                         ЕВРОПЕЙСКА
                         КОМИСИЯ
                                              Брюксел, 22.6.2015 г.
                                              COM(2015) 305 final
                                              2015/0136 (NLE)
                                  Предложение за
                              РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
    относно ратифицирането и присъединяването на държавите членки от името на
         Съюза към Протокола от 2010 г. към Международната конвенция за
   отговорността и обезщетенията за щети при превоза на опасни и вредни вещества
    по море по отношение на аспектите, свързани със съдебното сътрудничество по
                            гражданскоправни въпроси
BG                                                                               BG
 ---pagebreak---                          ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ
   1.   КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
   1.1. Въведение
        Отговорността и обезщетенията за щети, произтичащи от специфични видове
        търговски корабоплавателни дейности, се регулират на международно равнище
        с редица конвенции на Международната морска организация (наричана по-
        долу „ММО“), които се основават на едни и същи основни принципи. Тези
        принципи са: обективна отговорност на корабособственика, задължителна
        застраховка за покриване на щетите, причинени на трети страни, право на
        понеслите щети лица да подадат пряк иск срещу застрахователя, ограничаване
        на отговорността и, в случай на разлив на нефт и опасни и вредни вещества
        (наричани по-долу „ОВВ“), специален компенсационен фонд, който плаща за
        щетите, когато те надхвърлят пределите на отговорността на
        корабособственика.
        Международната конвенция за отговорността и обезщетенията за щети при
        превоза на опасни и вредни вещества по море от 1996 г. (наричана по-долу
        „Конвенцията ОВВ от 1996 г.“) е последната от конвенциите на ММО,
        третиращи отговорността, която все още изчаква ратифициране от страна на
        държавите, за да влезе в сила. Тя представлява важна част от режима на
        международната отговорност по море, по-специално предвид на това, че
        превозът на ОВВ по море, включително втечнен природен газ (ВПГ) и втечнен
        нефтен газ (ВНГ), е процъфтяваща търговия, представляваща значителен дял от
        сектора на морския транспорт.
        В протокола от 2010 г. към Конвенцията ОВВ от 1996 г. бяха включени
        необходими изменения в отговор на проблемите, набелязани в Конвенцията
        ОВВ от 1996 г. Протоколът от 2010 г. и разпоредбите на Конвенцията,
        изменени с протокола, трябва да се четат, тълкуват и прилагат заедно като
        единен инструмент съгласно членове 2 и 18 от протокола. Секретариатът на
        ММО изработи консолидиран текст на протокола, който през 2011 г. бе
        одобрен от ММО на 98-то заседание на нейния правен комитет, и носи
        наименованието „Конвенция ОВВ от 2010 г.“. Конвенцията ОВВ от 2010 г.
        като единен, консолидиран инструмент за Конвенцията ще влезе в сила, след
        като влезе в сила Протоколът от 2010 г.
        Подписването, ратифицирането или приемането от страна на дадена държава
        на Протокола от 2010 г. обезсилва всяко предишно подписване или
        ратифициране от страна на тази държава на Конвенцията ОВВ от 1996 г., в
        съответствие с член 20, параграф 8 от протокола (член 45, параграф 8 от
        Конвенцията ОВВ от 2010 г.).
        Нито Конвенцията ОВВ от 1996 г., нито Протокола от 2010 г. към Конвенцията
        ОВВ са влезли в сила. По последния няма договарящи страни към днешна дата.
        Важно е да се отбележи, че обвързването с Протокола от 2010 г. трябва да е
        придружено от предоставянето на данни за общото количество на товара,
        върху който се дължат вноски, получен през предходната календарна година, в
        съответствие с член 20, параграф 4 от него (член 45, параграф 4 от Конвенцията
        ОВВ от 2010 г.). Това предварително условие е основната причина, поради
        която нито една държава членка все още не е ратифицирала Конвенцията.
BG                                         2                                           BG
 ---pagebreak---           След приемането на Протокола от 2010 г. към Конвенцията ОВВ от ММО,
          група държави с подкрепата на секретариата на Международните фондове за
          обезщетение при замърсявания с нефт (наричани по-долу „фондове IOPC“)
          изготвиха набор от насоки за докладването на товар ОВВ, върху който се
          дължат вноски. Тези насоки бяха одобрени от правния комитет на ММО на
          неговото 100-тно заседание на 19 април 2013 г.1, като по този начин бяха
          решени основните практически трудности при ратифицирането на
          конвенцията.
          На 101-то заседание на правния комитет на ММО бе създадена група                           за
          кореспонденция по ОВВ, която да подпомага държавите при създаването                       на
          процедури за прилагането на конвенцията, по-специално за докладване                       на
          ОВВ, върху които се дължат вноски, с цел да се проправи пътят                              за
          ратифициране. Редица държави членки на ЕС и Европейската комисия                           са
          членове на тази група.
   1.2.   Компетентност на ЕС и правни последици от нея
        В съответствие с правилата за външната компетентност на Съюза, както са
        определени в член 3, параграф 2 от Договора за функционирането на
        Европейския съюз („ДФЕС“), Протоколът от 2010 г., а в бъдеще и Конвенцията
        ОВВ от 2010 г., попада в изключителната компетентност на Съюза, тъй като
        засяга общите правила на Съюза и променя техния обхват.
        Както е посочено в раздел 1.4 на настоящия меморандум, сключването на
        Протокола от 2010 г. към Конвенцията ще засегне обхвата и правилата на
        Директива 2004/35/ЕО относно екологичната отговорност по отношение на
        предотвратяването и отстраняването на екологичните щети2. Освен това поради
        причините, описани в раздел 1.5 по-долу, сключването на Протокола от 2010 г.
        би засегнало правилата, установени в Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно
        компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по
        граждански и търговски дела (преработен Регламент „Брюксел I“)3.
        Това припокриване между разпоредбите на конвенцията, както е изменена, и
        установените в Съюза правила във връзка със съдебното сътрудничество по
        граждански и търговски дела също така съставлява правното основание за
        Решение № 2002/971/ЕО на Съвета за упълномощаване на държавите членки, в
        интерес на Общността, да ратифицират или да се присъединят към Конвенцията
        ОВВ от 1996 г.4 Както бе посочено във въведението обаче, Протоколът от 2010 г.
        измени Конвенцията ОВВ от 1996 г. и Конвенцията ОВВ от 2010 г. е
        консолидираният инструмент, произтичащ от това изменение. Следователно
        въздействието на Конвенцията ОВВ от 2010 г. върху правилата на ЕС трябва да
        се оценява в светлината на промените в правния ред на Съюза, настъпили след
        приемането на Решение 2002/971/ЕО на Съвета.
   1
        IMO LEG 100th Session, LEG 100/14, „Report of the Legal Committee on the work of its one
        hundredth session“, стр. 5-6; LEG 100/3, коментар на Канада относно „Monitoring the
        Implementation of the HNS Protocol, 2010“, приложение 2 „Reporting guidelines on the submission
        of HNS contributing cargo“.
   2
        OВ L 143, 30.4.2004 г., стр.56. .
   3
        OВ L 351, 20.12.2012 г., стр.1. .
   4
        Решение 2002/971/ЕО на Съвета от 18 ноември 2002 г. за упълномощаване на държавите членки,
        в интерес на Общността, да ратифицират или да се присъединят към Международната конвенция
        за отговорността и обезщетенията за вреди при превоза на опасни и вредни вещества по море от
        1996 г. (Конвенция HNS), ОВ L 337, 13.12.2002 г., стр. 55.
BG                                                 3                                                    BG
 ---pagebreak---           Изключителната компетентност на Съюза за сключване на Протокола от 2010 г.
          не може да се упражни от самия Съюз като отделно юридическо лице при липса
          на клауза за регионална организация за икономическа интеграция в текста на
          конвенцията или в протокола. Това задължава държавите членки да сключат
          това международно споразумение от името на Съюза. Тъй като Протоколът от
          2010 г. засяга въпроси от изключителната компетентност на ЕС, държавите
          членки не могат да вземат самостоятелно решение относно подписването и
          ратифицирането на този протокол. Те могат да направят това само от името на
          Съюза, след разрешение на Съвета и със съгласието на Европейския парламент
          по предложение на Комисията, в съответствие с член 218, параграф 6, буква а)
          от ДФЕС.
   1.3.     Подробности относно конвенцията
          Протоколът от 2010 г. и съответно консолидираната Конвенция ОВВ от 2010 г.
          ще влезе в сила 18 месеца след датата, на която поне 12 държави, 4 от които с
