               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            ???????, 13.1.2017
            COM(2017) 13 final
            2017/0005(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет на ЕИП във връзка с изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост)към Споразумението за ЕИП(Регламент относно лекарствените продукти за педиатрична употреба)

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Причини за и цели на предложението

               Целта на проекта на решение на Съвместния комитет на ЕИП (приложен към предложеното решение на Съвета) е да бъдат изменени приложение II (Технически регламенти, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост) към Споразумението за ЕИП, за да бъдат включени Регламентът относно лекарствените продукти за педиатрична употреба
                  1
                и Регламентът относно сертификата за допълнителна закрила
                  2
                в Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“).

               Членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ (Исландия, Лихтенщайн и Норвегия) искат адаптации, които надхвърлят чисто техническите корекции. Поради това в съответствие с член 1, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2894/94 на Съвета
                  3
                Съветът определя позицията, която да бъде приета от името на ЕС по отношение на настоящото решение на Съвместния комитет на ЕИП.

               •Съгласуваност със съществуващите разпоредби в тази област на политиката

               Приложеният проект на Решение на Съвместния комитет разширява вече съществуващата политика на ЕС, за да включи в нея членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ.

               •Съгласуваност с политиката на Съюза в други области

               Разширяването на обхвата на достиженията на правото на ЕС в членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ чрез включването на тези достижения в Споразумението за ЕИП се извършва в съответствие с целите и принципите на това споразумение, чиято цел е създаването на динамично и хомогенно Европейско икономическо пространство, основано на общи правила и еднакви условия на конкуренция

               Тези усилия обхващат всички политики в областта на свободното движение на стоки, хора, услуги и капитали, както и съпътстващите и хоризонталните политики, посочени в Споразумението за ЕИП.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

               Законодателството, което следва да бъде включено в Споразумението за ЕИП, се основава на член 114 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

               Съгласно член 1, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2894/94 на Съвета относно условията за прилагане на Споразумението за Европейското икономическо пространство Съветът определя позицията, която да бъде приета от името на Съюза по отношение на подобни решения, въз основа на предложение на Комисията.

               Комисията, в сътрудничество с ЕСВД, представя проекта на решение на Съвместния комитет на ЕИП пред Съвета, който да го приеме като позиция на Съюза. Комисията се надява да има възможност да представи позицията на Съюза пред Съвместния комитет на ЕИП възможно най-скоро.

               •Субсидиарност (за неизключителната компетентност)

               Предложението е в съответствие с принципа на субсидиарност по следните причини:

               целта на настоящото предложение, а именно — да се гарантира хомогенността на вътрешния пазар, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно, с оглед на действието, може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза.

               •Пропорционалност

               В съответствие с принципа на пропорционалност предложението не надхвърля необходимото за постигането на целта му — да се гарантира хомогенността на вътрешния пазар.

               •Избор на правен акт

               В съответствие с член 98 от Споразумението за ЕИП избраният инструмент е решение на Съвместния комитет на ЕИП. Съвместният комитет на ЕИП осигурява ефективното изпълнение и функциониране на Споразумението за ЕИП. За тази цел той взема решения в случаите, предвидени в Споразумението за ЕИП.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОТ ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Събиране и използване на експертни становища

               В рамките на подготовката на въпросното законодателство Комисията проведе широки консултации с всички заинтересовани страни.

               •Оценка на въздействието

               В рамките на подготовката на въпросното законодателство Комисията извърши подробна оценка на въздействието, като анализира широк набор от възможности за варианти на политиката.

               Приложеното Решение на Съвместния комитет на ЕИП има за цел единствено да разшири обхвата на действащата понастоящем система, за да бъдат включени в него членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

               Включването на това законодателство в Споразумението за ЕИП няма отражение върху бюджета.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Обосновка на основните поискани адаптации и предложеното решение

               Адаптации в Регламента относно лекарствените продукти за педиатрична употреба

               (1)Член 36, параграф 3

               Член 36, параграф 3 от Регламента относно лекарствените продукти за педиатрична употреба се чете, както следва:

               „Когато се използват процедурите, установени в Директива 2001/83/ЕО, шестмесечното удължаване на срока, посочен в параграф 1, се предоставя само ако продуктът е получил разрешително за употреба във всички държави членки.“

               Според разпоредбите на посочения член удължаването на срока на сертификат за допълнителна закрила съгласно Регламента относно лекарствените продукти за педиатрична употреба е обвързано с условието съответният лекарствен продукт да е разрешен във всички държави членки. В съответствие с точка 15р от глава XIII от приложение II към Споразумението за ЕИП обаче Княжество Лихтенщайн не е длъжно да участва в общите процедури, предвидени в Директива 2001/83/ЕО. Това е взето под внимание в предложението за текста за адаптиране

               Предложен текст за адаптиране:

               „Прилагането на член 36, параграф 3 не зависи от наличието на разрешение за лекарствения продукт в Лихтенщайн.“

               (2)Член 49, параграф 3 (изменен с Регламент (ЕО) № 1902/2006)

               Предвид характерната за Споразумението за ЕИП структура от два стълба се предлага текст за адаптиране, предвиждащ, че в случаите, когато титулярят на разрешение за пускане на пазара на продукт, разрешен по централизирана процедура, е установен в държава от ЕАСТ, финансовите санкции ще бъдат налагани от Надзорния орган на ЕАСТ. Поради особените обстоятелства обаче, а именно че Комисията предоставя разрешенията за пускане на пазара за продукти, разрешени по централизирана процедура, че нарушенията засягат Съюза и неговите интереси, както и сложното и техническото естество на процедурите за нарушения, Надзорният орган на ЕАСТ си сътрудничи тясно с Комисията и изчаква оценката и предложението за действие на Комисията преди да вземе решение за финансови санкции по отношение на титулярите на разрешения за пускане на пазара, които са установени в дадена държава от ЕАСТ.

               Адаптации в Регламента относно сертификата за допълнителна закрила:

               Член 7 и член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009

               Обосновка:

               Предложението за текст за адаптиране засяга факта, че удължаването на срока на действие на сертификатите за допълнителна закрила („СДЗ“), установени с Регламент (ЕО) № 1901/2006 и кодифицирани с Регламент (ЕО) № 469/2009, влиза в сила на по-късен етап в членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ, отколкото в държавите — членки на ЕС, и че шестмесечният период следва да бъде пряко удължаване на срока на действие на СДЗ.

               Същото положение възникна, когато Регламент (ЕИО) № 1768/1992 беше включен в Споразумението за ЕИП, вж. точка 6в от приложение XVII към Споразумението за ЕИП. Предложението за текст за адаптиране се основава на същата схема като настоящия текст за адаптиране на член 19 от Регламент (ЕИО) №1768/1992.

               (1)Нови параграфи 6 и 7, които да се добавят към член 7 от Регламент (ЕО) № 469/2009

               Съгласно член 7, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 469/2009 за срок от пет години след влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 заявката за удължаване на срока на действие на СДЗ се подава не по-късно от шест месеца преди изтичането на срока на действие на СДЗ. В контекста на членуващите в ЕИП държави от ЕАСТ е налице необходимост от адаптиране на тази точка по такъв начин, че петгодишният срок да се отчита от датата, на която Регламентът е влязъл в сила в съответната държава от ЕАСТ, вж. нашето предложение за параграфи 6 и 7 от член 7 от Регламент (ЕО) № 469/2009.

               (2)Нов параграф 3, който да се добави към член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009

               Освен това налице бе необходимост от адаптиране за случаите, когато срокът на действие на СДЗ изтича по-рано от шест месеца преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 469/2009 в членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ. Когато срокът на действие на СДЗ изтича по-рано от шест месеца преди влизането в сила на Регламента в държава от ЕАСТ, удължаването няма да се прилага в съответната членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ, вж. нашето предложение за нов параграф 3, който да се добави към член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009. Причината за това е, че срокът на удължаване следва да последва като пряко удължаване на срока на действие на СДЗ. Когато срокът на действие на СДЗ изтича по-малко от шест месеца преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 и на Регламент (ЕО) № 469/2009 в членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ, евентуалното удължаване следва да се прилага за периода, който остава от шестмесечния срок на удължаване (считано от датата на изтичане на срока на действие на СДЗ) към момента на влизане в сила на регламентите в съответната членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ, при условие че заявката за удължаване на срока на действие е публикувана към този момент.

               (3)Нов параграф 4, който да се добави към член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009

               В случаите, когато срокът на действие на СДЗ изтича по-рано от седем месеца след влизането в сила на регламентите в съответната членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ, предлагаме заявката за удължаване на срока на действие на СДЗ да се подава не по-късно от един месец след влизането в сила на регламентите в съответната членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ (вж. нашето предложение за нов параграф 4, който да се добави към член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009). В съответствие с нашето предложение удължаването ще се прилага само по отношение на периода след датата на публикуване на заявката за удължаване на срока. Когато срокът на действие на СДЗ изтича след влизането в сила на регламентите в съответната членуваща в ЕИП държава от ЕАСТ, удължаването на срока ще може да бъде получавано като пряко удължаване на срока на действие на СДЗ. Когато срокът на действие на СДЗ изтича преди момента на влизането в сила на регламентите, ще бъде възможно остатъкът от удължения период на действие да се отчита от датата на влизане в сила на регламентите, при условие че заявката вече е била подадена и съобщението за нея е било публикувано. Удължаването на срока ще е в сила само по отношение на периода, който остава от шестмесечния срок на удължаване (считано от датата на изтичане на срока на действие на СДЗ) към момента, когато регламентите влизат в сила в съответната държава от ЕАСТ и заявката за удължаване на срока на действие е публикувана.

               (4)Нов параграф 5, който да се добави към член 21 от Регламент (ЕО) № 469/2009

               Според нашето предложение за преходни разпоредби може да възникне ситуация, при която срокът на действие на закрилата първо изтича, а след това започва да се прилага на по-късен етап, т.е. когато регламентите влязат в сила. За тези случаи по-долу представяме разпоредба за непрекъсната предварителна употреба. Подобен текст за адаптиране беше въведен като параграф 5 в член 19 от Регламент (ЕИО) № 1768/92, когато посоченият акт стана част от Споразумението за ЕИП

               Други предложени адаптации:

               В уводния текст на глава XIII от приложение II към Споразумението за ЕИП следва да бъде вмъкнато Педиатричният комитет.

