				|

		52013PC0152

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за упълномощаване на държавите членки да ратифицират, в интерес на Европейския съюз, Конвенция № 189 относно достойния труд на домашните работници от 2011 г. на Международната организация на труда (Конвенция № 189) /* COM/2013/0152 final - 2013/0085 (NLE) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Настоящото
предложение
ще даде
възможност
на държавите
членки да
ратифицират
Конвенция № 189
относно
достойния
труд на
домашните
работници от 2011 г.
на
Международната
организация
на труда (МОТ),
наричана
по-нататък
„Конвенция № 189
относно
домашните
работници“
или „конвенцията“.
Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници бе
приета на стотното
заседание на
Международната
конференция
на труда на 16
юни 2011 г. и се
очаква да
влезе в сила
през
септември 2013 г.
В нея се
определят
общи
минимални
стандарти за
закрила на
домашните
работници.
Към
декември 2012 г.
Конвенция № 189
относно
домашните
работници е
ратифицирана
от три
държави —
членки на
МОТ. Тя е сред
конвенциите,
които МОТ
определя
като актуални,
поради което
прилагането
ѝ се поощрява
активно.
Европейският
съюз (ЕС) е
поел
ангажимент
да насърчава
мерките,
залегнали в
програмата
за достоен
труд, както в
Европа, така
и във външните
си отношения.
Трудовите
стандарти са
възлов
елемент в
концепцията
за достоен
труд.
Ратифицирането
на конвенциите
на МОТ от
страна на
държавите
членки е израз
на
последователност
в политиката,
която Съюзът
провежда за
подобряване
на трудовите
стандарти в
световен
мащаб.
Освен
това като
част от
стратегията
на ЕС за
премахване
на трафика на
хора[1]
Комисията
призова
държавите
членки да ратифицират
всички
международни
инструменти,
споразумения
и правни
задължения в
тази област,
което ще
допринесе за
по-голяма ефективност
и по-добра
координация
и съгласуваност
в действията
за борба с
трафика на
хора. Сред
тези
международни
инструменти
е и Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници.
Поради
това е
необходимо
всички
правни пречки
за
ратифицирането
на Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници,
които по същество
не пораждат
опасения от
гледна точка
на
съществуващите
достижения
на правото на
Съюза, да
бъдат
отстранени
на равнището
на ЕС.
Целите,
залегнали в
разпоредбите
на Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници, е
да се допринесе
за
предотвратяване
на
злоупотребите
и
експлоатацията
по отношение
на домашните
работници.
Съгласно
определението
в член 1 от
конвенцията
домашен
работник е
всяко лице,
полагащо
домашен труд
(труд,
полаган в рамките
на или за
дадено
домакинство
или домакинства)
по силата на
трудово
правоотношение. В
конвенцията
към
държавите —
членки на
МОТ, се
поставя
изискването
да вземат
мерки за
предотвратяване
на насилието
и детския
труд при полагането
на домашен
труд. В член 3
се
предоставя
защита на
основните
права на
полагащите
труд домашни
работници,
като от всяка
държава
членка се
изисква да
предприеме
определените
в
конвенцията
мерки за
спазване,
насърчаване
и прилагане
на основните
принципи и
права в
областта на
труда.
По-нататък в
разпоредбите
се поставят
следните изисквания
към
държавите —
членки на
МОТ:
·
определяне
на минимална
възраст за
полагането
на домашен
труд и
въвеждане на
гаранции по
отношение на
работници на
възраст под 18
години;
·
предотвратяване
на
злоупотребите
и насилието;
·
гарантиране
на
справедливи
и достойни условия
на труд;
·
гарантиране,
че работниците
са
информирани
за условията
на трудовото
правоотношение;
·
регламентиране
на наемането
на граждани от
други
държави и
гарантиране
на свободата
на движение;
·
гарантиране
на равно
третиране на
домашните
работници
спрямо
останалите
работници по
отношение на възнаграждението
и
обезщетенията;
·
регламентиране
и наблюдение
на дейността
на частните
агенции по
заетостта;
както и
·
разработване
на конкретен
механизъм за
жалби.
Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници
засяга области
на правото на
Съюза, които
до голяма
степен вече
са
регламентирани.
В
разпоредбите
на
конвенцията
са застъпени
предимно
аспекти,
свързани със
социалната
политика —
област, в
която в
правото на Съюза
са
определени
минимални
изисквания за
здравословни
и безопасни
условия на труд,
защита на правата
на младите
хора на
работното
място, закрила
на
майчинството,
задължение
на работодателя
за писмено
информиране
на работника,
работно
време,
имиграция и
работа чрез
агенции за
временна
заетост[2].
Предмет
на
конвенцията
са и въпроси,
свързани с
борбата
срещу
дискриминацията,
като в тази
сфера в правото
на Съюза са
установени
минимални изисквания
за равно
третиране в
областта на
заетостта,
равенство
между
половете и закрила
на
майчинството[3].
Конвенцията
засяга и
аспекти от
областта на
съдебното
сътрудничество
по
наказателноправни
въпроси, както
и убежището и
имиграцията,
в които в
правото на
Съюза са
определени
минимални
изисквания
за борба с
трафика на
хора и
санкции срещу
работодателите[4].
В
допълнение
член 8 от
Конвенция № 189
относно
домашните
работници се
отнася до
закрилата на
домашните
работници
мигранти,
като в него
се съдържат
разпоредби,
свързани с
правото на
свободно движение
на работници,
гарантирано
в законодателството
на Съюза[5].
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И ОТ
ОЦЕНКИТЕ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
Не се