          поне 2 милиона единици брутен тонаж всяка, са я ратифицирали, и съответните
          данни за товара, върху който се дължат вноски, са били представени на
          генералния секретар на ММО, както е целесъобразно, и с тях е било доказано, че
          не по-малко от 40 милиона тона товар, върху който се дължат вноски по общата
          сметка на ОВВ, е бил получен общо в тези държави през предходната
          календарна година. Условията за влизане в сила са същите като при
          Конвенцията ОВВ от 1996 г.
          Основните промени в Конвенцията ОВВ от 2010 г. спрямо Конвенцията ОВВ от
   1996 г. са:
            а)   изключване на пакетирани ОВВ от определението за товар, върху който
                 се дължат вноски във фонда ОВВ, докато щетите, причинявани от
                 пакетирани ОВВ, продължават да се покриват от двустепенната система
                 за обезщетения, установена в конвенцията (член 1, параграф 10 от
                 Конвенция ОВВ от 2010 г.);
            б)   увеличаване на пределите на отговорността на корабособственика за
                 корабите, превозващи пакетирани ОВВ, за да се компенсира по-добре
                 изключването на пакетираните ОВВ от товара, върху който се дължат
                 вноски във фонда ОВВ (член 9, параграф 1, буква б) от Конвенция ОВВ
                 от 2010 г.);
            в)   прехвърляне на отговорността за плащане на съответните вноски във
                 фонда ОВВ върху физическия получател на ВПГ, освен ако няма друго
                 споразумение между титуляря и получателя (член 19, параграф 1а от
                 Конвенция ОВВ от 2010 г.);
            г)   изплащане на обезщетения от фонда ОВВ в случай на инцидент от
                 неговия обхват, при условие че съответната държава членка е изпълнила
                 задължението си да представя доклади за товарите, върху които се дължат
                 вноски, за всички години, предхождащи инцидента (член 21а, параграф 2
                 от Конвенция ОВВ от 2010 г.).
          Тези промени премахват основните пречки,            блокиращи     процеса   на
          ратифициране на Конвенцията ОВВ от 1996 г.
          Обхват: Конвенцията ОВВ от 2010 г. се прилага за искове за щети, произтичащи
          от превоза на ОВВ по море, с изключение на исковете, произтичащи от договор
          за превоз на товари или пътници. Щетите, покрити от конвенцията, включват
BG                                           4                                           BG
 ---pagebreak---    всички щети, причинени на територията, включително териториалните води, на
   държава — страна по конвенцията, екологичните щети, причинени в
   изключителната икономическа зона на държава — страна по конвенцията,
   всички щети, различни от екологичните щети, причинени извън територията и
   териториалните води на държава — страна по конвенцията, от кораб,
   регистриран в държава — страна по Конвенцията, както и всички мерки за
   предотвратяване, предприети с цел свеждане до минимум на гореспоменатите
   видове щети. Военни кораби или други кораби, които са собственост или са под
   управлението на дадена държава и се използват за нетърговски цели, се
   изключват от обхвата на конвенцията, освен ако съответната държава не реши
   друго. В допълнение, дадена държава може да изключи от обхвата на
   конвенцията корабите под 200 бруто тона, които превозват ОВВ изключително в
   пакетиран вид, когато те извършват пътувания между пристанищата или
   съоръженията на тази държава. Последното изключване може също така да се
   прилага между две съседни държави при изричното им взаимно съгласие.
   Такива изключвания, засягащи една или две съседни държави, трябва да се
   съобщават на ММО, както е уместно.
   Основни аспекти на отговорността и обезщетенията: Конвенцията ОВВ от
   2010 г. предвижда обективна отговорност за собственика на кораба, който
   превозва ОВВ, за всяка щета, произтичаща от инцидент във връзка с
   превозването на ОВВ по море на борда на този кораб. Съществуват ограничени
   изключения по отношение на обективната отговорност на корабособственика и
   доказателствената тежест за тях се носи от него.
   Обективната отговорност е придружена от задължението на корабособственика
   да сключи застраховка или да осигури друга финансова гаранция, за да покрие
   отговорността си за щета съгласно конвенцията. Държавите — страни по
   конвенцията, трябва да удостоверяват наличието на такава застраховка или
   финансова гаранция в съответствие с конвенцията.
   С цел изискванията за обективна отговорност и задължителна застраховка да
   бъдат подкрепени от съответния сектор, конвенцията предвижда също правото
   на ограничаване на отговорността на корабособственика до 100 милиона
   разчетни единици съответно за ОВВ, превозвани в насипно състояние, и 115
   милиона разчетни единици за пакетирани ОВВ. В допълнение, какъвто е случаят
   с всички конвенции за отговорността по море, съществува клауза, забраняваща
   предявяването на иск срещу корабособственика за щети, които попадат в
   обхвата на Конвенция ОВВ от 2010 г., „на друго основание освен настоящата
   конвенция“.
   Най-големият принос на тази конвенция към международния режим за
   отговорност и обезщетения при произшествия, причинени от търговски
   корабоплавателни дейности, и по-специално при търговия с ОВВ по море, е
   създаването на специален компенсационен фонд. Фондът ОВВ има за цел да
   изплаща обезщетение на всяко лице, претърпяло щети във връзка с превоза на
   ОВВ по море, когато това лице не е могло да получи пълно или подобаващо
   обезщетение за щетите от страна на корабособственика или неговия
   застраховател. Такъв случай може да възникне поради различни обстоятелства, а
   именно липсата на отговорност от страна на корабособственика, финансова
   невъзможност на корабособственика или на неговия застраховател да
   удовлетворят изцяло исковете или ако размерът на щетите превишава пределите
   на отговорността на корабособственика.
BG                                     5                                         BG
 ---pagebreak---         Общата сума за обезщетения, налична по тази двустепенна система, е 250
        милиона разчетни единици (приблизително 310 млн. евро по днешните валутни
        курсове). За да може тази сума да бъде на разположение, по Конвенцията ОВВ
        от 2010 г. е създадена обстойна система за вноски, изплащани на фонда ОВВ от
        лицата, които получават ОВВ във за всяка държава — страна по Конвенцията.
        Държавите — страни по конвенцията, на свой ред са отговорни за точността,
        навременността и периодичността на докладването на товара, върху който се
        дължат вноски във фонд ОВВ; дадена държава може също така да реши да плати
        вноските, дължими на фонда ОВВ, вместо получателя на ОВВ.
        Искове и сезиране на съдилища на държава — страна по конвенцията: В
        Конвенцията ОВВ от 2010 г. се съдържат правила относно компетентността на
        съдилищата на държавите — страни по конвенцията, по отношение на искове,
        подадени от лица, претърпели обхванати от конвенцията щети, срещу
        корабособственика или неговия застраховател или срещу фонда ОВВ.
        Признаването и изпълнението на решения на съдилищата в държавите — страни
        по конвенцията, също попадат в обхвата на конвенцията. Тези елементи, които
        остават непроменени спрямо Конвенцията ОВВ от 1996 г., имат за цел да
        гарантират, че пострадалите от обхванати от конвенцията произшествия могат
        да се възползват от ясни процедурни правила и правна сигурност, за да предявят
        своите искове по по-ефективен начин.
   1.4.  Отражение върху Директива 2004/35/ЕО
        От 2004 г. насам Директива 2004/35/ЕО е приложимото право на ЕС относно
        отговорността на извършващите професионални дейности, в това число
        търговско корабоплаване, по отношение на предотвратяването и отстраняването
        на екологични щети на територията и водите под юрисдикцията на държавите
        членки.
        И двете конвенции ОВВ — от 1996 г. и от 2010 г. — се припокриват в своя
        обхват с тази директива, що се отнася до i) екологични щети, причинени на
        територията, включително в териториалните води, на някоя от държавите —
        страни по конвенцията (член 3, буква а) от Конвенция ОВВ от 2010 г.), ii) щети
        от замърсяване на околната среда, причинени в ИИЗ или еквивалентна зона (до
        200 морски мили от изходните линии) на държава — страна по конвенцията
        (член 3, буква б) от Конвенция ОВВ от 2010 г.), и iii) „мерки за предотвратяване,
        независимо къде са предприети, за предотвратяване или свеждане до минимум
        на такива щети“ (член 3, буква г) от Конвенция ОВВ от 2010 г.). Съответните
        разпоредби на директивата са нейните член 2, параграф 1 относно
        определението за „екологични щети“ и член 2, параграф 10 относно
        определението за „мерки за предотвратяване“, в комбинация с член 3,
        параграф 1, буква а) от Директива 2008/56/ЕО за създаване на рамка за действие
        на Общността в областта на политиката за морска среда5 и член 1, параграф 1 от
        Директива 79/409/ЕИО за птиците6 и член 2, параграф 1 от Директива 92/43/ЕИО
        за местообитанията7, както е посочено „Насоки на Комисията за създаване на