               Предвид патентния съюз между Лихтенщайн и Швейцария Лихтенщайн не издава сертификати за допълнителна закрила. В съответствие с практиката на ЕС от 2004 г. насам в Договора за присъединяване на нови държави членки е включен следният текст като адаптация г) в Регламент (ЕО) № 469/2009:

               „в)
                     Предвид патентния съюз между Лихтенщайн и Швейцария Лихтенщайн не издава сертификати за допълнителна закрила за лекарствени продукти, както се предвижда в настоящия регламент.“

               2017/0005 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет на ЕИП във връзка с изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост)
                  към Споразумението за ЕИП

                  (Регламент относно лекарствените продукти за педиатрична употреба)

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид Регламент (ЕО) № 2894/94 на Съвета от 28 ноември 1994 г.
                  4
                относно условията за прилагане на Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 1, параграф 3 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)Споразумението за Европейското икономическо пространство (Споразумението за ЕИП) влезе в сила на 1 януари 1994 г.

               (2)Съгласно член 98 от Споразумението за ЕИП Съвместният комитет на ЕИП може да реши да измени, inter alia, приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост) към Споразумението за ЕИП.

               (3)Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета
                  5
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (4)Регламент (ЕО) № 1902/2006 на Европейския парламент и на Съвета
                  6
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (5)Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета
                  7
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (6)Регламент (ЕС) № 488/2012 на Комисията от 8 юни 2012 г.
                  8
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (7)С Регламент (ЕО) № 469/2009 се отменя Регламент (ЕИО) № 1768/92 на Съвета
                  9
               , който е включен в Споразумението за ЕИП и който следва съответно да бъде заличен от него.

               (8)С Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията
                  10
                се установяват правила за налагане на финансови санкции на титуляри на разрешения за пускане на пазара, издадени в съответствие с Регламент (ЕО) № 726/2004. Разрешенията за пускане на пазара се предоставят от Комисията, като държавите от ЕАСТ едновременно и в рамките на 30 дни вземат съответни решения. Поради особените обстоятелства, а именно че Комисията предоставя разрешенията за пускане на пазара, че нарушенията засягат Съюза и неговите интереси и сложното и техническото естество на процедурите за нарушения, Надзорният орган на ЕАСТ си сътрудничи тясно с Комисията и изчаква оценката и предложението за действие на Комисията преди да вземе решение за финансови санкции по отношение на титулярите на разрешения за пускане на пазара, които са установени в дадена държава от ЕАСТ.

               (9)Поради това приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост) към Споразумението за ЕИП следа да бъдат съответно изменени.

               (10)Следователно позицията на Съюза в рамките на Съвместния комитет на ЕИП следва да се основава на приложения проект на решение,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Съвместния комитет на ЕИП относно предложеното изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и на приложение XVII (Интелектуална собственост) към Споразумението за ЕИП, се основава на проекта на решение на Съвместния комитет на ЕИП, приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено в Брюксел на  година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)
                  Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004.

                     (2)
                  Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (кодифицирана версия).

                     (3)
                  ОВ L 305, 30.11.1994 г., стр. 6—8.

                     (4)
                  ОВ L 305, 30.11.1994 г., стр. 6—8.

                     (5)
                  Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004 (ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 1).

                     (6)
                  Регламент (ЕО) № 1902/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 1901/2006 относно медицинските изделия за педиатрична употреба, (ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 20).

                     (7)
                  Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (кодифицирана версия), (ОВ L 152, 16.6.2009 г., стр. 1).

                     (8)
                  Регламент (ЕС) № 488/2012 на Комисията от 8 юни 2012 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията относно размера на финансовите санкции при нарушения на някои задължения във връзка с разрешения за пускане на пазара, издадени съгласно Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 150, 9.6.2012 г., стр. 68).

                     (9)
                  ОВ L 182, 2.7.1992 г., стр. 1.

                     (10)
                  Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията от 14 юни 2007 г. относно размера на финансовите санкции при нарушения на някои задължения във връзка с разрешения за пускане на пазара, издадени съгласно Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета, (ОВ L 155, 15.6.2007 г., стр. 10—19).

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 13.1.2017
            COM(2017) 13 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            предложение заРешение на Съвета
            относно позицията, която да бъде приета от името на Европейския съюз в рамките на Съвместния комитет на ЕИП във връзка с изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост)към Споразумението за ЕИП(Регламент относно лекарствените продукти за педиатрична употреба)

               РЕШЕНИЕ НА СЪВМЕСТНИЯ КОМИТЕТ НА ЕИП
                  №

                  от … година

                  за изменение на приложение II (Технически правила, стандарти, изпитвания и сертифициране) и приложение XVII (Интелектуална собственост) към Споразумението за ЕИП

               СЪВМЕСТНИЯТ КОМИТЕТ НА ЕИП,

               като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство („Споразумението за ЕИП“), и по-специално член 98 от него,

               като има предвид, че:

               (1)Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004
                  1
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (2)Регламент (ЕО) № 1902/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 1901/2006 относно медицинските изделия за педиатрична употреба
                  2
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (3)Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (кодифицирана версия)
                  3
                следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (4)Регламент (ЕС) № 488/2012 на Комисията от 8 юни 2012 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията относно размера на финансовите санкции при нарушения на някои задължения във връзка с разрешения за пускане на пазара, издадени съгласно Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета
                  4
               , поправен с ОВ L 338, 12.12.2012 г., стр. 44, следва да бъде включен в Споразумението за ЕИП.

               (5)С Регламент (ЕС) № 469/2009 се отменя Регламент (ЕИО) № 1768/92 на Съвета
                  5
               , който е включен в Споразумението за ЕИП и който следва съответно да бъде заличен от него.

               (6)С Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията се установяват правила за налагане на финансови санкции на титуляри на разрешения за пускане на пазара, издадени в съответствие с Регламент (ЕО) № 726/2004. Разрешенията за пускане на пазара се предоставят от Комисията, като държавите от ЕАСТ едновременно и в рамките на 30 дни вземат съответни решения. Поради особените обстоятелства, а именно че Комисията предоставя разрешенията за пускане на пазара, че нарушенията засягат Съюза и неговите интереси и сложното и техническото естество на процедурата за нарушения, Надзорният орган на ЕАСТ си сътрудничи тясно с Комисията и изчаква оценката и предложението за действие на Комисията преди да вземе решение за финансови санкции по отношение на титулярите на разрешения за пускане на пазара, които са установени в дадена държава от ЕАСТ.

               (7)Поради това приложения II и XVII към Споразумението за ЕИП следва съответно да бъдат изменени,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Глава XIII от приложение II към Споразумението за ЕИП се изменя, както следва:

               1.Следният текст се вмъква след думите „Комитет за лекарствените продукти сираци (СОМР)“ в тринадесети параграф от уводния текст:

                  „, Педиатричният комитет“.

               2.Към точка 15р (Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета) и точка 15щб (Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета) се добавя следното тире:

               „-32006 R 1901: Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. (ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 1). “

               3.Текстът за адаптиране на точка 15щб (Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета) се заменя със следното:

               „Правомощията, предоставени на Европейската комисия по отношение на процедурата за нарушения, предвидена в член 84, параграф 3, включително правомощието да налага финансови санкции на титулярите на разрешения за пускане на пазара, се изпълняват от Надзорния орган на ЕАСТ в тясно сътрудничество с Комисията в случаите, когато титулярят на разрешение за пускане на пазара е установен в дадена държава от ЕАСТ. Преди Надзорният орган на ЕАСТ да вземе решение за финансови санкции, Комисията му предоставя своя оценка и предложение за начина на действие.

               4.Текстът на точка 15щй (Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията) се заменя със следното:

               „32007 R 0658: Регламент (ЕО) № 658/2007 на Комисията от 14 юни 2007 г. относно размера на финансовите санкции при нарушения на някои задължения във връзка с разрешения за пускане на пазара, издадени съгласно Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 155, 15.6.2007 г., стр. 10), изменен с:

               -32012 R 0488: Регламент (ЕС) № 488/2012 на Комисията от 8 юни 2012 г. (ОВ L 150, 9.6.2012 г., стр. 68), поправен с ОВ L 338, 12.12.2012 г., стр. 44.

               За целите на настоящото споразумение разпоредбите на Регламента се четат със следната адаптация:

               Правомощията, предоставени на Европейската комисия по отношение на процедурата за нарушения, включително правомощието да налага финансови санкции на титулярите на разрешения за пускане на пазара, се изпълняват от Надзорния орган на ЕАСТ в тясно сътрудничество с Комисията в случаите, когато титулярят на разрешение за пускане на пазара е установен в дадена държава от ЕАСТ. Преди Надзорният орган на ЕАСТ да вземе решение за финансови санкции, Комисията му предоставя своя оценка и предложение за начина на действие.“

               5.След точка 15що (Регламент за изпълнение (ЕС) № 198/2013 на Комисията) се вмъква следната точка:

               „15щп. 32006 R 1901: Регламент (ЕО) № 1901/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно лекарствените продукти за педиатрична употреба и за изменение на Регламент (ЕИО) № 1768/92, Директива 2001/20/ЕО, Директива 2001/83/ЕО и Регламент (ЕО) № 726/2004 (ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 1), изменен със:

               -32006 R 1902: Регламент (ЕО) № 1902/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. (ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 20).

               За целите на настоящото споразумение разпоредбите на Регламента се четат със следните адаптации:

               а)Прилагането на член 36, параграф 3 не зависи от наличието на разрешение за лекарствения продукт в Лихтенщайн.