прилага.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
В
съответствие
с
разпоредбите
относно външните
компетенции,
по които
Съдът на Европейския
съюз се е
произнесъл[6], и
по-конкретно
по отношение
на
подписването
и
ратифицирането
на конвенции
на
Международната
организация
на труда[7],
държавите
членки нямат
право
самостоятелно
да вземат
решение за
ратифицирането
на дадена
конвенция,
без
предварително
да бъдат
упълномощени
от Съвета, в
случаите, в които
определени
части от нея
попадат в обхвата
на
компетентността
на Съюза.
Същевременно
Европейският
съюз като такъв
не може да
ратифицира
конвенции на
МОТ, тъй като
страни по тях
могат да
бъдат само държави.
Следователно
когато
предметът на
дадено споразумение
или договор
отчасти
попада в
рамките на
компетентността
на Съюза и
отчасти — в тази
на държавите
членки,
институциите
на Съюза и
държавите
членки
трябва да
вземат всички
необходими
мерки, за да
гарантират по
най-добрия
начин
сътрудничеството,
необходимо
за
ратифицирането
на
конвенцията и
за изпълнението
на
произтичащите
от нея задължения[8].
По
отношение на
три
конвенции на
МОТ, приети
през
последните
десет години,
части от които
попадаха в
рамките на
компетентността
на Съюза,
Съветът
упълномощи
държавите членки
да
ратифицират,
в интерес на
Съюза,
частите от
тях, попадащи
в обхвата на
компетентността
на Съюза[9].
Комисията
прие също
така и
предложение
за решение на
Съвета по
отношение на
Конвенция № 170
относно
химикалите[10].
По
отношение
по-специално
на Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници, обхванатите
в нейните
разпоредби
различни
аспекти,
свързани със
социалната
политика,
борбата с
дискриминацията,
съдебното сътрудничество
по
наказателноправни
въпроси,
убежището и
имиграцията,
са предмет на
регламентиране
в такава
степен, при
която
държавите
членки вече
не са в
състояние да
действат самостоятелно
в тази област
в рамките на
външните
отношения[11].
Правното
основание за
законодателство
на Съюза в
областите,
залегнали в
конвенцията,
е член 153 от
ДФЕС, като
това
законодателство
в повечето
случаи съдържа
разпоредби,
които са
по-подробни
от общите
принципи,
установени в
Конвенция № 189
относно
домашните
работници.
Между основните
принципи на
конвенцията
и законодателството
на Съюза няма
противоречие,
нито несъвместимост
между
съдържащите
се в нея разпоредби
и
минималните
изисквания,
определени в
достиженията
на правото на
Съюза в съответните
области.
В
съответствие
с член 19,
параграф 8 от
устава на МОТ
конвенцията
съдържа минимални
стандарти,
което
означава, че
прилаганите
на
национално
равнище
стандарти
могат да
бъдат
по-стриктни в
сравнение с
предвидените
в
конвенцията.
Между
конвенцията
и
минималните
изисквания,
предвидени в
правото на
Съюза в тази
област, няма
несъответствие
по отношение
на подхода,
прилаган
спрямо
разпоредбите
относно
закрилата и
равното
третиране на
работниците.
Това означава,
че мерките на
Съюза могат
да бъдат по-строги
от
стандартите
на МОТ и
обратното[12].
В
Конвенция № 189
относно
домашните
работници се
съдържа член
за закрила на
домашните
работници
мигранти
(член 8), чиито
разпоредби
евентуално
биха могли да
засегнат
действието
на
разпоредбите
за свободно
движение на
работници —
област, която
попада в
обхвата на
изключителната
компетентност
на Съюза[13].
Основната
цел на
конвенцията
обаче не е да
урежда
въпроси,
които са от
изключителната
компетентност
на Съюза.
Освен това в
член 8,
параграф 2 от
конвенцията
се посочва,
че
изискването за
получаване
на писмена
оферта преди
преминаването
на
националните
граници не се
прилага по
отношение на
областите на
регионална
икономическа
интеграция.
Тази защитна
клауза предотвратява
всякаква
евентуална
несъвместимост
между
конвенцията
и
достиженията
на правото на
Съюза
относно
свободата на движение
на
работниците
съгласно
член 45 от ДФЕС
и Регламент №
492/2011.
Следователно
разпоредбите
на
конвенцията
в тази област
не са несъвместими
с
достиженията
на правото на
Съюза.
Целта
на
настоящото
предложение
е държавите
членки да
бъдат
упълномощени
да ратифицират,
в интерес на
Съюза, онези
части от Конвенция
№ 189 относно
домашните
работници,
които
попадат в
обхвата на
компетентността
на Съюза.
Предложението
е на
основание
член 218,
параграф 6 от
Договора за
функционирането
на Европейския
съюз (ДФЕС),
който се
прилага по
аналогия, във
връзка с член
153 от ДФЕС, с
който се
осигурява
правното основание
за
законодателството
на Съюза в областта
на закрилата
и
подобряването
на условията
на труд на
работниците.
2013/0085 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
упълномощаване
на държавите
членки да ратифицират,
в интерес на
Европейския
съюз, Конвенция
№ 189 относно
достойния
труд на
домашните
работници от 2011
г. на
Международната
организация
на труда (Конвенция № 189)
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 153 във
връзка с член 218,
параграф 6,
буква а),
подточка v) и
член 218,
параграф 8,
първа алинея
от него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
като
взе предвид
одобрението
на Европейския
парламент[14],
като
има предвид,
че:
(1)       Европейският
парламент,
Съветът и
Комисията
насърчават
ратифицирането
на
международните
конвенции в
областта на
труда,
определени
от
Международната
организация
на труда като
актуални, в
рамките на
усилията,
полагани от
Европейския
съюз за
създаване на
достойни
условия на
труд за всички
както в
Съюза, така и