        мрежата „Натура 2000“ в морската среда — прилагане на директивите за
   5
        ОВ L 164, 25.6.2008 г., стр. 19.
   6
        Директива 79/409/ЕИО на Съвета относно опазването на дивите птици, ОВ L 103, 25.4.1979 г.,
        стр. 1.
   7
        Директива 92/43/ЕИО на Съвета за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и
        фауна, ОВ L 206, 22.7.1992 г., стр. 7.
BG                                              6                                                   BG
 ---pagebreak---         местообитанията и за птиците“8. Определението за „екологични щети“ в
        конвенцията и в Директива 2004/35/ЕО, макар и припокриващи се в голяма
        степен, не са идентични. На практика обаче се очаква, че конвенцията следва да
        се стреми към също толкова високи стандарти за отстраняване на екологичните
        щети, както и директивата.
        Поради припокриване на обхватите на Директива 2004/35/ЕО и Конвенцията
        ОВВ от 2010 г., е ясно, че сключването на Протокола от 2010 г., изменящ
        Конвенцията ОВВ от 1996 г. и водещ до нов правен текст (т.е. Конвенцията ОВВ
        от 2010 г.), засяга съществуващите правила на Съюза.
        По същество Директива 2004/35/ЕО изрично се позовава на Конвенцията ОВВ
        от 1996 г., като изключва от обхвата на директивата всички щети, произтичащи
        от инцидент, който е обхванат от посочената конвенция или нейните бъдещи
        изменения, при условие че конвенцията е в сила в съответната държава членка
        (член 4, параграф 2 и приложение IV към Директива 2004/35/ЕО). Целта е да се
        даде възможност на специализираните международни режими, които покриват
        гражданската отговорност при специфични професионални дейности, да имат
        предимство пред директивата, тъй като се смятат за по-ефективни при
        отпускането на бързо и адекватно обезщетение за екологични щети и са по-
        добре съобразени с естеството на тези професионални дейности. Протоколът от
        2010 г. като изменение на Конвенцията ОВВ от 1996 г. попада в обхвата на това
        изключване от обхвата на Директива 2004/35/ЕО; следователно е ясно, че
        ратифицирането или присъединяването към конвенцията ще засегне обхвата на
        съществуващите правила на ЕС.
        Освен значителното припокриване между правилата на конвенцията и
        директивата, налице е също така ключов конфликт, който определя
        въздействието на разпоредбите на конвенцията върху правилата на Съюза.
        Съгласно член 7, параграф 4 от Конвенцията ОВВ (повтарящ се в текста и на
        Конвенцията от 1996 г. и на Конвенцията от от 2010 г.) не се допускат искове за
        щети срещу корабособственика, които не са подадени по реда, предвиден в
        Конвенцията. Това означава, че директивата не може да се прилага в допълнение
        към конвенцията, доколкото се засяга отговорността на корабособственика за
        щета ОВВ; следователно, обхватът на директивата е ограничен от конвенцията и
        това е от значение за целите на сключването на Протокола от 2010 г. от страна
        на държавите членки.
   1.5.   Последици за Регламент (ЕС) № 1215/2012 (преработен Регламент (ЕО)
          № 44/2001 — „Брюксел I“)
        С глава IV на Конвенцията ОВВ от 2010 г. се установяват процедурните
        правила, приложими за искове и действия съгласно конвенцията пред
        съдилищата на държавите — страни по Конвенцията. По-специално, с членове
        38, 39 и 40 от конвенцията се установяват правилата относно компетентността
        на съдилищата и признаването и изпълнението на съдебни решения. Тези
        членове са идентични с членове 38, 39 и 40 от Конвенцията ОВВ от 1996 г.,
        които са правното основание на изключителната компетентност на Общността,
        обосноваващо Решение № 2002/971/ЕО на Съвета.
        С Регламент (ЕС) № 1215/2012 се установяват правила относно
        компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по
   8
        http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf
BG                                                    7                                     BG
 ---pagebreak---         граждански и търговски дела между държавите — членки на ЕС, и посочените
        по-горе разпоредби на конвенцията — при влизането ѝ в сила — биха засегнали
        правилата на регламента. „Предложението за решение на Съвета за
        упълномощаване на държавите членки да ратифицират в интерес на
        Европейската общност Международната конвенция за отговорността и
        обезщетенията за щети при превоза на опасни и вредни вещества по море от
        1996 г. („Конвенция ОВВ“)“, COM (2001) 674 final9, съдържа подробен преглед и
        обяснения на припокриването между глава IV на конвенцията и Регламент
        „Брюксел I“ (Регламент (ЕО) № 44/200110).
        В допълнение към горното, членове 37, 41 и 42 от глава IV на Конвенцията ОВВ
        от 2010 г. са по естество спомагателни и следователно не могат да бъдат
        самостоятелни или да се прилагат отделно от останалите разпоредби на
        конвенцията. Оттук следва, че изключителната компетентност на Съюза
        обхваща глава IV на конвенцията като цяло.
        Особената позиция на Дания по отношение на глава IV от конвенцията трябва да
        се разгледа отделно, в съответствие с Протокол № 2211 относно позицията на
        Дания, приложен към Договорите. Дания е освободена от прилагането на дял V
        от трета част на ДФЕС и съответно тя не участва в приемането на
        предложението за решение на Съвета относно ратифицирането и
        присъединяването на държавите членки от името на Съюза към Протокола от
        2010 г. към Международната конвенция за отговорността и обезщетенията за
        щети при превоза на опасни и вредни вещества по море по отношение на
        аспекти, свързани със съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси.
   1.6.  Заключения
        Приемането и влизането в сила на международните правила относно
        отговорността при извъндоговорни щети, произтичащи от превоза на ОВВ по
        море, е от изключително значение предвид значителния дял от морския превоз
        на товари в световен мащаб, който представлява превозът на ОВВ.
        Въз основа на опита си с подобни международни режими, регулиращи
        отговорността за щети, причинени от други корабоплавателни дейности, като
        например превоза на нефт с танкери, ММО прие това международно
        споразумение, изменено с Протокола ОВВ от 2010 г., за да допълни системата от
        конвенции за отговорността по море със специализиран инструмент, който също
        така създава нов компенсационен фонд, целящ обезщетяване за щети от ОВВ.
        Въз основа на Решение № 2002/971/ЕО на Съвета държавите членки бяха
        упълномощени да пристъпят към ратифициране на Конвенцията ОВВ от 1996 г.
        Протоколът от 2010 г., изменящ конвенцията, трябва също така да бъде предмет
        на ново решение на Съвета в съответствие с Договорите и при отчитане на
        промените в правото на Съюза от 2002 г. насам. Протоколът от 2010 г. води до
        създаването на ново международно споразумение (вж. по-специално член 45,
        параграф 8 от консолидирания текст на Конвенцията ОВВ от 2010 г.).
        Вследствие на това, като ратифицира или се присъедини към Протокола от
        2010 г., Съюзът упълномощава държавите членки да прилагат Конвенцията ОВВ
        от 2010 г. не само по отношение на въпросите, които са обхванати от протокола,
   9
        ОВ C 51E, 26.2.2002 г., стр. 370.
   10
        ОВ L 12, 16.1.2001 г., стр. 1.
   11
        ОВ С 326, 26.10.2002 г., стр. 299.
BG                                         8                                           BG
 ---pagebreak---       но и във връзка с всички други въпроси, обхванати от изменения текст на
      Конвенцията ОВВ от 2010 г.
      В светлината на горепосоченото, Комисията предлага приемането на две
      отделни решения на Съвета относно ратифицирането и присъединяването към
      Протокола от 2010 г. на държавите членки от името на Съюза, за да се
      гарантира, че целите на Договорите, залегнали в Директива 2004/35/ЕО и
      Регламент (ЕС) № 1215/2012 са постигнати и че разпоредбите на Протокол 22 са
      спазени. Във връзка с горепосочения регламент, и по-специално по отношение
      на правилата за признаване и изпълнение на съдебните решения, постановени от
      съд на държава членка, от държавите членки се изисква да оповестят подходяща
      декларация, както това е определено в приложението към предложеното
      решение на Съвета, когато ратифицират или се присъединяват към Протокола от
      2010 г., което би осигурило непрекъснато прилагане на правилата относно
      признаването и изпълнението на съдебни решения в Регламент (ЕС)
      № 1215/2012, когато става въпрос за признаване и изпълнение на съдебни
      решения, постановени от съд на една държава членка, в друга държава членка.
      Декларацията следва да обхваща и други свързани правила на Съюза по този
      въпрос, а именно Конвенцията от Лугано относно компетентността,
      признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски
      дела от 30 октомври 2007 г.12.
   2.  РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
       СТРАНИ И ОТ ОЦЕНКИТЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