               б)Правомощията, предоставени на Европейската комисия по отношение на процедурата за нарушения, предвидена в член 49, параграф 3, включително правомощието да налага финансови санкции на титулярите на разрешения за пускане на пазара, се изпълняват от Надзорния орган на ЕАСТ в тясно сътрудничество с Комисията в случаите, когато титулярят на разрешение за пускане на пазара е установен в държава от ЕАСТ. Преди Надзорният орган на ЕАСТ да вземе решение за финансови санкции, Комисията му предоставя своя оценка и предложение за начина на действие.“

               Член 2

               Текстът на точка 6 (Регламент (ЕИО) № 1768/92 на Съвета) от приложение XVII към Споразумението за ЕИП се заменя със следното:

               „32009 R 0469: Регламент (ЕО) № 469/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно сертификата за допълнителна закрила на лекарствените продукти (ОВ L 152, 16.6.2009 г., стр. 1).

               За целите на настоящото споразумение разпоредбите на Регламента се четат със следните адаптации:

               а)В член 7 се добавят следните параграфи:

               „6.Параграф 5 не се прилага по отношение на държавите от ЕАСТ.

               7.Независимо от параграф 4 за срок от пет години след влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 в съответната държава от ЕАСТ заявката за удължаване на срока на действие на вече издаден сертификат се подава не по-късно от шест месеца преди изтичане на срока на действие на сертификата.“

                б)В член 21 се добавят следните параграфи:

               „3.Заявка за удължаване на срока на действие на сертификат се предоставя в държава от ЕАСТ само когато срокът на действие на сертификата изтича по-малко от шест месеца преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 в съответната държава от ЕАСТ. В случаите, когато срокът на действие на сертификата изтича преди влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 в съответната държава от ЕАСТ, удължаването се прилага само по отношение на периода след влизането в сила в съответната държава от ЕАСТ, както и след датата на публикуване на заявката за удължаване. За изчисляването на срока на удължаване обаче се прилага член 13, параграф 3.

               4.Независимо от член 7, параграф 7, в случаите, когато срокът на действие на сертификат изтича по-рано от седем месеца след влизането в сила на Регламент (ЕО) № 1901/2006 в съответната държава от ЕАСТ, заявката за удължаване на срока на действие на сертификата се подава не по-късно от един месец след влизането в сила в съответната държава от ЕАСТ. В тези случаи удължаването се прилага само по отношение на периода след датата на публикуване на заявката за удължаване. За изчисляването на срока на удължаване обаче се прилага член 13, параграф 3.

               5.Заявка за удължаване на срока на действие на сертификат, подадена съгласно параграфи 3 и 4, не възпрепятства която и да е трета страна, която в периода между изтичането на срока на действие на сертификата и публикуването на заявката за удължаване на срока на действие на сертификата добросъвестно е използвала изобретението с търговска цел или е извършила сериозна подготовка за такова използване, да продължи да го използва.

               в)Предвид патентния съюз между Лихтенщайн и Швейцария Лихтенщайн не издава никакви сертификати за допълнителна закрила за лекарствени продукти, както се предвижда в настоящия регламент.“

               Член 3

               Текстовете на регламенти (ЕО) № 1901/2006, (ЕО) № 1902/2006, (ЕО) № 469/2009 и Регламент (ЕО) № 488/2012 на Комисията, поправен с ОВ L 338, 12.12.2012 г., стр. 44, на исландски и норвежки езици, които ще бъдат публикувани в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз, са автентични.

               Член 4

               Настоящото решение влиза в сила на […], при условие че са внесени всички нотификации, предвидени в член 103, параграф 1 от Споразумението за ЕИП
                  6*.

               Член 5

               Настоящото решение се публикува в раздела за ЕИП и в притурката за ЕИП към Официален вестник на Европейския съюз.

               Съставено в Брюксел на […] година.

                     За Съвместния комитет на ЕИП

                     Председател

                        […]

                     Секретари
                     на Съвместния комитет на ЕИП
                     […]

                     (1)
                  ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 1.

                     (2)
                  ОВ L 378, 27.12.2006 г., стр. 20.

                     (3)
                  ОВ L 152, 16.6.2009 г., стр. 1.

                     (4)
                  OВ L 150, 9.6.2012 г., стр. 68.

                     (5)
                  ОВ L 182, 2.7.1992 г., стр. 1.

                     (6)
                  [С отбелязани конституционни изисквания.]


				|

		52012PC0120

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за изискване от държавите-членки да ратифицират или да се присъединят към Международната конвенция от Хонконг за безопасно и екологосъобразно рециклиране на кораби от 2009 г., в интерес на Европейския съюз /* COM/2012/0120 final - 2012/0056 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
Разработването
и
продължаващото
следване на
небезопасни
и рисковани
практики на разглобяване
на кораби за
скрап
предизвиква
сериозно
безпокойство.
След края на
техния
експлоатационен
срок за
по-голямата част
от големите
търговски плавателни
съдове все
още се
практикува разглобяване
за скрап в
неотговарящи
на стандартите
съоръжения,
разположени
в Азия (Индия,
Пакистан и
Бангладеш),
обикновено
чрез метод
„разглобяване
на морския
бряг“ и със
значително
въздействие
върху
околната среда
и здравето.
Очаква
се влошаване
на
положението,
тъй като се
предвижда
голям брой
кораби да
бъдат изпратени
за
разглобяване
за скрап през
следващите
години в
резултат на
свръхкапацитет
на световния
флот, който
според прогнозите
ще се задържи
за период не по-кратък
от 5 до 10 години.
Освен това се
очаква
наближаващите
върховистойности
при рециклирането
на кораби,
свързани с
датата за
постепенно
извеждане от
експлоатация
на
еднокорпусни
танкери (2015 г.),
да бъдат от
полза преди
всичко за
съоръженията,
които не
отговарят на
стандартите
в най-значителна
степен.
Действащото
законодателство[1] на
международно
и европейско
равнище се оказа
неефективно
за
преустановяването
на тези
практики за
рециклиране
на кораби.
Настоящото
широко
разпространено
неспазване е
свързано:
·
с
липсата на
капацитет за
рециклиране
в рамките на
ОИСР,
по-специално
по отношение
на най-големите
търговски
кораби,
·
с
ожесточената
и нелоялна
конкуренция
между
неотговарящите
на
стандартите
съоръжения и
други
съоръжения с
по-високи
технически
стандарти,
които са в
състояние да
заемат
единствено
пазарни ниши
за специални
видове кораби,
например
като малки
кораби и
правителствени
плавателни
съдове,
включително
бойни кораби
или кораби на
особено
мотивирани
корабособственици),
·
с факта,
че
настоящото
законодателство
не е
адаптирано
към специфичните
особености
на корабите и
международното
корабоплаване.

С
цел
подобряване
на
положението
през 2004 г. страните
по
Базелската
конвенция
приканиха
Международната
морска
организация
(ММО) да
разработи
задължителни
изисквания
за
рециклиране
на кораби[2].
Конвенцията
от Хонконг за
безопасно и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби
(по-нататък
„Конвенция от
Хонконг“) бе
приета през
май 2009 г. от
Международната
морска
организация.
Тя трябва да
бъде
ратифицирана
от достатъчен
брой държави
— както
такива с
удобен флаг,
така и
държави, в
които се
извършва рециклиране
— за да влезе в
сила и да има
правни
последици.
Европейският
съюз и
неговите
държави-членки
направиха
сравнение на
равнищата на
контрол и
правоприлагане,
предоставяни
от
Хонконгската
и Базелската
конвенции в
тяхната
цялост.
Заключението,
постигнато
през април 2010 г.
беше, че „като
предварителна
оценка и
предвид
цялостния
жизнен цикъл
може да се
заключи че,
както изглежда,
Конвенцията
от Хонконг
осигурява
равнище на
контрол и
правоприлагане,
което е най-малко
равностойно
на това от
Базелската конвенция
по отношение
на кораби,
които могат
да бъдат
третирани
като отпадъци
по
Базелската
конвенция, на
кораби в
обхвата на
Конвенцията
от Хонконг и
на кораби, за
които се
прилага
подобно
третиране по
член 3, параграф
4 от
последната
конвенция.“[3].
През
октомври 2011 г.
страните по
Базелската конвенция
насърчиха
ратифицирането
на Конвенцията
от Хонконг с
оглед
нейното влизане
в сила[4].

На
европейско
равнище през
2007 г. Комисията
прие Зелена
книга за
подобряване
на
разглобяването
на кораби за
скрап, а през
2008 г. —
съобщение, в
което се
предлага стратегия
на ЕС за
разглобяването
на кораби за
скрап[5].
В тази
стратегия
бяха
предложени
мерки за подобряване
на условията
за разглобяване
на кораби за
скрап във
възможно най-кратък
срок,
включително
и през
преходния
период до
влизане в
сила на Конвенцията
от Хонконг[6]: т.е.
подготовка
за
установяване
на мерки относно
ключови
елементи на
Конвенцията,
насърчаване
на
доброволни
действия от
страна на
бранша,
предоставяне
на техническа
помощ и
подпомагане
на
развиващите
се страни и
по-добро
прилагане на
действащото
законодателство.