извън него;
закрилата и
подобряването
на условията
на труд за работниците
са важна част
от тези
условия.
(2)       Повечето
разпоредби в
Конвенция № 189
относно
достойния
труд на
домашните
работници от 2011
г. на
Международната
организация
на труда (МОТ),
наричана
по-нататък
„конвенцията“,
до голяма
степен са
обхванати от
достиженията
на правото на
Съюза в
областта на
социалната
политика[15],
борбата
срещу
дискриминацията[16],
съдебното
сътрудничество
по
наказателноправни
въпроси[17],
както и убежището
и
имиграцията[18].
(3)       Разпоредбите
на
конвенцията
по отношение
на закрилата
на домашните
работници
мигранти
могат
евентуално
да засегнат
действието
на
разпоредбите
за свободно
движение на
работници —
област, която
попада в обхвата
на
изключителната
компетентност
на Съюза[19].
(4)       Поради
това
определени
части от
конвенцията
са в обхвата
на
компетентността
на Съюза и по
отношение на
тях
държавите
членки не
могат да
поемат
задължения
извън рамките
на
институциите
на Съюза[20].
(5)       Европейският
съюз не може
да ратифицира
конвенцията,
тъй като
страни по нея
могат да
бъдат само
държави.
(6)       Затова
е необходимо
държавите
членки и институциите
на Съюза да
си
сътрудничат
по отношение
на
ратифицирането
на конвенцията.
(7)       Следователно
Съветът
следва да
упълномощи
държавите
членки, които
са обвързани
от законодателството
на Съюза по
отношение на
минималните
изисквания в
областта на
условията на
труд, да
ратифицират
конвенцията
в интерес на
Европейския
съюз,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавите
членки се
упълномощават
да
ратифицират
частите,
попадащи в
областите на
компетентност
на Съюза,
предоставени
с Договорите,
от Конвенция
№ 189 относно
достойния
труд на
домашните
работници от 2011
г. на
Международната
организация
на труда (Конвенция
№ 189).
Член 2
Адресати
на настоящото
решение са
държавите
членки.
Съставено
в Брюксел на […] година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               Стратегия
на ЕС за
премахване
на трафика на
хора за
периода 2012—2016 г., COM (2012)
286 от 19.6.2012 г.
[2]               Директива
89/391/ЕИО,
Директива 94/33/ЕИО,
Директива 91/533/ЕИО,
Директива 2003/88/ЕО,
Директива 2011/98/ЕС,
Директива 2008/104/ЕО.
[3]               Директива
2000/78/ЕО,
Директива 2000/43/EО,
Директива 2006/54/ЕО,
Директива 92/85/ЕИО.
[4]               Директива
2011/36/ЕО,
Директива 2009/52/ЕО.
[5]               Член 45 от
ДФЕС,
Регламент № 492/2011.
[6]               Решение
на Съда
относно
Европейското
споразумение
за работата
на екипажите
на превозните
средства,
извършващи
международни
автомобилни
превози (AETR),
дело 22/70 от 31
март 1971 г., ECR, 1971 г., 263;
вж. също член 3,
параграф 2 от
ДФЕС, в който
се кодифицират
тези
принципи.
[7]               Становище
2/91 на Съда на
Европейския
съюз от 19 март 1993 г.
във връзка с
Конвенция № 170
относно
химикалите,
Сборник на
съдебната практика
1993-I, страница 1061.
[8]               Становище
2/91 на Съда на
Европейските
общности (ibid),
параграфи 36, 37 и 38.
[9]               През
последните
десет години
бяха приети три
решения на
Съвета за
упълномощаване
на държавите
членки да
ратифицират
конвенции на
МОТ: Решение
на Съвета от 14
април 2005
година за
упълномощаване
на държавите
членки да
ратифицират,
в интерес на
Европейската
общност,
Конвенцията
за документите
за
самоличност
на морските
лица на
Международната
организация
на труда
(Конвенция 185),
ОВ L 136/1 от 30 май 2005 г.;
Решение на
Съвета от 7
юни 2007 г. за
упълномощаване
на държавите
членки да
ратифицират,
в интерес на
Европейската
общност,
Конвенцията
за морски
труд от 2006 г. на
Международната
организация
на труда (ОВ L 161/63
от 22.6.2007 г.); и
Решение на
Съвета от 7
юни 2010 г. за
упълномощаване
на държавите
членки да
ратифицират
в интерес на
Европейския
съюз
Конвенцията
относно
условията на
труд в
сектора на
риболова от 2007
г. на
Международната
организация
на труда (Конвенция
№ 188), ОВ 145/12 от 11.6.2010 г.
[10]             COM(2012)677 от 20
ноември 2012 г.
[11]             Становище
2/91 на Съда,
параграфи 25 и 26.
[12]             Становище
2/91 на Съда,
параграф 18.
[13]             Член 45 от
ДФЕС,
Регламент № 492/2011.
[14]             OВ C […], […] г.,
стр. […].
[15]             Включително
рамковата
директива 89/391/ЕИО
относно
безопасността
и здравето на
работниците,
Директива 94/33/ЕО
относно
закрилата на
младите хора
на работното
място,
Директива 92/85/ЕИО
относно
закрилата на
майчинството,
Директива 91/533/ЕИО
относно
задължението
за писмено
заявление от
страна на
работодателя,
Директива 2003/88/ЕО
относно
работното
време и
Директива 2008/104/ЕО
относно
работата
чрез агенции за
временна
заетост.
[16]             Включително
Директива 2000/78/ЕО
относно
равното
третиране в
областта на
заетостта,
Директива 2006/54/ЕО
относно
равенството
между
половете и Директива
92/85/ЕИО относно
закрилата на
майчинството.
[17]             Включително
Директива 2011/36/ЕС
относно
предотвратяването
и борбата с
трафика на
хора и
защитата на
жертвите от
него.
[18]             Включително
Директивата 2009/52/ЕО
относно
санкциите
срещу
работодателите
и
Директивата 2011/98/ЕС
относно
единното
разрешение
за пребиваване.
[19]             Член 45 от
ДФЕС, Регламент
№ 492/2011.
[20]             Становище
2/91 на Съда на
Европейския
съюз от 19 март 1993
г., ECR 1993-I, стр. 1061,
параграф 26.