      Не се изисква официална оценка на въздействието на този етап от процеса, при
      положение, че полето за действие на ЕС е вече ограничено от преговорите по
      сключвания международен инструмент.
      Въпреки това бяха разгледани и оценени няколко варианта:
       (1)   Непредприемане на действия
      Понастоящем Конвенцията ОВВ не е влязла в сила и Директива 2004/35/ЕО се
      прилага за екологичната отговорност, произтичаща от всяко произшествие,
      причинено от кораб, който превозва ОВВ по море в ЕС. Това означава, че
      определението за екологични щети, установено в директивата, се прилага в
      съчетание с правото на корабособственика да ограничи своята отговорност в
      съответствие с Международната конвенция за ограничаване на отговорността
      при морски искове от 1976 г., както е изменена (наричана по-долу „LLMC“),
      както е посочено в член 4, параграф 3 от директивата. Правото на
      корабособственика да ограничи отговорността си до общите предели на
      отговорност, определени в LLMC, важи в почти всички случаи, освен ако не е
      имало умисъл да се причини такава щета или пък безразсъдни действия.
      Пределите на отговорността съгласно LLMC са по-ниски от установените в
      член 9 от Конвенцията ОВВ от 2010 г. При липсата на компенсационен фонд,
      като този, създаден в глава III от Конвенцията ОВВ от 2010 г., понастоящем не
      съществува нищо съгласно директивата, което да осигури обезщетяване за
      пострадалите (например рибари, местни общности) на замърсявания с ОВВ на
      морето над пределите на отговорността на корабособственика. Освен това, в
      съществуващата правна рамка липсва задължително изискване за застраховане,
   12
      ОВ L 339, 21.12.2007 г., стр. 3.
BG                                        9                                         BG
 ---pagebreak---    докато в член 12 от Конвенцията ОВВ от 2010 г. изрично се установява това
   задължение за корабособствениците заедно с право на ищците за преки действия
   срещу застрахователя (член 12, параграф 8). Накрая, в Директива 2004/35/ЕО,
   съзаконодателите на ЕС са решили да предвидят изключване в полза на
   международния режим на отговорност за търговски корабоплавателни дейности
   за всички съответни конвенции, включително Конвенцията ОВВ, и за
   изключване на инцидентите, попадащи в обхвата на международните
   конвенции, от обхвата на директивата. Ако на равнище ЕС не бъдат взети мерки,
   за да се позволи на държавите членки да ратифицират или да се присъединят
   към Протокола ОВВ от 2010 г., за да влезе в сила последната конвенция на
   ММО за отговорността, ще се създаде несъответствие между международния
   режим на отговорност и този на ЕС относно търговските корабоплавателни
   дейности за сметка на правната сигурност и хомогенността на нормите,
   приложими, наред с другото, към екологичните щети, произтичащи от превоза
   на ОВВ по море.
    (2)   Привеждане на Конвенцията ОВВ в съответствие с достиженията на
          правото на Съюза
   Директива 2004/35/ЕО не се припокрива напълно с Конвенцията ОВВ от 2010 г.
   по отношение на определението за екологични щети. По-специално,
   определението в директивата има по-широк смисъл и обхваща повече видове
   отстраняване на щети, включително основно възстановяване на увредените
   природни ресурси до изходното им състояние, включително, при необходимост,
   предприемане на допълнителни и компенсаторни мерки, в случай че ресурсите
   не могат да бъдат възстановени до изходното им състояние, и съответно
   обезщетение за междинната загуба на ресурси (такива мерки никога не се
   състоят от парична компенсация, а винаги от мерки за подобряване на
   природните ресурси на увреденото място или в близост до него). Следователно
   би могло да се подкрепи възможността за изменение на конвенцията с цел тя да
   се приведе в съответствие с разпоредбите на директивата.
   Съществува обаче много малка вероятност за постигане на достатъчна подкрепа
   сред държавите — членки на ММО, по-специално с оглед на трудностите, които
   трябваше да бъдат преодолени, преди да бъде одобрена настоящата версия на
   конвенцията. Също така, определението за щети от замърсяване съгласно
   конвенцията беше внимателно установено в съответствие с други съществуващи
   режими на отговорност в случай на произшествия по море от различни видове
   търговски корабоплавателни дейности (напр. Международната конвенция от
   1992 г. за гражданска отговорност за щети от замърсяване с нефт и
   Международната конвенция от 2001 г. относно гражданската отговорност за
   щети, причинени от замърсяване с корабно гориво). Изменението на това
   определение в Конвенцията ОВВ от 2010 г. сериозно би нарушило баланса
   между различните сектори на търговското корабоплаване и би срещнало широка
   съпротива в рамките на ММО.
    (3)   Добавяне на „клауза за изключване на прилагането“ в Конвенцията ОВВ
          и последващо изменение на Директива 2004/35/ЕО
   Потенциално би могла да се проучи и възможността за изменение на
   конвенцията с цел да се въведе клауза за изключване на прилагането, за да се
   гарантира, че, когато държавите членки станат страни по конвенцията,
   правилата на Съюза ще продължат да уреждат специалните отношения между
BG                                    10                                         BG
 ---pagebreak---       ЕС и неговите държави членки. По отношение на трети държави задълженията
      по конвенцията биха останали непроменени.
      С приемането на такава клауза за изключване на прилагането всички страни по
      конвенцията (включително държавите извън ЕС) биха се съгласили, че ЕС и
      неговите държави членки ще прилагат правото на ЕС в отношенията помежду
      си, доколкото то урежда и предмета на конвенцията. Същевременно към тази
      възможност е приложима същата логика, описана по-горе, което означава, че
      това не е реалистичен вариант, с който държавите членки да се ангажират от
      името на Съюза в ММО.
      Освен това подобна клауза би изисквала изменението на Директива 2004/35/ЕО
      с цел ограничаване на изключването от обхвата на директивата, което се прилага
      за щети, произтекли от инциденти, попадащи в обхвата на Конвенцията ОВВ.
      Директивата обаче третира еднакво всички конвенции за отговорността по море,
      изброени в приложение IV от нея. По тази причина въвеждането на различен
      режим за една от конвенциите би влязло в противоречие с духа на самата
      директива, по-специално че всички конвенции на ММО се основават на едни и
      същи принципи, за да създадат рамка за обективна отговорност на
      корабособственика, съчетана със задължително застраховане и наличието на
      достатъчно средства за обезщетяване на щета от замърсяване, причинена от
      корабоплавателен инцидент.
       (4)   Ратифициране на Протокола ОВВ от 2010 г.
      Със сключването на Протокола от 2010 г. към Конвенцията ОВВ в целия ЕС ще
      се осигури еднакво прилагане на правилата за отговорността и обезщетенията
      във връзка с произшествия, причинени от кораби, превозващи ОВВ по море.
      Освен това ще се осигури наличие на достатъчно средства за обезщетяване на
      пострадалите при тези произшествия. Използването на международен режим
      вместо регионални решения за тези цели отговаря по-добре на естеството на
      корабоплаването като световен бизнес и на трансграничното въздействие, което
      подобни произшествия биха могли да имат.
      По тези причини се стигна до заключението, че настоящият проект за решение
      за упълномощаване на държавите членки да ратифицират Протокола ОВВ от
      2010 г. и по този начин да приемат да бъдат обвързани от консолидирания текст
      на Конвенцията ОВВ от 2010 г., е най-добрият начин на действие.
   3.  ПРАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
      Както вече беше посочено във въведението, подписването, ратифицирането или
      приемането от страна на дадена държава на Протокола от 2010 г., обезсилва
      всяко предишно подписване или ратифициране от страна на тази държава на
      Конвенцията ОВВ от 1996 г. Държавите, които ратифицират протокола,
      изразяват съгласието си да бъдат обвързани от консолидирания текст на
      Конвенцията ОВВ от 2010 г., като единен, консолидиран инструмент за
      Конвенцията, който ще влезе в сила, след като Протоколът от 2010 г. влезе в
      сила.
      Предложените решения на Съвета следователно ще упълномощят държавите
      членки да ратифицират или да се присъединят от името на Съюза към
      Протокола ОВВ от 2010 г. и съответно да бъдат обвързани с правилата на
      Конвенцията ОВВ от 2010 г.
BG                                       11                                          BG
 ---pagebreak---       Предложените решения на Съвета се основават на член 218, параграф 6 от
      ДФЕС във връзка със, от една страна, член 81 от ДФЕС, който осигурява
      основното правно основание за законодателството на ЕС относно съдебното
      сътрудничество по гражданскоправни въпроси от значение за процедурните
      правила, приложими към искове и действия съгласно глава IV от Конвенцията
      ОВВ от 2010 г., а от друга страна, член 192 от ДФЕС, който осигурява основното
      правно основание за законодателството на ЕС относно опазването на околната
      среда.
      С Конвенцията ОВВ от 2010 г. се преследват цели, които са неразривно