В
своите
заключения
по
стратегията
на ЕС за
рециклиране
на кораби
Съветът
подкрепи Конвенцията
от Хонконг, подчерта
че тя
представлява
значително постижение
за
международната
общност, че предоставя
всеобхватна
система за
контрол и
правоприлагане
през целия
период на експлоатация
на кораба („от
люлката до
гроба“), и
настоятелно
насърчи
държавите-членки
на ЕС да ратифицират
Конвенцията
като
приоритетен
въпрос, за да
се ускори в
максимална
степен
нейното
влизане в
сила и да се
постигне реална
и ефективна
промяна в
тази област[7].
2012/0056 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
изискване от
държавите-членки
да ратифицират
или да се
присъединят
към Международната
конвенция от
Хонконг за
безопасно и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби от 2009
г., в интерес
на
Европейския
съюз
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 192,
параграф 1
във връзка с
член 218,
параграф 6,
буква а),
подточка v) и
член 218,
параграф 8,
първа алинея
от него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
одобрението
на Европейския
парламент,
като
има предвид,
че:
(1)       За
кораби, които
се считат за
отпадъци, на
международно
равнище се
прилага
Базелската
конвенция за
контрол на
трансграничното
движение на
опасни
отпадъци и
тяхното обезвреждане.
На
европейско
равнище по
отношение на
тези кораби се
прилага
Регламент (EО)
№ 1013/2006 на
Европейския парламент
и на Съвета
от 14 юни 2006
година относно
превози на
отпадъци[8].
Посоченият
регламент е
за прилагане
на Базелската
конвенция,
както и на
изменението
на
посочената
конвенция,
прието през 1995
г.[9],
но още
невлязло в
сила, и с
което е
въведена забрана
за износ на
опасни
отпадъци от
държави-членки
на ЕС за
държави,
които не са
членки на
Организацията
за
икономическо
сътрудничество
и развитие
(ОИСР). Тъй
като корабите
съдържат
опасни
материали,
обикновено
те са
класифицирани
като опасни
отпадъци и
следователно
са забранени
за износ с
цел
рециклиране
в съоръжения
в страни, които
не са членки
на ОИСР.
(2)       Значителни
трудности
бяха
констатирани
на
международно
и европейско
равнище при опита
за прилагане за
действащото
законодателство
по отношение
на корабите.
(3)       Международната
конвенция от
Хонконг за безопасно
и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби от 2009
г. (наричана
по-долу
„Конвенцията“)
бе приета на 15
май 2009 г. под
егидата на
Международната
морска
организация
(„ММО“) в
резултат на
разискванията
на
Международната
конференция за
безопасно и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби[10].
(4)       Конвенцията
има за цел да
гарантира, че
корабите,
които са в
процес на
разглобяване
за скрап след
края на
експлоатационния
им срок, не
създават
ненужен риск
за човешкото
здраве и
безопасност,
както и за
околната
среда.
Конвенцията
разглежда
въпросите,
свързани с
разглобяването
на кораби за
скрап в
тяхната
цялост, както
и изразените
опасения за
условията,
свързани с работната
и околната
среда в много
от местата за
разглобяване
на кораби за
скрап по света.
(5)       Екологосъобразното
управление
на разглобяването
на кораби за
скрап е
приоритет на
Европейския
съюз[11]
и ранното
прилагане на
Конвенцията
е сред най-важните
дейности,
предложени в
съобщението
на
Европейската
комисия
„Стратегия на
Европейския
съюз за
подобряване
на
разглобяването
на кораби за
скрап“[12].
(6)       Засега
обаче нито
една от
държавите-членки
не е
ратифицирала
Конвенцията,
нито се е присъединила
към нея, като
само три
държави-членки
са я
подписали.
Ратифицирането
на
Конвенцията
или
присъединяването
към нея от
страна на
държавите-членки
на ЕС би
имало тежест
на
международната
сцена и би
могло да
ускори
влизането в
сила на
Конвенцията.
(7)       Някои
разпоредби
на Конвенцията
попадат в
областите на
изключителна
компетентност
на Съюза по
отношение на
рециклирането
на кораби.
(8)       Съюзът
не може да
ратифицира
Конвенцията, тъй
като страни
по нея могат
да бъдат само
държави.
(9)       Следователно
Съветът
следва да
изиска от държавите-членки
да
ратифицират
Конвенцията
или да се
присъединят
към нея в
интерес на
Европейския
съюз,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Веднага
след
влизането в
сила на
Регламент
(ЕС) № ХХ на
Европейския
парламент и
на Съвета (относно
рециклирането
на кораби) за
прилагане на
Международната
конвенция от
Хонконг за
безопасно и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби
(„Конвенцията“),
приета на 15
май 2009 г. под
егидата на
Международната
морска
организация,
държавите-членки
ратифицират
Конвенцията
или се
присъединяват
към нея по
отношение на
частите,
попадащи в
обхвата на
изключителната
компетентност
на Съюза.
Член 2
Държавите-членки
предприемат
необходимите
стъпки за
незабавно
депозиране
на своите
правни
инструменти
за
ратификация
на Конвенцията
или за
присъединяване
към нея при
Генералния
секретар на
Международната
морска
организация,
и във всички
случаи не
по-късно от
три години от
датата на
влизане в
сила на
настоящото
решение.
Напредъкът
на процеса на
ратификация
или присъединяване
се
преразглежда
не по-късно от
пет години
след датата
на влизане в
сила на
настоящото
решение.
Член 3
Адресати
на
настоящото
решение са
държавите-членки.

Съставено
в Брюксел на  …..
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               Регламент
(ЕО) № 1013/2006 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 14
юни 2006 г.
относно
превози на
отпадъци на
европейско
равнище и
Базелската
конвенция за контрола
на
трансграничното
движение на опасни
отпадъци и
тяхното
обезвреждане
на
международно
равнище.
[2]               Решение VII/26
за
екологосъобразно
управление
на
разглобяването
на кораби за
скрап, прието
в рамките на
Седмата
Конференция
на страните
по Базелската
конвенция.
[3]               Представяне
от
Европейския
съюз и неговите
държави-членки,
на
разположение
на адрес: http://archive.basel.int/ships/oewg-vii12-comments/comments/eu.doc
[4]               Решение X/ AA
за
екологосъобразно
управление
на
разглобяването
на кораби за
скрап, прието
в рамките на
Десетата
Конференция
на страните
по
Базелската
конвенция.
[5]               Съобщение
COM (2008) 767
окончателен
от 19 ноември 2008
г., в което се
представя
„Стратегия на
Европейския
съюз за
подобряване
на разглобяването
на кораби за
скрап“ и
оценка на въздействието
към нея в
работен
документ на
службите на
Комисията SEC (2008)
2846.
[6]               Международна
конвенция от
Хонконг за
безопасно и
екологосъобразно
рециклиране
на кораби.
[7]               Заключения,
приети от
Съвета на 21
октомври 2009 г.,
на
разположение
на адрес http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/envir/110626.pdf

[8]               ОВ L 190, 12.7.2006 г.,
стр. 1.
[9]               Изменение
на
Базелската
конвенция
(„изменение
за забрана“),
прието с
Решение III/1 на
страните по
Базелската
конвенция.
[10]             Заключителен
акт на
конференцията
(SR/CONF/45).
[11]             Заключения
на Съвета от 20
ноември 2006 г.
[12]             COM (2008) 767
окончателен.


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 1.4.2016
            COM(2016) 172 final
            2016/0090(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за установяване на позицията, която да се заемe от името на Европейския съюз в рамките на Комитета по държавните поръчки по проекта на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното Споразумение за държавните поръчки

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИEТО

               •Основания и цели на предложението

               С ревизираното Споразумение на СТО за държавните поръчки („СДП“), което влезе в сила на 6 април 2014 г., се установява обновена правна рамка, приложима от страните по СДП по отношение на попадащите в обхвата процедури за възлагане на поръчки. В този контекст в ревизираното споразумение се предвижда възможността страните по СДП да прибегнат до арбитражни процедури в случай на постъпило възражение срещу предложено коригиране, прехвърляне на субект от едно приложение в друго, изтегляне на субект или друго изменение на приложенията на дадена страна към допълнение I, при положение че спорът във връзка с възражението не е могъл да бъде разрешен посредством консултации. В член XIX, параграф 8 от ревизираното споразумение се посочва, че Комитетът по държавните поръчки трябва да приема арбитражни процедури за улесняване разрешаването на спорове във връзка с възражения, както е посочено по-горе.

               С оглед на влизането в сила на ревизираното СДП страните по него подложиха на задълбочено обсъждане съдържанието на тези арбитражни процедури, като разгледаха различните варианти, които да се прилагат в случай на възражения срещу предложено изменение на обхвата на дадена страна по отношение на поръчките, и успяха да постигнат консенсус по въпроса. Във връзка с това бе изготвен проект на решение относно арбитражните процедури. С оглед приемането на посочения проект на решение е необходимо Съветът да предостави на Комисията пълномощието да изрази становището на Съюза в рамките на Комитета по държавните поръчки относно приемането на решението.

               •Съгласуваност със съществуващите разпоредби в тази област на политиката

                  Това е стандартната процедура, която се следва, когато Комисията трябва да изрази в рамките на Комитета по държавните поръчки становището на Съюза относно решения, които водят до промени в правата и задълженията на Съюза.

               •Съгласуваност с другите политики на Съюза

               Не е приложимо.

               2.ПРАВНО ОСНОВАНИЕ, СУБСИДИАРНОСТ И ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ

               •Правно основание

               В член 218, параграф 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) се предвижда, че когато дадено решение с правно действие трябва да бъде взето в рамките на орган, създаден с международно споразумение, по предложение на Комисията Съветът следва да приеме решение за установяване на позицията, която да се заеме от името на Съюза. Решението на Комитета по държавните поръчки за приемане на арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното СДП попада в обхвата на член 218, параграф 9 от ДФЕС, тъй като решението се взема в рамките на орган, създаден по силата на международно споразумение, и то ще породи правни последици.

               •Субсидиарност (при неизключителна компетентност)

               ЕС разполага с изключителна компетентност по свързаните с търговията въпроси. Съгласуваното действие на равнището на Съюза може да гарантира най-ефикасно въздействие по отношение на трети държави.

               •Пропорционалност

               Не е приложимо.

               •Избор на инструмент

               В член 218, параграф 9 от ДФЕС се предвижда, че когато дадено решение с правно действие трябва да бъде взето в рамките на орган, създаден с международно споразумение, по предложение на Комисията Съветът следва да приеме решение за установяване на позицията, която да се заеме от името на Съюза.

               3.РЕЗУЛТАТИ ОТ ПОСЛЕДВАЩИТЕ ОЦЕНКИ, КОНСУЛТАЦИИ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

               •Последващи оценки/проверки за пригодност на действащото законодателство

               Не е приложимо.

               •Консултации със заинтересованите страни

               Не е приложимо.

                •Събиране и използване на експертни становища

               Не е приложимо.

               •Оценка на въздействието

               Приемане на решение относно арбитражните процедури в рамките на международно споразумение, по което Съюзът е страна, не налага извършването на оценка на въздействието.

               •Пригодност и опростяване на законодателството

               Не е приложимо.

               •Основни права

               Не е приложимо.