				|

		52013PC0390

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА относно наличието на прекомерен дефицит в Малта /* COM/2013/0390 final - 2013/0179 (NLE) */

			   	2013/0179 (NLE)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
относно
наличието на
прекомерен
дефицит в
Малта
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ
СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 126,
параграф 6 от
него,
като
взе предвид
предложението
на Комисията,
като
взе предвид
съображенията,
представени
от Малта,
като
има предвид,
че:
(1)       Съгласно
член 126 от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз (ДФЕС)
държавите членки
трябва да
избягват
прекомерния
бюджетен
дефицит.
(2)       Пактът
за
стабилност и
растеж се
основава на
целта за
осигуряване
на стабилни
публични
финанси като
средство за
засилване на предпоставките
за ценова
стабилност и
висок и
устойчив
растеж, водещ
до създаване
на трудова
заетост.
(3)       Процедурата
при прекомерен
дефицит (ППД)
съгласно
член 126 от
ДФЕС, уточнена
в
Регламент (EО)
№ 1467/97 на Съвета
за определяне
и изясняване
на
прилагането
на процедурата
при
прекомерен
дефицит[1],
който е част
от Пакта за
стабилност и
растеж,
предвижда
вземане на
решение за
наличието на
прекомерен
дефицит.
Протоколът
относно
процедурата
при
прекомерен
дефицит, приложен
към Договора,
определя
допълнителни
разпоредби,
свързани с
прилагането
на ППД. С
Регламент (EО)
№ 479/2009 на Съвета[2] се
установяват
подробни
правила и
определения
за
прилагането
на
разпоредбите
на горепосочения
протокол.
(4)       Съгласно
член 126,
параграф 5 от
ДФЕС, ако
Комисията
счита, че в
дадена
държава
членка съществува
или може да
възникне
прекомерен дефицит,
тя изпраща
становище до
съответната
държава и
информира за
това Съвета.
Като взе
предвид
доклада си в
съответствие
с член 126,
параграф 3 от
ДФЕС и
становището
на
Икономическия
и финансов
комитет в
съответствие
с член 126,
параграф 4 от
ДФЕС,
Комисията
заключи, че в
Малта съществува
прекомерен
дефицит.
Поради това
Комисията
изпрати
такова
становище до
Малта и
информира
Съвета на 29
май 2013 г[3].
(5)       В
член 126,
параграф 6 от
ДФЕС се
предвижда Съветът
да разгледа
всички
съображения,
които
заинтересованата
държава
членка желае
да представи,
преди да реши
след цялостна
оценка дали
съществува
прекомерен
дефицит. В
случая с
Малта
цялостната
оценка води
до следните
заключения.
(6)       Съгласно
предоставените
от
малтийските власти
през април
2013 г. данни
дефицитът по
консолидирания
държавен
бюджет на
Малта е достигнал
3,3 % от БВП през
2012 г.,
превишавайки
по този начин
референтната
стойност от
3 % от БВП. В
доклада на
Комисията по
член 126,
параграф 3 от
ДФЕС се
посочва, че
дефицитът е
бил близо до
референтната
стойност от 3%
от БВП, но
превишението
ѝ не може да
бъде определено
като
извънредно
по смисъла на
Договора и
Пакта за
стабилност и
растеж.
По-специално,
то е
вследствие
на силен спад
в икономиката
по смисъла на
Договора и
Пакта за стабилност
и растеж.
През 2010 г. и 2011 г.
растежът на реалния
БВП е бил
средно над 2 %
годишно,
надвишавайки
потенциалния
растеж.
Предварителните
данни за БВП,
публикувани
от
националния
статистически
институт на 11
март 2013 г.,
показват, че
през 2012 г.
икономическият
растеж се е
забавил, но е
останал положителен
на равнище 0,8 %.
За 2012 г. се
очаква
разликата
между
фактическия и
потенциалния
БВП, която бе
положителна
през 2011 г., да
бъде умерено
отрицателна.
Планираното
превишаване
на
референтната
стойност не
може да се
счита за
временно
явление.
Според
прогнозата
на Комисията
от пролетта