      свързани помежду си, без някоя от тях да е второстепенна и косвена по
      отношение на другите. Едно-единствено решение не може да бъде прието въз
      основа на две правни основания, ако изискваните за всяко едно от тях процедури
      са несъвместими13. Случаят е точно такъв, предвид факта, че въпросите,
      свързани със съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, не
      обвързват Дания, което води до различаващи се права на глас в Съвета. Поради
      това са необходими две отделни решения на Съвета.
      Двете решения са изградени по подобен начин. Техният член 1 упълномощава
      държавите членки да ратифицират или да се присъединят към Протокола от
      2010 г. към Конвенцията ОВВ от името на Съюза, поради невъзможността ЕС да
      стане страна по тази конвенция.
      Общият член 2 изисква държавите членки да се съгласят да бъдат обвързани с
      Протокола от 2010 г. в рамките на две години от датата на влизане в сила на
      решението. Ранното присъединяване към Протокола от 2010 г. от страна на
      всички държави — членки на ЕС, ще позволи прагът за влизане в сила, засягащ
      както броя на държавите — членки на ММО, така и изискуемия общ флот (12
      държави, включително 4 с не по-малко от 2 милиона единици брутен тонаж), да
      бъде постигнат. И което е още по-важно, ратифицирането в рамките на
      определен период, ще предотврати държавите членки, които забавят
      присъединяването си към Протокола от 2010 г. и, по този начин, към
      Конвенцията ОВВ от 2010 г., да придобият някакво конкурентно предимство и
      да възпрепятстват страните, понесли щети от инциденти с ОВВ по море, да
      разполагат с равностойни мерки за отстраняване на последствията от щетите.
      Обменът на информация и най-добри практики ще бъде от особена полза за
      процеса на ратифициране или присъединяване, особено що се отнася до
      докладването на товара, върху който се дължат вноски съгласно Конвенцията.
      Член 3 от предложеното решение на Съвета, който изключва аспектите,
      свързани със съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, изисква
      от държавите членки да се позоват писмено на двете решения на Съвета при
      депозирането на инструмента си за ратифициране или присъединяване към
      Протокола от 2010 г.
      Член 3 от предложеното решение на Съвета относно аспектите, свързани със
      съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси, препраща към
      декларацията, която държавите членки трябва да направят при даването на
      своето съгласие да бъдат обвързани с Протокола от 2010 г., по отношение на
      признаването и изпълнението на съдебни решения поради изключителната
      компетентност на Съюза по тези въпроси. Декларацията е подобна на
      декларацията, включена в член 2 от Решение № 2002/971/ЕО на Съвета.
   13
      Вж. неотдавнашното решение на Съда на ЕС от 11 юни 2014 г., дело C-377/12, точка 34.
BG                                           12                                            BG
 ---pagebreak---       Общият член 4 определя датата на влизане в сила на предложените решения на
      Съвета.
      В общия член 5 се уточнява, че, тъй като целта на решението е да се
      упълномощят държавите членки да се обвържат с Протокола от 2010 г. от името
      на Съюза, решенията са адресирани до тях в съответствие с Договорите.
   4.  ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА
      Няма.
BG                                     13                                         BG
 ---pagebreak---                                                               2015/0136 (NLE)
                                             Предложение за
                                        РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
      относно ратифицирането и присъединяването на държавите членки от името на
            Съюза към Протокола от 2010 г. към Международната конвенция за
    отговорността и обезщетенията за щети при превоза на опасни и вредни вещества
      по море по отношение на аспектите, свързани със съдебното сътрудничество по
                                      гражданскоправни въпроси
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“), и по-
   специално член 81 във връзка с член 218, параграф 6, буква а), подточка v) от него,
   като взе предвид предложението на Европейската комисия,
   като взе предвид одобрението на Европейския парламент14, като има предвид, че:
   (1)     Международната конвенция за отговорността и обезщетенията за щети при
           превоза на опасни и вредни вещества по море от 1996 г. (наричана по-долу
           Конвенцията ОВВ от 1996 г.) имаше за цел да осигури подходящи, своевременни
           и ефективни компенсации на лицата, които са претърпели щети, причинени от
           изтичането на опасни и вредни вещества по време на превозването им по море.
           Конвенцията ОВВ от 1996 г. запълва значителна празнота в международното
           регламентиране на отговорността за замърсяването на моретата.
   (2)     През 2002 г. Съветът прие Решение № 2002/971/ЕО на Съвета15 за
           упълномощаване на държавите членки, в интерес на Общността, да ратифицират
           или да се присъединят към Международната конвенция за отговорността и
           обезщетенията за вреди при превоза на опасни и вредни вещества по море от
           1996 г. Решение № 2002/971/ЕО задължава държавите членки да предприемат
           необходимите мерки, за да ратифицират или да се присъединят към Конвенцията
           ОВВ от 1996 г. преди 30 юни 2006 г. Четири държави членки впоследствие
           ратифицираха тази конвенция. Конвенцията ОВВ от 1996 г. никога не влезе в
           сила.
   (3)     Конвенцията ОВВ от 1996 г. бе изменена с Протокола от 2010 г. Съгласно член 2
           и член 18, параграф 1 от Протокола от 2010 г., Протоколът от 2010 г. и
           Конвенцията ОВВ от 1996 г. се четат, тълкуват и прилагат заедно като единен
           правен инструмент между страните по Протокола от 2010 г.
   (4)     Консолидиран текст на Протокола от 2010 г. и Конвенцията ОВВ от 1996 г. бе
           изготвен от секретариата на Международната морска организация („ММО“) и
   14
           ОВ С 326, 26.10.2012 г., стр. 47.
   15
           Решение на Съвета 2002/971/EO от 18 ноември 2002 г. за упълномощаване на държавите членки,
           в интерес на Общността, да ратифицират или да се присъединят към Международната конвенция
           за отговорността и обезщетенията за вреди при превоза на опасни и вредни вещества по море от
           1996 г. (Конвенция HNS), (ОВ L 337, 13.12.2002 г., стр. 55).
BG                                                   14                                                 BG
 ---pagebreak---         одобрен от правния комитет на ММО на неговото 98-о заседание (наричана по-
        долу „Конвенцията ОВВ от 2010 г.“). Конвенцията ОВВ от 2010 г. не е
        инструмент, отворен за подписване или ратифициране. Конвенцията ОВВ от
        2010 г. ще влезе в сила, след като Протоколът от 2010 г. влезе в сила в
        държавите членки.
   (5)  Изразяването на съгласие от дадена държава да бъде обвързана от Протокола от
        2010 г. обезсилва всяко предишно изразяване на съгласие от страна на тази
        държава относно Конвенцията ОВВ от 1996 г., в съответствие с член 20,
        параграф 8 от протокола (член 45, параграф 8 от Конвенцията ОВВ от 2010 г.). В
        резултат на това държавите, които са договарящи страни по Конвенцията ОВВ
        от 1996 г., ще престанат да бъдат такива в момента, когато изразят своето
        съгласие да бъдат обвързани с Протокола от 2010 г. в съответствие с член 20 от
        посочения протокол, и по-специално на параграфи 2, 3 и 4 от него.
   (6)  Конвенцията ОВВ от 2010 г., по същия начин както и предходната конвенция, е
        особено важна за интересите на Съюза и на неговите държави членки, тъй като
        тя дава възможност за по-добро опазване на околната среда и по-добро
        обезщетяване на пострадалите при щети от замърсяване с ОВВ в морето
        съгласно международните правила относно отговорността за замърсяването на
        моретата в съзвучие с Конвенцията на ООН от 1982 г. по морско право.
   (7)  С цел държавите да станат договарящи се страни по Протокола от 2010 г. и по
        този начин по Конвенцията ОВВ от 2010 г., едновременно с инструмента си за
        съгласие те трябва да изпратят до Генералния секретар на ММО съответните
        данни за общото количество на товара, върху който се дължат вноски съгласно
        Конвенцията ОВВ от 2010 г. през предходната календарна година, в
        съответствие с член 20, параграф 4 от нея. За тази цел от държавите се изисква
        да създадат система за докладване на товара, върху който се дължат вноски,
        преди да изразят съгласието си да бъдат обвързани от Протокола от 2010 г.
   (8)  Членове 38, 39 и 40 от Конвенцията ОВВ от 2010 г. засягат вторичното
        законодателство на Съюза в областта на компетентността и признаването и
        изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, както е
        определено в Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на
        Съвета16 (преработен Регламент „Брюксел I“).
   (9)  Следователно Съюзът притежава изключителна компетентност по отношение на
        членове 38, 39 и 40 от Конвенцията ОВВ от 2010 г. дотолкова, доколкото същата