               4.ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

               Няма.

               5.ДРУГИ ЕЛЕМЕНТИ

               •Планове за изпълнение и механизъм за мониторинг, оценка и докладване

               Не е приложимо.

               •Обяснителни документи (за директивите)

               Не е приложимо.

               •Подробно разяснение на конкретни разпоредби на предложението

               Съдържание на проекта на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното СДП

               Позоваване на арбитражните процедури

               В проекта на решение относно арбитражните процедури се определят материалноправните и свързаните със сроковете условия, при спазване на които страните по СДП могат да отнесат до арбитраж предложено изменение на обхвата на дадена страна по отношение на поръчките. В него освен това се разяснява процедурата, която трябва да се следва в случаите, при които няколко страни възразяват срещу едно и също изменение, с оглед на постигане на споразумение за един-единствен арбитраж.

               Назначаване на арбитри

               В проекта на решение се посочват броят и изискванията, на които арбитрите трябва да отговарят, за да бъдат назначени. В него по-специално се посочва, че граждани на страните по арбитража и правителствени служители от третите страни не следва да бъдат назначавани като арбитри.

               Участие на трети страни

               В съответствие с проекта на решение трети страни ще имат право да участват в арбитражните процедури, когато имат съществен интерес от отнесено до арбитраж предложено изменение и когато са уведомили за своя интерес Комитета по държавните поръчки. В проекта на решение се посочват правата на тези трети страни.

               Процедури

               Работните процедури, които трябва да се следват от назначените арбитри, са описани в проекта на решение. Те са свързани с приемането на график за провеждане на арбитражното производство, провеждането на заседания по същество със страните и обработката на предоставена от страните поверителна информация. В проекта на решение се уточнява начинът, по който трябва да се провеждат заседанията по същество и разискванията на арбитрите.

               Определяне на арбитрите

               В проекта на решение се предоставят указания относно съдържанието, формата и сроковете, свързани с определянето на арбитрите, а също така е предвидена възможността, когато това е необходимо, страните да поискат от арбитрите да определят равнището на компенсаторните корекции, за да се постигне съпоставимо равнище на обхвата по отношение на поръчките от изменящата страна и да се съхрани балансът на произтичащите от СДП права и задължения.

               Позиция на Комисията по проекта на решение относно арбитражните процедури

               В проекта на решение се посочват условията, при които страните ще могат да подлагат на арбитражни процедури възражения, отнасящи се до предложено от някоя от страните изменение на нейния обхват по отношение на поръчките, в случаите когато различията не са могли да бъдат преодоляни посредством консултации. С него се установява процесуална рамка, която ще осигури яснота, правна сигурност и ефективност при обработката на възражения срещу предложени изменения на обхвата.

               Препоръка

               Комисията препоръчва приложеният проект на решение относно арбитражните процедури да бъде приет от Комитета по държавните поръчки.

               Съответно се предлага да бъде разрешено на Комисията да изрази в рамките на Комитета по държавните поръчки позицията на Съюза в подкрепа на приемането на проекта на решение на Комитета по държавните поръчки относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното СДП.

               2016/0090 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за установяване на позицията, която да се заемe от името на Европейския съюз в рамките на Комитета по държавните поръчки по проекта на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното Споразумение за държавните поръчки

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 207, параграф 4, първа алинея във връзка с член 218, параграф 9 от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като има предвид, че:

               (1)С ревизираното Споразумение за държавните поръчки („СДП“), което влезе в сила на 6 април 2014 г., се установява обновена правна рамка, приложима от страните по СДП по отношение на попадащите в обхвата процедури за възлагане на поръчки. В СДП се предвижда възможността страните по СДП да прибегнат до арбитражни процедури в случай на постъпило възражение срещу предложено коригиране, прехвърляне на субект от едно приложение в друго, изтегляне на субект или друго изменение на приложенията на дадена страна към допълнение I, при положение че спорът във връзка с възражението не е могъл да бъде разрешен посредством консултации.

               (2)В съответствие с член XIX, параграф 8 от СДП от Комитета по държавните поръчки се изисква да приеме арбитражни процедури за улесняване разрешаването на спорове във връзка с тези възражения.

               (3)Страните по СДП подробно обсъдиха възможното съдържание на такива арбитражни процедури, що се отнася до различните варианти, които да се прилагат в случай на възражения срещу предложено изменение на обхвата на дадена страна по отношение на поръчките. Страните по СДП успяха да постигнат консенсус по този въпрос.

               (4)Договорените арбитражни процедури са уредени в проект на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от СДП.

               (5)С посочения проект на решение относно арбитражните процедури се установяват условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да се прибегне до арбитражните процедури, и се определят правилата, уреждащи назначаването на арбитрите, участието на трети страни в арбитражните процедури, провеждането на производството и определянето на арбитрите.

               (6)Приемането на решението относно арбитражните процедури се очаква да има положителен принос към съществуващата правна рамка на СДП, тъй като целта му е да улесни разрешаването на спорове във връзка с възражения срещу предложено коригиране, прехвърляне на субект от едно приложение в друго, изтегляне на субект или друго изменение на приложенията на дадена страна по СДП към допълнение I към него.

               (7)Поради това е целесъобразно да се установи позицията, която да се заеме от името на Съюза в рамките на Комитета по държавните поръчки във връзка с проекта на решение относно арбитражните процедури,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Позицията, която трябва да се заеме от името на Съюза в рамките на Комитета по държавните поръчки, е да се одобри приемането на проекта на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното Споразумение на СТО за държавните поръчки.

               Член 2

               Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.

               Съставено в Брюксел на  година.

                     За Съвета

                     Председател

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 1.4.2016
            COM(2016) 172 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            къмпредложение за Решение на Съвета
            за установяване на позицията, която да се заемe от името на Европейския съюз в рамките на Комитета по държавните поръчки по проекта на решение относно арбитражните процедури в съответствие с член XIX, параграф 8 от ревизираното Споразумение за държавните поръчки

               ПРИТУРКА

               ПРОЕКТ НА РЕШЕНИЕ ОТНОСНО АРБИТРАЖНИТЕ ПРОЦЕДУРИ В СЪОТВЕТСТВИЕ С ЧЛЕН XIX, ПАРАГРАФ 8 ОТ РЕВИЗИРАНОТО СДП

               Комитетът по държавните поръчки („Комитетът“),

               Като отбелязва, че в член XIX, параграф 8 от ревизираното Споразумение за държавните поръчки („споразумението“) се изисква Комитетът да изготви арбитражни процедури за улесняване разрешаването на спорове във връзка с възражения по член XIX, параграф 2 от споразумението, и

               Като потвърждава значението на член XIX, параграф 8, букви б) и в) от споразумението за тези арбитражни процедури и изтъква отново ангажимента на страните да приемат решения в съответствие с член XIX, параграф 8, букви б) и в) от споразумението,

               Приема следните арбитражни процедури за улесняване разрешаването на спорове във връзка с възражения по член XIX, параграф 2 от споразумението:

               Позоваване на арбитражните процедури

               1.
                     В съответствие с член XIX, параграф 7 от споразумението, когато изменящата страна и възразяващата страна не са в състояние да разрешат конкретен спор във връзка с възражение срещу предложено изменение съгласно член XIX, параграф 1 от споразумението, изменящата страна или всяка възразяваща страна може да отнесе предложеното изменение до арбитраж, като посочи мотивите за искането си, посредством уведомление до Комитета не по-рано от 45 дни след датата на разпращане на уведомлението за предложеното изменение съгласно член XIX, параграф 1 от споразумението.

               2.
                     Когато две или повече страни отнасят едно и също предложено изменение до арбитраж преди назначаването на всички арбитри, изменящата страна и всички възразяващи страни се договарят за един-единствен арбитраж, в рамките на който да се разгледат всички възражения срещу същото предложение за изменение. Ако след назначаването на всички арбитри постъпят допълнителни искания за арбитраж по отношение на същото предложено изменение, изменящата страна и всички възразяващи страни се договарят за един-единствен арбитраж, винаги когато това е възможно.

               Назначаване на арбитри

               3.
                     Арбитражът се извършва от арбитри. Определят се трима арбитри, освен ако страните по арбитража се споразумеят за друго. Арбитрите отговарят на изискванията, определени за съдебните заседатели съгласно член 8, параграфи 1, 2 и 9 от Договореността относно правилата и процедурите за уреждане на спорове.

               4.
                     Секретариатът на Комитета, по искане на една от страните по арбитража, предлага кандидатурите за арбитри. Страните по арбитража не се противопоставят на кандидатурите, освен при наличие на основателни причини за това. Освен ако страните по арбитража се споразумеят за друго, гражданите на страните по арбитража и правителствените служители на третите страни не трябва да бъдат назначавани за арбитри.

               5.
                     Когато в срок от 20 дни, след като предложеното изменение е отнесено до арбитраж, страните по арбитража не могат да се споразумеят за лицата, които следва да бъдат назначени като арбитри, по искане на една от страните по арбитража генералният директор назначава арбитрите в срок от 10 дни, след консултации със страните по арбитража и с председателя на Комитета.

               Участие на трети страни

               6.
                     Всяка страна по споразумението, която има съществен интерес от отнесено до арбитраж предложено изменение и която е уведомила за своя интерес Комитета (наричана по-долу „трета страна“), в срок от 10 дни, след като предложеното изменение бъде отнесено до арбитраж, се приканва да представи писмено изявление, да присъства на заседанията на арбитрите по същество със страните по арбитража и да направи устни изявления, а също така има право да отговори на отправените от арбитрите въпроси.

               Процедури

               7.
                     В рамките на производството арбитрите прилагат съответните разпоредби на споразумението и се ръководят от решението, прието от Комитета в съответствие с член XIX, параграф 8, буква б) от споразумението, след като решението бъде прието. Освен това се прилагат следните процедури за начина на работа:

               а)
                     Секретариатът на Комитета предава незабавно на арбитрите приложимото уведомление и възражение съгласно член XIX, параграф 1 или 2 от споразумението. В срок от 10 дни от назначаването на арбитрите и след провеждане на консултации със страните по арбитража арбитрите приемат график за провеждането на арбитражното производство. Графикът следва да се основава на графика, включен в приложението към настоящото решение.

