални визи
за
краткосрочен
престой и
национални
визи за
дългосрочен
престой,
издавани от Кипър
или Хърватия
в единния
формат, определен
с Регламент
(ЕО) № 1683/95 на
Съвета[18];
ii)
разрешения
за
пребиваване,
издадени от Кипър
или Хърватия
в
съответствие
с единния формат,
установен с
Регламент
(ЕО) № 1030/2002 на Съвета[19].
2.         Документите,
издадени от
Хърватия,
които могат
да бъдат
признати, са
изброени в
приложение I.
Документите,
издадени от
Кипър, които
могат да
бъдат
признати, са
изброени в
приложение II.
Член 4
Срокът
на валидност
на
документите,
посочени в
членове 2 и 3,
обхваща
времетраенето
на транзитното
преминаване
или престоя.
Член 5
Хърватия
и Кипър
уведомяват
Комисията в срок
от 10 работни
дни от
влизането в
сила на настоящото
решение, ако
решат да
приложат
настоящото
решение.
Комисията
публикува
съобщената ѝ
от тези
държави
членки информация
в Официален
вестник на
Европейския
съюз.
Член 6
Решение
№ 895/2006/ЕО на
Европейския
парламент и на
Съвета и
Решение
№ 582/2008/ЕО на
Европейския
парламент и
на Съвета се
отменят.
Член 7
Настоящото
решение
влиза в сила
на двадесетия
ден след деня
на неговото
публикуване
в Официален
вестник на
Европейския
съюз.
То се
прилага до
датата,
определена с
решение на
Съвета,
прието
съгласно
член 3, параграф
2, първа
алинея от Акта
за
присъединяване
от 2003 г. — по
отношение на
Кипър, и
съгласно
член 4,
параграф 2,
първа алинея
от Акта за
присъединяване
от 2012 г. — по отношение
на Хърватия,
на която дата
всички разпоредби
на
достиженията
на правото от
Шенген в
областта на
общата
визова
политика и
движението
на граждани на
трети
държави,
законно
пребиваващи
на територията
на държавите
членки, се
прилагат за
съответната
държава
членка.
Член 8
Адресати
на
настоящото
решение са
Хърватия и
Кипър.
Съставено
в Брюксел на … година.
За Европейския
парламент                         За
Съвета
Председател                                                Председател
ПРИЛОЖЕНИЕ
I
Списък на
документите,
издавани от
ХЪРВАТИЯ
Визи
–
Kratkotrajna viza (C) –
Визи за
краткосрочен
престой (C)
Разрешения
за
пребиваване
–
Odobrenje boravka —
Одобрение на
престоя
–
Osobna iskaznica za stranca —
карта за
самоличност
за граждани
на чужди
държави
ПРИЛОЖЕНИЕ
II
Списък
на
документите,
издавани от
КИПЪР
Θ
ε Ω ρ ή Σ ε Ι ς
(Визи)
— Θεώρηση
διέλευσης —
κατηγορία ß
(транзитна
виза — тип B)
— Θεώρηση
για παραμονή
βραχείας
διάρκειας —
κατηγορία γ
(виза за
краткосрочен
престой — тип C)
— Ομαδική
θεώρηση —
Κατηγορίες Β
και Γ (групова
виза — тип B and C)
Ά
δ ε ι ε ς π α ρ α μ ο
ν ή ς (
Разрешения
за пребиваване
)
—
Προσωρινή
άδεια
παραμονής
(απασχόληση,
επισκέπτης,
φοιτητής) —
временно
разрешение
за
пребиваване
(работа,
посетител,
студент)
— Άδεια
εισόδου
(απασχόληση,
φοιτητής) —
разрешение
за влизане
(работа,
студент)
— Άδεια
μετανάστευσης
(μόνιμη άδεια) —
разрешение
за имиграция
(постоянно
разрешение)
[1]               OВ L 81,
21.3.2001 г., стр. 1.
[2]               ОВ L 239, 22.9.2000
г., стр. 19.
[3]               ОВ L 105, 13.4.2006
г., стр. 1.
[4]               OВ L 243, 15.9.2009
г., стр. 1.
[5]               ОВ L 167, 20.6.2006
г., стр. 1.
[6]               OВ L 161,
20.6.2008 г., стр. 30.
[7]               OВ L 167,
20.6.2006 г., стр. 8.
[8]               При
представянето
на
настоящото
предложение
Комисията
изхожда от
разбирането,
че до 1 юли 2013 г.
България и Румъния
ще прилагат
изцяло
достиженията
на правото от
Шенген.
[9]               Решение
№ 896/2006/ЕО,
съгласно
съдържащия
се в него
член 5, е
станало
неприложимо,
считано от присъединяването
на Швейцария
и Лихтенщайн
към
Шенгенското
пространство.
[10]             ОВ L 112, 24.4.2012
г., стр. 10.
[11]             ОВ L 81, 21.3.2001
г., стр. 1.
[12]             ОВ L 105, 13.4.2006
г., стр. 1.
[13]             ОВ L 176, 10.7.1999
г., стр. 36.
[14]             ОВ L 53, 27.2.2008
г., стр. 1.
[15]             ОВ L 83, 26.3.2008
г., стр. 5.
[16]             ОВ L 131,
1.6.2000 г., стр. 43.
[17]             ОВ L 64, 7.3.2002
г., стр. 20.
[18]             ОВ L 164, 14.7.1995
г., стр. 1.
[19]             ОВ L 157, 15.6.2002
г., стр. 1.