        конвенция оказва въздействие върху правилата, установени с Регламент (ЕС) №
        1215/2012. Освен това членове 37, 41 и 42 от глава IV на Конвенцията ОВВ от
        2010 г. са спомагателни към съществените правила на конвенцията и
        следователно не могат да бъдат самостоятелни или да се отделят от останалите
        разпоредби на конвенцията. Оттук следва, че изключителната компетентност на
        Съюза обхваща глава IV на конвенцията като цяло.
   (10) Обменът на информация и най-добри практики между държавите членки
        относно процедурите за ратифициране или присъединяване към Протокола от
        2010 г. може да улесни усилията на държавите членки за създаване на
   16
        Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно компетентността,
        признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 351,
        20.12.2012 г., стр. 1).
BG                                             15                                                BG
 ---pagebreak---          функционираща система за докладване на товар с ОВВ, върху който се дължат
         вноски съгласно Конвенцията ОВВ от 2010 г.
   (11)  Както бе случаят с Конвенцията ОВВ от 1996 г., само суверенни държави могат
         да станат страни по Протокола от 2010 г. при липсата на клауза за регионална
         организация за икономическа интеграция. Поради това, за момента не е
         възможно Съюзът да ратифицира или да се присъедини към Протокола от
         2010 г. и по този начин към Конвенцията ОВВ от 2010 г. Принципът на лоялно
         сътрудничество обаче, по силата на Договорите, обвързва държавите членки и
         Съюза с изпълнението на целите на Съюза в областта на опазването на околната
         среда и сътрудничеството в областта на гражданското правосъдие. В този
         случай, това изисква от държавите членки да се стремят и да положат всички
         усилия за постигане на присъединяването на Съюза към тази конвенция.
   (12)  Ратифицирането на Протокола от 2010 г. от всички държави членки в рамките на
         определен период от време следва да осигури равнопоставени условия за всички
         участници, заинтересовани от прилагането на Конвенцията ОВВ от 2010 г.,
         както и да предотврати каквото и да е конкурентно предимство, придобито чрез
         забавяне на присъединяването към протокола.
   (13)  Поради това държавите членки следва да бъдат упълномощени да ратифицират
         или да се присъединят към Протокола от 2010 г. по отношение на аспектите,
         свързани със съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси.
         Разпоредбите на Конвенцията, които са от компетентността, предоставена на
         Съюза, и които са различни от разпоредбите, свързани със съдебното
         сътрудничество по гражданскоправни въпроси, ще бъдат предмет на решение,
         прието успоредно с настоящото решение17.
   (14)  Когато ратифицират или се присъединяват към Протокола от 2010 г., държавите
         членки следва да направят декларация относно признаването и изпълнението на
         съдебни решения, попадащи в обхвата на Конвенцията ОВВ от 2010 г.
   (15)  Обединеното кралство и Ирландия са обвързани с разпоредбите на Регламент
         (ЕС) № 1215/ 2012 и поради тази причина изцяло участват в приемането и
         прилагането на настоящото решение.
   (16)  В съответствие с членове 1 и 2 от протокола за позицията на Дания18, приложен
         към Договора за Европейския съюз и към Договора за функционирането на
         Европейския съюз, Дания не участва в приемането на настоящото решение и не
         е обвързана с него, нито е задължена да го прилага.
   ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
                                              Член 1
   С настоящото държавите членки се упълномощават да ратифицират или да се
   присъединят, както е целесъобразно, към Протокола от 2010 г. от името на Съюза по
   отношение на аспектите, свързани със съдебното сътрудничество по гражданскоправни
   въпроси, при спазване на условията, определени в членове 2, 3 и 4 от настоящото
   решение.
   17
         OВ L
   18
         Протокол № 22 относно позицията на Дания, (ОВ C 326, 26.10.2012 г., стр. 299).
BG                                              16                                      BG
 ---pagebreak---                                          Член 2
   1.      Държавите членки предприемат необходимите стъпки, за да депозират
           документите за ратифициране или присъединяване към Протокола от 2010 г.
           незабавно и при всички случаи не по-късно от две години от датата на влизане
           в сила на настоящото решение.
   2.      Държавите членки информират Съвета и Комисията в рамките на една година
           от датата на влизане в сила на настоящото решение за очакваната дата на
           приключване на процедурите си по ратифициране или присъединяване.
   3.      Държавите членки се стремят да обменят информация относно състоянието на
           процедурите си по ратифициране или присъединяване, по-специално чрез
           създаване на система за докладване на товара, върху който се дължат вноски
           съгласно Протокола от 2010 г.
                                         Член 3
   Когато ратифицират или се присъединяват към Протокола от 2010 г., държавите членки
   също така депозират декларацията, формулирана в приложението към настоящото
   решение.
                                         Член 4
   Настоящото решение влиза в сила в деня след деня на публикуването му в Официален
   вестник на Европейския съюз.
                                         Член 5
   Адресати на настоящото решение са държавите членки в съответствие с Договорите.
   Съставено в Брюксел на […] година.
                                          За Съвета
                                          Председател
BG                                         17                                           BG
 ---documentbreak---                          ЕВРОПЕЙСКА
                         КОМИСИЯ
                                              Брюксел, 22.6.2015 г.
                                              COM(2015) 305 final
                                              ANNEX 1
                                  ПРИЛОЖЕНИЕ
                                        към
                         предложение за решение на Съвета
    относно ратифицирането и присъединяването на държавите членки от името на
         Съюза към Протокола от 2010 г. към Международната конвенция за
   отговорността и обезщетенията за щети при превоза на опасни и вредни вещества
    по море по отношение на аспектите, свързани със съдебното сътрудничество по
                            гражданскоправни въпроси
BG                                                                               BG
 ---pagebreak---                                                 ПРИЛОЖЕНИЕ
                                                    към
                                   предложение за решение на Съвета
     относно ратифицирането и присъединяването на държавите членки от името на
              Съюза към Протокола от 2010 г. към Международната конвенция за
    отговорността и обезщетенията за щети при превоза на опасни и вредни вещества
      по море по отношение на аспектите, свързани със съдебното сътрудничество по
                                        гражданскоправни въпроси
   Декларация, която да бъде депозирана от държавите членки, когато ратифицират или се
   присъединяват към Протокола от 2010 г., по смисъла на член 3 от решението на Съвета:
   „Съдебните решения по въпроси, уредени от конвенцията, както е изменена с
   Протокола от 2010 г., които са постановени от съд на [..1.], се признават и изпълняват в
   [..2.] в съответствие с приложимите правила на Европейския съюз в тази област3.
   Съдебните решения по въпроси, уредени от конвенцията, както е изменена с Протокола
   от 2010 г., които са постановени от съд на Кралство Дания, се признават и изпълняват
   [..4.] в съответствие със Споразумението от 2005 г. между Европейската общност и
   Кралство Дания относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни
   решения по граждански и търговски дела5.
   Съдебните решения по въпроси, уредени от конвенцията, както е изменена с Протокола
   от 2010 г., които са постановени от съд на трета държава, обвързана с Конвенцията от
   Лугано относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по
   граждански и търговски дела от 30 октомври 2007 г.6, се признават и изпълняват в [..7.]
   в съответствие с посочената конвенция.“
   1
             Всички държави — членки на Европейския съюз, с изключение на държавата членка, която
             прави декларацията, и Дания.
   2
             Държавата членка, която прави декларацията.
   3
             Понастоящем тези правила са установени с Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно
             компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски
             дела, OB L 351, 20.12.2012 г., стр. 1.
   4
             Държавата членка, която прави декларацията.
   5
             ОВ L 299, 16.11.2005 г., стр. 62.
   6
             ОВ L 339, 21.12.2007 г., стр. 3.
   7
             Държавата членка, която прави декларацията.
BG                                                    2                                                BG