               б)
                     Арбитрите провеждат заседание по същество със страните по арбитража, освен ако страните по арбитража се споразумеят, че това не е необходимо. Преди заседанието по същество страните по арбитража предават на арбитрите писмени изложения, в които излагат фактите по случая и собствените си аргументи.

               в)
                     Ако една от страните по арбитража предостави на арбитрите информация, която е определила като поверителна, арбитрите, другите страни по арбитража и третите страни третират посочената информация като поверителна. По искане на една от страните по арбитража арбитрите установяват допълнителни процедури, необходими за запазване на поверителността на такава информация.

               г)
                     Когато една от страните по арбитража определя дадена информация в писмените си изявления като поверителна, по искане на друга страна по арбитража или на трета страна тя представя неповерително резюме на съдържащата се в нейното изявление информация, която може да се оповести публично.

               д)
                     По време на заседанието по същество арбитрите приканват страната, която е поискала арбитраж, да изложи своя случай, като направи устно изявление. След това страната, срещу която е образуван арбитраж, се приканва да изложи своята гледна точка, като направи устно изявление.

               е)
                     Заседанията на арбитрите по същество са публични, освен ако някоя от страните по арбитража поиска заседанието да бъде закрито, с цел защита на информацията, определена като поверителна.

               ж)
                     Арбитрите могат по всяко време да поставят въпроси на страните по арбитража и на третите страни и да искат от тях съответни разяснения както по време на заседанието, така и в писмен вид.

               з)
                     Писмените изявления на страните по арбитража, включително отговорите на поставените от арбитрите въпроси, се предоставят на другата страна или страни по арбитража, както и на третите страни. Страните по арбитража излагат в писмен вид направените от тях по време на заседанието с арбитрите устни изявления и ги предоставят на арбитрите, на другата страна или страни по арбитража и на третите страни.

               и)
                     Писмените изявления, отговорите на въпросите и писмените изложения на устните изявления на третите страни се предоставят на арбитрите, на страните по арбитража и на другите трети страни, и се отразяват в доклада на арбитрите.

               й)
                     Разискванията на арбитрите остават поверителни.

               к)
                     Арбитрите могат да търсят информация от всеки източник, който счетат за подходящ, и могат да извършват консултации с експерти. Арбитрите предоставят на страните по арбитража и на третите страни всяка информация, която е предоставена на експертите или е получена от експертите. Страните по арбитража имат възможност да представят коментари относно всякакви сведения, получени от експертите.

               л)
                     Всякакви специфични за арбитража допълнителни процедури се определят от арбитрите след консултации със страните по арбитража.

               м)
                     При спазване на параграф 7, буква в), никоя разпоредба от настоящите процедури не възпрепятства дадена страна по арбитража или трета страна да огласи публично своята собствена позиция.

               8.
                     Правилата за поведение във връзка с Договореността относно правилата и процедурите за уреждане на спорове се прилагат по отношение на всяко лице, изпълняващо функции на арбитър съгласно тези процедури, и, както е определено в правилата за поведение и в приложимите разпоредби от Правилника за длъжностните лица, по отношение на членовете на секретариата, привлечени да оказват съдействие на арбитрите.

               9.
                     Когато страните по арбитража стигнат до взаимноприемливо решение във връзка с възражения срещу предложено изменение, те незабавно уведомяват за това арбитрите. При получаване на уведомлението арбитрите прекратяват производството по отношение на тези страни. Подробна информация за всяко взаимноприемливо решение се съобщава на Комитета, в рамките на който всяка от страните по споразумението може да представи коментари.

               Определяне на арбитрите

               10.
                     В мандата на арбитрите се изисква те да определят:

               а)
                     в случай на предложено изтегляне съгласно член XIX, параграф 1, буква а) от споразумението, дали държавният контрол или влияние върху попадащата в обхвата процедура за възлагане на поръчка на субекта, за който е предложено да бъде изтеглен, е ефективно премахнат; или

               б)
                     в случай на всяко друго предложено изменение съгласно член XIX, параграф 1, буква б), дали предложеното изменение запазва баланса на права и задължения и съпоставимо равнище на взаимносъгласувания обхват, предвиден в споразумението, и, когато е целесъобразно, равнището на компенсаторните корекции.

               11.
                     Арбитрите представят на страните по арбитража доклад с тяхната мотивирана преценка в срок от 90 дни или, в случай че графикът бъде променен от арбитрите, не по-късно от 120 дни след:

               а)
                     назначаването на арбитрите, когато арбитражът се провежда в съответствие с параграф 1; или

               б)
                     искането, когато арбитражът се провежда в съответствие с параграф 12.

               Посоченият в настоящия параграф срок може да бъде удължен по взаимно съгласие на страните по арбитража. Секретариатът на Комитета незабавно разпраща доклада до страните по споразумението, след като той бъде преведен.

               12.
                     Ако направената преценка от арбитрите съгласно параграф 10, буква а) е отрицателна и ако арбитрите не направят преценка по отношение на компенсаторните корекции съгласно параграф 10, буква б), всяка от страните по арбитража може да поиска след 30 дни, но не по-късно от 60 дни, след разпращането на доклада на арбитрите същите арбитри, ако те са на разположение, да определят равнището на компенсаторните корекции, които биха позволили постигането на съпоставимо равнище на обхват и биха запазили баланса на произтичащите от споразумението права и задължения. За да направят това, арбитрите се ръководят от решението, прието от Комитета в съответствие с член XIX, параграф 8, буква в) от споразумението, след като то бъде прието. Когато някой от първоначалните арбитри не е на разположение, се назначава негов заместник в съответствие с параграфи 3 — 5.

               Прилагане

               13.
                     Страните по арбитража приемат преценката на арбитрите като окончателна.

               14.
                     За целите на член XIX, параграф 7, буква б), подточка i) от споразумението арбитражните процедури приключват:

               а)
                     когато доклад съгласно параграф 11, който не дава право на по-нататъшно производство съгласно параграф 12, бъде разпратен до страните по споразумението; или

               б)
                     когато страните по арбитража не упражнят право, което имат съгласно параграф 12, след изтичането на посочения в същия параграф срок.

               Приложение

               Предложен график за арбитража

               Арбитрите изготвят графика, който се приема съгласно параграф 7, буква а), въз основа на следните елементи:

               а)
                     Получаване на писмените изявления на страните по арбитража:

               1)
                     Страна ищец:
                     ---------- 2 седмици

               2)
                     Страна ответник:
                     ---------- 2 седмици

               б)
                     Получаване на изявленията от трети страни:
                     ---------- 1 седмица

               в)
                     Заседание по същество с арбитрите:
                     ---------- 1 — 2 седмици

               г)
                     Отговори на въпроси, поставени на страните и третите страни
                  по арбитража:
                     ---------- 1 — 2 седмици

               д)
                     Изготвяне и разпращане на доклада на арбитрите относно
                  тяхната преценка:
                     ---------- 4 седмици

               В съответствие с разпоредбите на параграф 11 арбитрите могат да променят посочения по-горе график и да насрочват допълнителни заседания със страните по арбитража след консултации с тях.


				|

		52012PC0666

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за изменение на Решение 2009/1008/ЕС, с което се разрешава на Латвия да удължи срока на прилагане на мярка за дерогация от член 193 от Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност /* COM/2012/0666 final - 2012/0315 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Основания
и цели на
предложението
В
съответствие
с член 395,
параграф 1 от
Директива 2006/112/ЕО
на Съвета от
28 ноември 2006 г.
относно
общата
система на
данъка върху
добавената
стойност
(наричана по-нататък
„Директивата
за ДДС“)
Съветът,
произнасяйки
се с
единодушие
по
предложение
на Комисията,
може да
разреши на
всяка държава
членка да
прилага
специални
мерки за дерогация
от
разпоредбите
на
посочената
директива с
цел
опростяване
на
процедурата
за облагане с
ДДС или
предотвратяване
на определени
форми на
избягване и
неплащане на
данъци.
С писмо,
заведено в
Комисията на
20 април 2012 г., Република
Латвия
(наричана
по-долу
„Латвия“)
поиска
разрешение
да продължи
да прилага мярка
за дерогация
от член 193 от
Директивата
за ДДС. В
съответствие
с член 395,
параграф 2 от
Директивата
за ДДС, с писмо
от 30 юли 2012 г.
Комисията
информира
останалите
държави
членки за
отправеното
от Латвия
искане
(Испания
обаче бе
информирана
с писмо от 31
юли 2012 г.). С
писмо от 2
август 2012 г.
Комисията
уведоми
Латвия, че разполага
с пълната
информация,
необходима според
нея за оценка
на искането.
Общ
контекст
Латвия
иска
разрешение
да удължи
настоящото
прилагане на
механизма за
самоначисляване
във връзка с
доставката
на дървен
материал. От
предоставената
от Латвия информация
е видно, че
пазарът на
дървен материал
в държавата
все още до
голяма
степен се доминира
от малки
дружества и
индивидуални
доставчици,
които често
изчезват без
да изплатят
задълженията
си към
данъчните власти,
но оставят на
клиентите си
валидна
фактура,
която им дава
правото на
приспадане
на ДДС.
При
механизма за
самоначисляване
получателят,
доколкото
може да бъде
определен
като данъчно
задължено
лице за целите
на ДДС, поема
отговорността
за плащането на
ДДС на
данъчните
власти. На
практика
това означава,
че
доставчикът
на дървения
материал не
начислява
ДДС на
клиента си,
който, ако има
пълно право
на
приспадане,
едновременно
декларира и
приспада
съответния
ДДС; по този
начин се
премахва
необходимостта
от извършване
на реално
плащане към
държавната хазна.
Системата се
прилага на
територията на
Латвия и не
оказва
въздействие
върху трансграничните
сделки.
Тази
мярка за
дерогация (от
прилаганата
тогава Шеста
директива[1],
заменена без
съществени
изменения в
съдържанието
от
Директивата
за ДДС) бе
предвидена първоначално
в Акта за
присъединяване
от 2003 г.[2],
и по-точно в
глава 7, точка 1,
буква б) от
приложение VIII,
за периода до
30 април 2005 г. В
последствие
срокът на
действие на
мярката бе
удължен до 31
декември 2009 г.
с Решение 2006/42/EО
на Съвета от 24
януари 2006 г.[3] и до 31
декември 2012 г.
с Решение
2009/1008/ЕС на
Съвета от 7
декември 2009 г.[4]
Комисията
прави
заключение,
че обстоятелствата,
на които се
основава
първоначалната
дерогация,
продължават
да са налице.
Латвия
посочва
редица
показатели,
които
потвърждават,
че нивото на
риска от данъчни
измами с ДДС
в сектора е
все още
високо. Следователно
дерогацията
следва да
бъде предоставена
за нов
ограничен
период от време.