на 2013 г.
дефицитът ще
нарасне до 3,7 %
от БВП през
2013 г. и ще
достигне 3,6 %
от БВП през
2014 г. Заложеният
в Договора
критерий за
дефицита не е
изпълнен.
(7)       Предоставените
данни
показват
също, че през
2012 г. брутният
консолидиран
държавен дълг
е възлизал на
72,1 % от БВП,
надхвърляйки
референтната
стойност от
60 % от БВП. В
прогнозата
на Комисията
от пролетта
на 2013 г. се
предвижда
съотношението
на дълга да нарасне
до 74,9 % от БВП
през 2014 г. След
прекратяването
на ППД през
декември 2012 г.
Малта се възползва
от
тригодишен
преходен
период, започващ
през 2012 г., през
който да
постигне
целевия
показател за
намаляване
на дълга.
През 2012 г.
Малта не
постигна достатъчен
напредък по
отношение
спазването
на целевия
показател за
намаляване на
дълга, като
структурният
дефицит се
влоши
въпреки
изискванията
за неговото
подобряване.
Следователно
може да се
заключи, че критерият
за дълга от
Договора не е
изпълнен.
(8)       В
съответствие
с
разпоредбите
на Договора и
Пакта за
стабилност и
растеж
Комисията разгледа
в доклада си
и „други
значими фактори“.
Както е
определено в
Пакта за
стабилност и
растеж, по
отношение на
държави,
чието съотношение
на дълга
надхвърля 60 %
от БВП (като
Малта), тези
значими
фактори
могат да бъдат
взети
предвид само
при стъпките,
водещи до
вземане на
решение за
наличието на
прекомерен
дефицит,
когато се
оценява дали е
бил спазен
критерият за
дефицита, ако
дефицитът по
консолидирания
държавен
бюджет остане
близо до
референтната
стойност и превишението
на
референтната
стойност е временно
— случаят с
Малта обаче
не е такъв[4]. В
същото време
тези фактори
бяха взети
предвид при
оценката на
нарушението
на критерия
за дълга, но
изглежда, че
и в този
случай те не
поставят под
въпрос
решението за
наличие на
прекомерен
дефицит.
По-специално,
напредъкът
по отношение
на
изпълнението
на целевия
показател за
намаление на
дълга бе
оценен в
светлината
на ефекта от
финансовата
помощ за
държавите
членки от
еврозоната, водещ
до
увеличаване
на дълга и
дефицита. По отношение
на Малта се
очаква
кумулативното
въздействие
за периода 2011—2014
г. на
механизма за
отпускане на
заеми за
Гърция,
плащанията
към
Европейския
инструмент
за финансова
стабилност и
вноските в
капитала на Европейския
механизъм за
стабилност
да възлезе на
3,9 % от БВП под
формата на
дълг и 0,1 % от
БВП под
формата на
дефицит.
Отчитането
на въздействието
на тези
операции би
довело до
намаляване
на
структурното
подобрение
за 2012 г., което
Малта е
трябвало да постигне,
за да спази
критерия за
дълга, но дори
тогава
структурното
подобрение,
постигнато
реално от
Малта през
2012 г., е далеч по-малко.

ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
От
цялостната
оценка
следва, че в
Малта съществува
прекомерен
дефицит.
Член 2
Адресат
на
настоящото
решение е
Република
Малта.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               OВ L 209, 2.8.1997
г., стр. 6.
[2]               OВ L 145,
10.6.2009 г., стp. 1—9.
[3]               Всички
документи,
свързани с
ППД за Малта,
могат да
бъдат
намерени на
следния уебсайт:
http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm.
[4]               Член 2,
параграф 4 от
Регламент
(ЕО) № 1467/97 на Съвета.


Важна правна забележка

|

52009PC0100

Предложение за решение на Съвета за изменение на Решение 2006/326/ЕО за създаване на процедура за прилагането на член 5, параграф 2 от споразумението между Европейската общност и Кралство Дания относно връчването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски дела  /* COM/2009/0100 оконﾇателен - CNS 2009/0031 */