               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            2017/0199(NLE)
            Предложение за
            РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за сключване на Споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA)

               ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

               1.КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

               •Основания и цели на предложението

                  На 30 май 2017 г. Съветът разреши на Комисията да започне преговори от името на Съюза с Република Ливан („Ливан“) относно международно споразумение между Съюза и Ливан за определяне на реда и условията за участието на Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA).

                  Съгласно текста на решението на Съвета за разрешаване преговорите може да започнат само след приемане на решение на Европейския парламент и на Съвета относно участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки.

                  Преговорите започнаха на 26 юни 2017 г. и приключиха успешно на 18 юли 2017 г., когато главните преговарящи на бъдещите страни по споразумението подписаха протокол за удостоверяване на приключването на преговорния процес. Проектът на споразумение, приложен към настоящото предложение, е в съответствие с приетите от Съвета указания за водене на преговори. По-специално в него се посочва, че редът и условията за участието на Ливан в PRIMA са тези, определени в Решение (ЕС) 2017/1324
                     1
                  , като се прави пряко позоваване на законодателния акт на Съюза.

                  С цел да се гарантира защитата на финансовите интереси на Съюза, по-специално на правомощията на Комисията, Европейската служба за борба с измамите, Сметната палата и изпълнителната структура на PRIMA (PRIMA-IS) за извършване на одити и разследвания в съответствие с приложимото законодателство на Съюза, в споразумението се прави конкретно позоваване на съответните разпоредби на Решение (ЕС) 2017/1324 и страните се задължават да предоставят цялата необходима помощ, за да се гарантира тяхното прилагане. Освен това в бъдещото споразумение се постановява, че страните трябва да постигнат подробни договорености за оказване на помощ, тъй като те са от основно значение за сътрудничеството им съгласно настоящото споразумение. По искане на Ливан и в съответствие с договореното по време на преговорите бе добавено допълнително съображение в преамбюла на споразумението, за да се посочи, че пълното сътрудничество и координация между компетентните органи на двете бъдещи страни е от основно значение за прилагането на бъдещото споразумение.

               •Съгласуваност с действащите разпоредби в тази област на политиката

                  Както се посочва и в доклада за оценка на въздействието за PRIMA
                     2
                  , достъпността на PRIMA за участие на трети държави като Ливан е в съответствие с целите на международното сътрудничество за научни изследвания и иновации, както се посочва в Съобщението на Комисията от 2012 г. „Подобряване и фокусиране на международното сътрудничество на ЕС в областта на научните изследвания и иновациите — стратегически подход“
                     3
                   и в рамковата програма „Хоризонт 2020“, с която се насърчава сътрудничеството с трети държави в областта на науката, технологиите и иновациите с цел справяне с глобалните предизвикателства пред обществото и подпомагане на външната политика на Съюза. Настоящото споразумение е също така в съответствие със съществуващото Евро-средиземноморско споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна
                     4
                  , в което се предвижда сътрудничество между Съюза и Ливан в областта на научноизследователската дейност и технологичното развитие и насърчаване на научноизследователски и развойни дейности в области от общ интерес.