Поради
това, че
дерогацията
е в сила от
доста време,
в случай, че
Латвия
обмисля още
едно
удължаване
след 2015 г., тя
следва да представи
на Комисията
доклад за
оценка заедно
с искането си
за
удължаване
на срока не по-късно
от 1 април 2015 г.
Съществуващи
разпоредби в
областта на
предложението
Подобни
дерогации
във връзка с
член 193 от Директивата
за ДДС са
предоставени
на други държави
членки.
Съвместимост
с другите
политики и
цели на Съюза
Не се
прилага.
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И
ОЦЕНКИ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
Консултация
със
заинтересованите
страни
Не е
необходима.
Събиране
и използване
на експертни
становища
Не бяха
необходими
външни
експертни
становища.
Оценка
на
въздействието
Целта
на
предложението
за решение е
борбата с
укриване на
ДДС на пазара
на дървен материал
в Латвия,
следователно
то има
потенциално
положително
въздействие.
Въпреки
това,
въздействието
при всички случаи
ще бъде
ограничено
поради
тесния обхват
на
дерогацията
и
ограничения
период на
прилагане.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Обобщение
на предлаганите
мерки
Да се
разреши на
Латвия да
удължи срока
на прилагането
на мярка за
дерогация от
член 193 от
Директивата
за ДДС във
връзка с
използването
на схемата за
самоначисляване
по отношение
на сделките с
дървен
материал.
Правно
основание
Член 395 от
Директивата
за ДДС.
Принцип
на
субсидиарност
Съгласно
член 395 от
Директивата
за ДДС държава
членка, която
желае да
въведе мерки
за дерогация
от
посочената
директива,
трябва да
получи
разрешение
от Съвета,
което се дава
под формата
на решение на
Съвета. Следователно
предложението
е в съответствие
с принципа на
субсидиарност.
Принцип
на
пропорционалност
Настоящото
предложение
е в
съответствие
с принципа на
пропорционалност
поради следната(ите)
причина(и).
Решението
се отнася до
даването на
разрешение
на държава
членка по
нейно искане
и не представлява
задължение.
Предвид
ограничения
обхват на
дерогацията
специалната
мярка е
пропорционална
на преследваната
цел.
Избор
на
инструменти
По
силата на
член 395 от
Директивата
за ДДС дерогация
от общите
правила за ДДС
е възможна
единствено
след
разрешение от
Съвета,
действащ с
единодушие
по предложение
на Комисията.
Освен това,
поради факта,
че може да
бъде
предназначено
за отделни държави
членки,
най-подходящият
инструмент е
решение на
Съвета.
4.           ОТРАЖЕНИЕ
ВЪРХУ БЮДЖЕТА
Предложението
няма
отражение
върху бюджета
на Съюза.
5.           НЕЗАДЪЛЖИТЕЛНИ
ЕЛЕМЕНТИ
Преглед/Преразглеждане/Клауза
за изтичане
на срока на
действие
Предложението
включва
клауза за
изтичане на
срока на
действие.
2012/0315 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
изменение на
Решение 2009/1008/ЕС,
с което се
разрешава на
Латвия да
удължи срока
на прилагане
на мярка за
дерогация от
член 193 от
Директива
2006/112/ЕО относно
общата
система на
данъка върху
добавената
стойност
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като взе
предвид
Договора за
функционирането
на Европейския
съюз,
като
взе предвид
Директива 2006/112/ЕО
на Съвета от
28 ноември
2006 година
относно
общата система
на данъка
върху
добавената
стойност[5], и
по-специално
член 395,
параграф 1 от
нея,
като
взе предвид предложението
на
Европейската
комисия,
като
има предвид,
че:
(1)       С
писмо,
заведено в
Комисията на
20 април 2012 г., Латвия
поиска
разрешение
да продължи
да прилага
мярка за
дерогация от
разпоредбите
на Директива
2006/112/EО, отнасящи
се до
лицето-платец
на данък
върху
добавената
стойност
(ДДС) на данъчната
администрация.
(2)       В
съответствие
с член 395,
параграф 2 от
Директива 2006/112/ЕО,
с писмо от
30 юли 2012 г.
Комисията
информира
останалите
държави
членки за
отправеното
от Латвия
искане.
Испания
обаче бе
информирана
за искането с
писмо от 31 юли
2012 г. С писмо от 2
август 2012 г.
Комисията
уведоми Латвия,
че разполага
с пълната
информация,
необходима
според нея за
оценка на
искането.
(3)       Пазарът
на дървен
материал в
Латвия продължава
да бъде
доминиран от
малки местни
дружества и
индивидуални
доставчици.
Естеството
на пазара и
на действащите
на него
предприятия
е
предпоставка
за данъчни
измами, които
трудно могат
да бъдат
контролирани
от данъчните
органи. С цел
прекратяването
на тази
злоупотреба
в латвийския
закон за ДДС
бе включена
специална
разпоредба,
която
постановява,
че при сделки
с дървен
материал
лице-платец
на данъка е
данъчно
задълженото
лице,
получател на
облагаемата
доставка на
стоки или
услуги. Настоящата
мярка
представлява
дерогация от
член 193 от
Директива
2006/112/EО, по силата
на който във
вътрешната
система
лице-платец
на данъка е
по принцип
данъчно
задълженото
лице, извършващо
доставки на
стоки или
услуги.
(4)       Правната
и фактическа
обстановка,
която обосноваваше
мярката за
дерогация
съгласно
Решение за
изпълнение
2009/1008/ЕС на
Съвета от 7 декември
2009 г. за
предоставяне
на разрешение
на Република
Латвия да
удължи срока
на прилагането
на мярка за
дерогация от
член 193 от
Директива
2006/112/ЕО относно
общата
система на данъка
върху
добавената
стойност[6], не се
е променила.
Въз основа на
предоставената
от Латвия
информация е
видно, че
нивото на
риска от
измами с ДДС
в сектора
продължава
да е високо.
Следователно
на Латвия следва
да се
предостави
разрешение
да прилага
мярката за
допълнителен
ограничен
период от
време.
(5)       В
случай, че
Латвия
обмисля още
едно удължаване
на срока за
прилагане на
мярката за дерогация
след 2015 г., тя
следва да
представи на Комисията
доклад
относно
прилагането
на мярката
заедно с
искането си
за удължаване
не по-късно
от 30 март 2015 г.
(6)       Дерогацията
няма
отрицателно
въздействие
върху
собствените
ресурси на
Съюза, формирани
от ДДС,
(7)       Поради
това Решение
2009/1008/ЕС следва
да бъде съответно
изменено,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Решение
2009/1008/ЕС се
изменя, както
следва:
(1)        В
член 2 датата
„31 декември 2012 г“
се заменя с
датата „31
декември 2015 г.“;
(2)        Създава
се следният
член 2a:
„Член 2a
Всяко
искане за
удължаване
на срока на
действие на
мярката,
предвидена в
настоящото решение,
се представя
на Комисията
не по-късно
от 30 март 2015 г., и
се
придружава от
доклад
относно
прилагането
на посочената
мярка.“
Член 2
Адресат
на
настоящото
решение е
Република
Латвия.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               Директива
77/388/EИО на
Съвета от 17
май 1977 г. за
хармонизиране
на
законодателствата
на държавите
членки
относно
данъците
върху
оборота —
обща система
на данъка върху
добавената
стойност:
единна
данъчна основа
(ОВ L 145, 13.6.1977 г.).
[2]               ОВ L 236, 23.9.2003 г.,
стр. 33.
[3]               ОВ L 25, 28.1.2006 г.,
стр. 31.
[4]               ОВ L 347, 24.12.2009 г.,
стр. 30.
[5]               OВ L 347, 11.12.2006 г.,
стр. 1.
[6]               OВ L 347, 24.12.2009 г.,
стр. 30.