	[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |Брюксел, 4.3.2009COM(2009) 100 окончателен2009/0031 (CNS)Предложение заРЕШЕНИЕ НА СЪВЕТАза изменение на Решение 2006/326/ЕО за създаване на процедура за прилагането на член 5, параграф 2 от споразумението между Европейската общност и Кралство Дания относно връчването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски дела  ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ1. Контекст на предложението (предложенията) |110 | 1. 1. Основания и цели на предложението (предложенията) В съответствие с протокола за позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в сътрудничеството в областта на Дял ІV от Договора за ЕО и в резултат на това инструментите на Общността, приети в областта на съдебното сътрудничество по граждански дела, не са обвързващи, нито приложими спрямо Дания. При все това прилагането на някои инструменти на Общността бе разширено и спрямо Дания чрез международните споразумения между Европейската общност и Дания, сключени на основата на член 300 от Договора за ЕО. Съответните международни споразумения, сключени по силата на Решения 2006/325/EО[1] и 2006/326/EО[2] на Съвета, са следните: Споразумение между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела[3] и Споразумение между Европейската общност и Кралство Дания относно връчването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски дела[4]. Тези паралелни споразумения предвиждат (в член 5, параграф 2) одобрение от страна на Европейската общност в случаите, в които Дания възнамерява да се присъедини към международни споразумения, които биха могли да засегнат или да променят обхвата на Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (по-нататък: Регламент Брюксел I)[5] или Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета относно връчване в държавите-членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета (по-нататък: Регламент за връчване на документи)[6]. В решенията на Съвета относно сключването на въпросните паралелни споразумения и в самите паралелни споразумения не е посочено как Общността следва да вземе решение относно подобно одобрение. Целта на предложението (предложенията) е да определи процедурата за прилагането на член 5, параграф 2 от двете паралелни споразумения чрез изменение на решенията на Съвета относно тяхното сключване. |120 | 1.2. Общ контекст Паралелните споразумения предвиждат (в член 5, параграф 1), че международните споразумения, към които Общността се е присъединила по силата на съответните регламенти (приложени към паралелните споразумения), не са обвързващи, нито приложими спрямо Дания. Дания следва да се въздържа от сключването на международни споразумения, които биха засегнали или променили обхвата на съответните регламенти, освен ако въпросното сключване не бъде извършено в съгласие с Общността и са взети задоволителни мерки по отношение на връзката между тези паралелни споразумения и съответното международно споразумение. Отношенията между Дания и Европейската общност във връзка с тези паралелни споразумения се уреждат от международното право. Член 300 от Договора за ЕО се прилага и следователно Комисията не може да поема международни задължения от името на Европейската общност без това право да ѝ бъде делегирано изрично. Решенията на Съвета относно сключването на паралелните споразумения и самите паралелни споразумения не делегират на Комисията правомощието да дава одобрение от името на Европейската общност. Затова Европейската общност следва да установи специална вътрешна процедура, която Европейската общност (с изключение на Дания) да следва при вземането на решения за одобрение на сключването от Дания на международни споразумения, които засягат въпросните регламенти, приложени към паралелните споразумения. От практически съображения Комисията представя едновременно две предложения за прилагане на двете паралелни споразумения. Макар да е по-малко вероятно Дания да направи предложение за присъединяване към международни споразумения, включващи разпоредби, касаещи връчване на документи в чужбина, които биха засегнали паралелното споразумение за връчване на документи, е необходимо също така да бъде установена процедура за прилагането и на това паралелно споразумение. |2. Консултация със заинтересованите страни и оценка на въздействието |230 | През 2008 г. се състоя среща между представители на съответните датски органи и представители на Комисията, на която бе обсъдена ситуацията. Не бяха проведени повече консултации, тъй като въпросът относно вътрешната процедура, която Европейската общност ще следва, засяга само Европейската общност, с изключение на Дания, при положение че Дания не участва в сътрудничеството в областта на Дял ІV от Договора за ЕО и в този контекст следва да бъде разглеждана като трета държава. Макар да не бе извършена формална оценка на въздействието, Комисията извърши оценка на различни варианти за създаването на процедура за прилагането. Един от вариантите би се състоял в изменение на двете паралелни споразумения, за да бъде предвидена специална процедура за прилагане. Това би представлявало много по-усложнена процедура (нужда от мандат за преговори за Комисията, самите преговори и процедурата, която трябва да се следва за сключването на споразуменията) и тъй като проблемът изисква неотложно решение, този вариант бе отхвърлен. Вариантът, избран от Комисията, предвижда просто и сравнително бързо решение, а именно изменение на решенията на Съвета относно сключването на паралелните споразумения, така че да бъдат включени специални разпоредби относно процедурата, която Европейската общност ще следва при вземането на решения за одобрение на сключването от Дания на съответното международно споразумение. |3. Правни елементи на предложението (предложенията) 3.1. Обобщение на предложените действия Комисията предлага да бъдат изменени Решения 2006/325/EО и 2006/326/EО на Съвета с цел в тези решения да бъдат включени разпоредби относно прилагането на член 5, параграф 2 от паралелните споразумения. Същата процедура се предвижда за прилагането на двете паралелни споразумения. Прави се разлика между две ситуации и се определят различни процедури, с които Европейската общност дава одобрението си във всяка от тези ситуации. Общото за двете ситуации е фактът, че Комисията се упълномощава от Съвета да изрази одобрението си от името на Европейската общност. Първата ситуация включва случаите, в които държавите-членки вече са упълномощени да сключат съответното международно споразумение. Такъв е случаят например с Международната конвенция за гражданска отговорност за щетите от петролно замърсяване от бункери от 2001 година (Конвенцията за бункерите), в който случай Общността вече е упълномощила държавите-членки в интерес на Общността да подпишат или да се присъединят към тази конвенция (вж. Решение 2002/762/EО на Съвета за упълномощаване на държавите-членки в интерес на Общността да подпишат, ратифицират или да се присъединят към Международната конвенция за гражданска отговорност за щетите от петролно замърсяване от бункери, 2001 година (Конвенцията за бункерите)[7]. Друг пример е Протоколът от 12 февруари 2004 г. за изменение на Парижката конвенция от 29 юли 1960 г. относно гражданската отговорност в областта на атомната енергия (вж. Решение 2003/882/EО на Съвета за упълномощаване на държавите-членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция от 29 юли 1960 година относно гражданската отговорност в областта на ядрената енергия, да подпишат, в интерес на Европейската общност, протокола за изменение на тази конвенция[8] и Решение 2004/294/EО на Съвета за упълномощаване на държавите-членки, които са договарящи се страни по Парижката конвенция от 29 юли 1960 година относно гражданската отговорност в областта на атомната енергия, да ратифицират в интерес на Европейската общност Протокола за изменение на конвенцията или да се присъединят към него[9]). Първата ситуация ще включва също така случаи, в които самата Общност е станала страна по международни споразумения, които засягат Регламента Брюксел I или Регламента за връчване на документи. В описаните случаи, при положение че Общността вече е разгледала възможността тези инструменти на Общността да бъдат засегнати от съответното международно споразумение, и при необходимост е осигурила гаранции за прилагането на тези инструменти на Общността в съответните случаи, се въвежда проста процедура. В такива случаи Комисията ще бъде упълномощена да изрази одобрението си спрямо Дания от името на Европейската общност. Втората ситуация включва всички случаи, които не попадат в първата категория по-горе. В подобни случаи съществува необходимостта от обсъждане с държавите-членки на възможността въпросните регламенти да бъдат засегнати от международното споразумение, което Дания възнамерява да сключи. При това положение държавите-членки участват в процеса на вземането на решение посредством процедурата по комитология. В такива случаи Комисията ще бъде упълномощена да изрази одобрението си спрямо Дания от името на Европейската общност посредством процедурата по комитология. 3.2. Правно основание Правното основание за двете предложения е член 61, буква в) от Договора за ЕО във връзка с член 300, параграф 2, първа алинея от него и с член 300, параграф 3, първа алинея от него. |2009/0031 (CNS)Предложение заРЕШЕНИЕ НА СЪВЕТАза изменение на Решение 2006/326/ЕО за създаване на процедура за прилагането на член 5, параграф 2 от споразумението между Европейската общност и Кралство Дания относно връчването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски делаСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 61, буква в), във връзка с член 300, параграф 2, първа алинея от него и член 300, параграф 3, първа алинея от него,като взе предвид предложението на Комисията,като взе предвид становището на Европейския парламент[10],като има предвид, че:(1) Приложното поле на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1393/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно връчване в държавите-членки на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела („връчване на документи“) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета[11] бе разширено спрямо Дания чрез споразумението между Европейската общност и Кралство Дания относно връчването на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски дела, сключено по силата на Решение 2006/326/EО на Съвета[12].(2) Член 5, параграф 2 от споразумението между Европейската общност и Кралство Дания предвижда, че Дания ще се въздържа от присъединяване към международни споразумения, които биха могли да засегнат или изменят обхвата на Регламент (EО) № 1393/2007, освен ако това не стане в съгласие с Общността и са взети задоволителни мерки по отношение на връзката между това споразумение и съответното международно споразумение.(3) В самото споразумение между Европейската общност и Кралство Дания и в Решение 2006/326/EО не се посочва как Европейската общност взема решение относно своето одобрение на сключването от Дания на съответното международно споразумение.(4) Необходимо да бъде създадена процедурата за прилагането на член 5, параграф 2 от споразумението между Европейската общност и Кралство Дания. Подобна процедура ще гарантира бързото вземане на решения относно одобрението от страна на Европейската общност.(5) Следва да се прави разлика между случаите, в които самата Европейска общност вече е станала страна по международното споразумение или е упълномощила нейните държави-членки да се присъединят в интерес на Европейската общност, и всички останали случаи.(6) Решение 2006/326/EО следва да бъде изменено съответно, за да предвиди такава процедура.(7) Мерките, необходими за прилагането на настоящото решение, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията[13].(8) В съответствие с член 3 от Протокола за позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност, Обединеното кралство и Ирландия взимат участие в приемането и прилагането на настоящото решение.(9) Дания, в съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност, не участва в приемането на настоящото решение и следователно то не е обвързващо, нито приложимо спрямо Дания,РЕШИ:Член единственРешение 2006/326/ЕО се изменя, както следва:Добавят се следните членове 1а и 1б:„ Член 1аС цел прилагане на член 5, параграф 2 от Споразумението решението относно одобрението от Европейската общност се приема от Комисията, ако:a) Самата Европейска общност вече е станала страна по международното споразумение; илиб) Европейската общност е упълномощила своите държави-членки да се присъединят в интерес на Европейската общност.Във всички останали случаи решението относно одобрението от страна на Европейската общност се приема от Комисията в съответствие с консултативната процедура, посочена в член 1б, параграф 2.Член 1б1. Комисията се подпомага от комитет.2. При позоваване на този параграф се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.“Съставено в Брюксел на […] година.За СъветаПредседател [1] ОВ L 120, 5.5. 2006 г, стр. 22.[2] OВ L 120, 5.5.2006 г., стр. 23.[3] OВ L 299, 16.11.2005 г., стр. 62.[4] OВ L 300, 17.11.2005 г., стр. 55.[5] OВ L 12, 16.1.2001 г., стр. 1.[6] OВ L 324, 10.12.2007 г., стр. 78.[7] OВ L 256, 25.9.2002 г., стр. 7.[8] OВ L 338, 23.12.2003 г., стр. 30.[9] OВ L 97, 1.4.2004 г., стр. 53.[10] ОВ C […], […] г., стр. […].[11] OВ L 324, 10.12.2007 г., стр. 79.[12] OВ L 120, 5.5.2006 г., стр. 23.[13] OВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.