				|

		52012PC0607

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА относно позицията, която Европейският съюз трябва да вземе в рамките на Административния комитет на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации относно проекта на Правило за усъвършенстваните системи за обезопасяване на деца /* COM/2012/0607 final - 2012/0291 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
·
Основания
и цели на
предложението
На
международно
равнище
Икономическата
комисия за
Европа на
Организацията
на обединените
нации (ИКЕ на
ООН)
разработва
хармонизирани
изисквания,
предназначени
както за
премахване
на
техническите
пречки пред търговията
с моторните
превозни
средства и
системите,
използвани
за тези
моторни превозни
средства,
между
договарящите
страни по
Ревизираното
споразумение
от 1958 г., така и
за
гарантиране,
че тези
превозни
средства и
системи
осигуряват
високо ниво
на безопасност
и опазване на
околната
среда.
Наскоро
ИКЕ на ООН
финализира
проект на Правило
за единни
предписания
за одобрение на
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца в
моторните
превозни
средства[1]. Целта на този
проект на
правило е да
се осигури
високо ниво
на
безопасност
за децата при
превоза им в
моторни
превозни
средства,
когато са
седнали в
такива
системи.
На
равнището на
ЕС с член 2 от
Директива
91/671/ЕИО на
Съвета
относно
задължителното
използване
на предпазни
колани и на
ограничаващи
устройства
за деца в
превозните
средства[2]
се изисква
използването
на подходящи
системи за
обезопасяване
на деца в
моторните превозни
средства.
Целта
на
настоящото
предложение
е да се определи
позицията на
Съюза по
проекта на
Правило на
ИКЕ на ООН за
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца и впоследствие
да се даде
възможност
на Съюза, представляван
от Комисията,
да гласува в
подкрепа на
проекта.
На
по-късен етап
ще се направи
необходимото,
за да може
проектът на
Правило на
ИКЕ на ООН за
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца да се
прилага в
Европейския
съюз при
одобрението на
типа на тези
системи и при
употребата
на тези
системи от
гражданите
на ЕС.
·
Общ
контекст
В
Регламент
(ЕО) № 661/2009 на
Европейския
парламент и
на Съвета от 13
юли 2009 г. относно
изискванията
за одобрение
на типа по
отношение на
общата
безопасност
на моторните
превозни
средства,
техните
ремаркета и системи,
компоненти и
отделни
технически възли,
предназначени
за тях[3], са
определени
основните
изисквания
към
одобрението
на типа на
системите за
обезопасяване
на деца чрез
пряко
позоваване
на Правило
№ 44 на ИКЕ на
ООН — Единни
предписания
относно одобрението
на
устройства
за
обезопасяване
на деца
пътници в
моторни
превозни
средства („системи
за
обезопасяване
на деца“)[4].
Беше
необходимо
да се включи
прякото позоваване
на
конкретните
изисквания
за одобрение
на типа на
системите за
обезопасяване
на деца
съгласно ИКЕ
на ООН, а
следователно
и на нивото
на ЕС.
С оглед
на
гореизложеното
понастоящем
се предвижда
Съюзът да
гласува в подкрепа
на проекта на
Правило на
ИКЕ на ООН за
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца, за да
се осигурят
общи хармонизирани
изисквания
на
международно
равнище, с
което ще се
улесни
международната
търговия.
Това ще даде
възможност
на
европейските
дружества да
съблюдават
един набор от
изисквания,
които са
признати в
целия свят
(т.е. в държавите,
които са
договарящи
страни по Ревизираното
споразумение
на ИКЕ на ООН
от 1958 г.) и които
са свързани с
новото поколение
на системите
за
обезопасяване
на деца.
·
Съществуващи
разпоредби в
областта на
предложението
Директива
77/541/ЕИО на
Съвета за
сближаване
на законодателството
на държавите
членки по
отношение на
обезопасителните
колани и на
системите за
задържане на
моторните
превозни[5],
що се отнася
до
изискванията
към системите
за
обезопасяване
на деца по
приложение ХVІІ.

Директива
91/671/ЕИО на
Съвета
относно
задължителното
използване
на предпазни
колани и на
ограничаващи
устройства
за деца в
превозните
средства, която
включва
разпоредби
за
използването
на системи за
обезопасяване
на деца в
моторните
превозни
средства.
Регламент
(ЕО) № 661/2009 за
общата
безопасност
по отношение
на прякото
позоваване
на Правило
№ 44 на ИКЕ на
ООН — Единни
предписания
относно
одобрението
на
устройства
за
обезопасяване
на деца
пътници в
моторни
превозни
средства
(„системи за
обезопасяване
на деца“).
·
Съгласуваност
с другите
политики и
цели на Съюза
Предложението
е в
съответствие
с целите на
Директива 91/671/ЕИО
по отношение
на използването
на предпазни
колани и
системи за
обезопасяване
на деца и
поради това
отговаря на целта
на ЕС за
осигуряване
на високо
ниво на пътна
безопасност
за децата,
превозвани в моторни
превозни
средства.
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И
ОЦЕНКИ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
 ·                         Консултация със заинтересованите страни
 При подготовката на предложението Европейската комисия проведе консултации със заинтересованите страни. Проведе се обща консултация в неформалната работна група на ИКЕ на ООН по системите за обезопасяване на деца в рамките на работната група „Пасивна безопасност“ („РГПБ“), а Техническият комитет по моторните превозни средства беше запознат с информацията и проведе последващо обсъждане по време на изготвянето на проекта. ·                         Оценка на въздействието Европейската комисия поръча извършването на оценка на въздействието във връзка с Регламент (ЕО) № 661/2009, в чийто обхват са включени системите за обезопасяване на деца. Разпоредбите за усъвършенстваните системи за обезопасяване на деца са допълнителни. Друг релевантен анализ беше извършен в рамките на проектите CASPER (Child Advanced Safety Project for European Roads) и EPOCh (Enable Protection for Older Children) по Седмата рамкова програма и анализът беше взет предвид от неформалната работна група по системите за обезопасяване на деца към РГПБ на ИКЕ на ООН.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
·
Обобщение
на
предлаганите
мерки
Предложението
ще даде
възможност
на Съюза,
представляван
от Комисията,
да гласува в подкрепа
на проекта на
Правило на
ИКЕ на ООН за
усъвършенстваните
системи за обезопасяване
на деца.
·
Правно
основание
С оглед
на
спецификите
на Договора
за функционирането
на
Европейския
съюз използваното
по-рано
правно
основание,
посочено в съображение
1, е заменено с
пряко
позоваване
на член 218,
параграф 9,
което налага
промени в
процеса на
подготовка
на
заседанията
на Работна група
29 и води до
различна
правна форма,
а именно
решение на
Съвета
вместо
решение на Комисията,
което беше
практиката
през последните
14 години.
·
Принцип
на субсидиарност
Изискванията
към
системите за
обезопасяване
на деца вече
са
хармонизирани
на нивото на
ЕС. Новите
разпоредби
са
допълнителни
предвид на
новото
поколение на
тези системи.
Гласуването
в подкрепа на
международни
инструменти,
като проекти
на правила на
ИКЕ на ООН, и
включването
им в
системата на
Съюза за
одобрение на
типа на
системите,
използвани в
моторните
превозни
средства, могат
да се
осъществят
единствено
от Съюза. Това
не само
предотвратява
разпокъсването
на вътрешния
пазар, но
също така
гарантира еднакво
ниво на
стандартите
за
безопасност в
ЕС. Налице са
и ползи от
гледна точка
на икономиите
от мащаба:
продуктите
могат да се произвеждат
за целия
европейски
пазар и дори
за
международния
пазар, вместо
да се адаптират,
за да получат
национално
одобрение на
типа за всяка
отделна
държава
членка или
други
територии, в
които се
прилагат
правилата на
ИКЕ на ООН.
Предвид
на
гореизложеното
предложението
е в
съответствие
с принципа на
субсидиарност.
·
Принцип
на
пропорционалност
Предложението
е в
съответствие
с принципа на
пропорционалност,
тъй като не
надхвърля
необходимото
за постигане
на целите, а
именно да се
осигури
доброто
функциониране
на вътрешния
пазар, като
същевременно
се гарантира
високо ниво
на обществена
безопасност
и защита.
·
Избор
на
инструменти
Предлаган
инструмент:
решение на
Съвета.
Използването
на решение на
Съвета се
смята за
целесъобразно,
тъй като е в
съответствие
с
изискванията
на член 218,
параграф 9 от
ДФЕС.
4.           ОТРАЖЕНИЕ
ВЪРХУ
БЮДЖЕТА
Предложението
няма
отражение
върху бюджета
на Съюза.
2012/0291 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
относно
позицията,
която
Европейският
съюз трябва
да вземе в
рамките на
Административния
комитет на
Икономическата
комисия за
Европа на
Организацията
на обединените
нации
относно
проекта на
Правило за
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 114 във
връзка с член
218, параграф 9 от
него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
има предвид,
че:
(1)       С
Решение 97/836/ЕО
на Съвета[6],
Съюзът се
присъедини
към
Споразумението
на
Икономическата
комисия за
Европа на Организацията
на
обединените
нации (ИКЕ на
ООН) за
приемане на
единни
технически
предписания
за колесните
превозни средства,
оборудване и
части, които
могат да се
монтират
и/или да се
използват на
колесните
превозни
средства, и
условията за
взаимно
признаване
на
одобренията,
получени въз
основа на
тези
предписания
(„Ревизирано
споразумение
от 1958 година“).
(2)       Стандартизираните
изисквания
на проекта на
Правило на
ИКЕ на ООН за
единни
предписания
за одобрение
на
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца в
моторните
превозни
средства[7]
са
предназначени
за
премахване
на техническите
пречки пред
търговията
със системите
за
обезопасяване
на деца в
моторните
превозни
средства
между
договарящите
страни по
Ревизираното
споразумение
от 1958 г. и за
гарантиране,
че тези
системи
осигуряват
високо ниво
на
безопасност
и защита.
(3)       Целесъобразно
е да се
определи
позицията, която
трябва да се
вземе от
името на
Съюза в Административния
комитет по
Ревизираното
споразумение
от 1958 г. във
връзка с
приемането
на този
проект на
правило на
ИКЕ на ООН,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Позицията,
която трябва
да вземе
Европейският
съюз,
представляван
от Комисията,
в Административния
комитет по
Ревизираното
споразумение
от 1958 г., е да
гласува в
подкрепа на
проекта на
Правило на
ИКЕ на ООН за
единни предписания
за одобрение
на
усъвършенстваните
системи за
обезопасяване
на деца в
моторните
превозни
средства,
като текстът
на проекта се
съдържа в
документа ECE TRANS/
WP.29/2012/53.
Член 2
Настоящото
решение
влиза в сила
в деня на нотификацията
му.
Член 3
Адресат
на
настоящото
решение е
Европейската
комисия.
Съставено
в Брюксел на […] година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               Документ
ECE TRANS/WP.29/2012/53 на ИКЕ на
ООН.
[2]               ОВ L 373, 31.12.1991
г., стр. 26.
[3]               ОВ L 200, 31.7.2009 г.,
стр. 1.
[4]               ОВ L 233, 9.9.2011 г.,
стр. 95.
[5]               ОВ L 220, 29.8.1977
г., стр. 95.
[6]               ОВ L 346, 17.12.1997
г., стр. 78.
[7]               Документ
ECE TRANS/WP.29/2012/53 на ИКЕ на
ООН.