Важна правна забележка

|

52009PC0308

Предложение за решение на Европейския Парламент и на Съвета относно мобилизирането на средства от фонд „Солидарност“ на Европейския съюз  /* COM/2009/0308 окончателен */

	[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |Брюксел, 22.6.2009COM(2009) 308 окончателенПредложение заРЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТАотносно мобилизирането на средства от фонд „Солидарност“ на Европейския съюзОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУММеждуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г.[1] позволява мобилизиране на фонд „Солидарност“ на Европейския съюз чрез механизъм за гъвкавост в рамките на годишен таван от 1 милиард EUR над съответните функции от финансовата рамка. Условията за финансиране от фонда са подробно изложени в Регламент (ЕО) № 2012/2002 на Съвета[2].Въз основа на подаденото от Франция заявление за помощ от фонда след буря през януари 2009 г. общата оценка на нанесените щети възлиза на:(EUR) |Преки щети | Праг | Сума на база 2,5 % | Сума на база 6 % | Общ размер на предложената помощ |Буря във Франция (Klaus) | 3 805 470 000 | 3 398 60 000 | 84 965 025 | 24 412 140 | 109 377 165 |Като отчита констатираното при прегледа на заявлението[3] и максималния възможен размер на безвъзмездните средства от фонда, както и рамките за преразпределяне на бюджетните кредити по изискващата допълнителни разходи функция, Комисията предлага да се мобилизират средства от фонд „Солидарност“ на Европейския съюз в размер на общо 109 377 165 EUR, които следва да се заделят за функция 3б от финансовата рамка.С представянето на настоящото предложение за мобилизиране на фонда Комисията започва опростената тристранна процедура съгласно изискванията на точка 26 от Междуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г., за да се гарантира съгласието на двете направления на бюджетния орган относно необходимостта да се използва фондът и относно размера на необходимите средства. Комисията приканва първото от двете направления на бюджетния орган, което постигне съгласие на подходящо политическо равнище по проекта на предложение за мобилизиране, да информира другото направление и Комисията за своите намерения.В случай на несъгласие от страна на някое от двете направления на бюджетния орган ще бъде свикана официална тристранна среща.За да бъдат вписани в бюджета за 2009 г. конкретни бюджетни кредити за поети задължения и за плащания, Комисията ще представи предварителен проект на коригиращ бюджет (ППКБ) според изискванията на точка 26 от Междуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г.Предложение заРЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТАотносно мобилизирането на средства от фонд „Солидарност“ на Европейския съюзЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взеха предвид Междуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията за бюджетната дисциплина и доброто финансово управление[4], и по-специално точка 26 от него,като взеха предвид Регламент (ЕО) № 2012/2002 на Съвета от 11 ноември 2002 г. за създаване на фонд „Солидарност“ на Европейския съюз[5],като взеха предвид предложението на Комисията,[6]като имат предвид, че:(1) Европейският съюз създаде фонд „Солидарност“ на Европейския съюз („фонда“) в израз на солидарност с населението от регионите, засегнати от бедствия.(2) Междуинституционалното споразумение от 17 май 2006 г. позволява мобилизиране на фонда в рамките на годишния таван от 1 милиард EUR.(3) Регламент (ЕО) № 2012/2002 съдържа разпоредбите, съгласно които се мобилизират средствата от фонда.(4) Франция внесе заявление за мобилизиране на средства от фонда във връзка с бедствие, причинено от буря,РЕШИХА:Член 1За общия бюджет на Европейския съюз за 2009 финансова година фонд „Солидарност“ на Европейския съюз се мобилизира за осигуряване на сумата от 109 377 165 EUR под формата на бюджетни кредити за поети задължения и бюджетни кредити за плащания.Член 2Настоящото решение се публикува в Официален вестник на Европейския съюз .Съставено в Брюксел на […] година.За Европейския парламент За СъветаПредседател Председател [1] ОВ C 139, 14.6.2006 г., стр. 1.[2] ОВ L 311, 14.11.2002 г., стр. 3.[3] Съобщение до Комисията SEC(2009)730 относно заявление за мобилизиране на средства от фонд „Солидарност“ на Европейския съюз, подадено от Франция след буря.[4] ОВ C 139, 14.6.2006 г., стр. 1.[5] OВ L 311, 14.11.2002 г., стр. 3.[6] OВ C […], […] г., стр. […].