               •Съгласуваност с другите политики на Съюза

                  Прилагането на PRIMA в тясно сътрудничество с трети държави като Ливан е в съответствие и с другите политики на ЕС, като например политиката в областта на миграцията, политиката за развитие и политиката за съседство, и е от значение за тях.

               2.ПРАВНИ елементи на предложението

                  Предложението за решение на Съвета се основава на член 186 и член 218, параграф 6, буква а) от Договора за функционирането на Европейския съюз.

               С оглед на гореизложеното Комисията предлага Съветът да сключи споразумението от името на Съюза.

               2017/0199 (NLE)

               Предложение за

               РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

               за сключване на Споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA)

               СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

               като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 186 във връзка с член 218, параграф 6, буква а) от него,

               като взе предвид предложението на Европейската комисия,

               като взе предвид одобрението на Европейския парламент,

               като има предвид, че:

               (1)В Решение (ЕС) 2017/1324 на Европейския парламент и на Съвета
                  5
                се предвижда участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки.

               (2)Република Ливан („Ливан“) изрази желанието си да се присъедини към PRIMA като участваща държава и на равна основа с участващите в PRIMA държави членки и държави, асоциирани към „Хоризонт 2020“.

               (3)В съответствие с член 1, параграф 2 от Решение (ЕС) 2017/1324 Ливан ще стане участваща държава в PRIMA, при условие че бъде сключено международно споразумение за научно и технологично сътрудничество със Съюза, в което се определят редът и условията за участието на Ливан в PRIMA.

               (4)В съответствие с Решение <XXX> на Съвета
                  6
                Споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), бе подписано от името на Съюза на XX, 20XX г., при условие че бъде сключено на по-късна дата.

               (5)Споразумението следва да бъде одобрено от името на Съюза,

               ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

               Член 1

               Споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), се одобрява от името на Съюза.

               Текстът на споразумението е приложен към настоящото решение.

               Член 2

               Председателят на Съвета определя лицето, упълномощено да извърши от името на Съюза нотификацията, предвидена в член 5, параграф 2 от споразумението, за да се изрази съгласието на Съюза да бъде обвързан със споразумението.

               Член 3

               Настоящото решение влиза в сила на [датата на приемането му].

               Съставено в Брюксел на  година.

                     За Съвета

                     Председател

                     (1)
                  Решение (ЕС) 2017/1324 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2017 г. относно участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки (ОВ L 185, 18.7.2017 г., стр. 1).

                     (2)
                  SWD(2016) 332 final, 18.10.2016 г.

                     (3)
                  COM(2012) 497 final.

                     (4)
                  ОВ L 143, 30.5.2006 г., стp. 2.

                     (5)
                  Решение (ЕС) 2017/1324 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2017 г. относно участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки (ОВ L 185, 18.7.2017 г., стр. 1).

    ---documentbreak---

               ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ
            Брюксел, 11.8.2017
            COM(2017) 433 final
            ПРИЛОЖЕНИЕ
            към
            предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
            за сключване на Споразумението за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA)

               Споразумение за научно и технологично сътрудничество между Европейския съюз и Република Ливан, в което се определят редът и условията за участието на Република Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA)

               Европейският съюз (наричан по-нататък „Съюзът“),

               от една страна,

               и

               Република Ливан (наричана по-нататък „Ливан“),

               от друга страна,

               (наричани по-нататък „страните“),

               като имат предвид, че в Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, което влезе в сила на 1 април 2006 г., се предвижда осъществяване на научно, техническо и технологично сътрудничество;

               като имат предвид, че с Решение (ЕС) 2017/1324 на Европейския парламент и на Съвета относно участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки, се уреждат редът и условията за участието на държавите — членки на ЕС, и държавите, асоциирани към „Хоризонт 2020“, които са участващи в инициативата държави, и по-специално финансовите им задължения и участието в управленските структури на инициативата;

               като имат предвид, че съгласно текста на Решение (ЕС) 2017/1324 Ливан ще стане участваща държава в PRIMA, при условие че бъде сключено международно споразумение за научно и технологично сътрудничество със Съюза, в което се определят редът и условията за участието на Ливан в PRIMA;

               като имат предвид, че Република Ливан изрази желанието си да се присъедини към PRIMA като участваща държава и на равна основа с участващите в PRIMA държави — членки на ЕС, и държави, асоциирани към „Хоризонт 2020“;

               като имат предвид, че е необходимо международно споразумение между Съюза и Ливан за регламентиране на правата и задълженията на Ливан като участваща в PRIMA държава;

               като имат предвид, че пълното сътрудничество и координация между компетентните органи на двете страни е от основно значение за прилагането на настоящото споразумение;

               СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНОТО:

               Член 1

               Цел

               Целта на настоящото споразумение е да се определят редът и условията за участието на Ливан в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA).

               Член 2

               Ред и условия за участието на Ливан в PRIMA

               Редът и условията за участието на Ливан в PRIMA са тези, определени в Решение (ЕС) 2017/1324 на Европейския парламент и на Съвета относно участието на Съюза в Партньорството за научни изследвания и иновации в Средиземноморския регион (PRIMA), осъществявано съвместно от няколко държави членки. Страните спазват задълженията, установени с посоченото решение, и предприемат целесъобразни мерки, по-специално като предоставят цялата необходима помощ, за да се гарантира прилагането на член 10, параграф 2 и член 11, параграфи 3 и 4 от него. Страните трябва да постигнат подробни договорености за оказване на помощ, тъй като те са от основно значение за сътрудничеството им съгласно настоящото споразумение.

               Член 3

               Териториално приложение

               Настоящото споразумение се прилага, от една страна, на териториите, на които се прилагат Договорът за функционирането на Европейския съюз и Договорът за Европейския съюз, и от друга страна, на територията на Ливан.

               Член 4

               Подписване и временно прилагане

               Настоящото споразумение се прилага временно от датата на неговото подписване.

               Член 5

               Влизане в сила и срок на действие

               1. Настоящото споразумение се одобрява от страните в съответствие с техните собствени процедури.

               2. Настоящото споразумение влиза в сила на датата, на която и двете страни се нотифицират взаимно по дипломатически канали относно приключването на процедурите, посочени в първия параграф.

               3. Настоящото споразумение остава в сила докато е в сила Решение (ЕС) 2017/1324, освен ако действието му не бъде прекратено от някоя от страните в съответствие с член 6.

               Член 6

               Прекратяване

               1. Всяка от страните може да прекрати настоящото споразумение по всяко време чрез писмено известие, с което информира другата страна за намерението си да го прекрати.

               Прекратяването влиза в сила шест месеца след датата, на която писменото известие стигне до своя получател.

               2. Проектите и дейностите, които са започнати към момента на прекратяване на настоящото споразумение, продължават до тяхното приключване при условията, предвидени в настоящото споразумение.

               3. Страните уреждат по взаимно съгласие всякакви други последици от прекратяването.

               Член 7

               Уреждане на спорове

               Процедурата по уреждане на спорове, предвидена в член 82 от Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и Република Ливан, от друга страна, се прилага за всички спорове, свързани с прилагането или тълкуването на настоящото споразумение.

               Настоящото споразумение е съставено в два еднообразни екземпляра на английски, български, гръцки, датски, естонски, испански, италиански, латвийски, литовски, малтийски, немски, нидерландски, полски, португалски, румънски, словашки, словенски, унгарски, фински, френски, хърватски, чешки, шведски и арабски език, като всички текстове са еднакво автентични.


				|

		52014PC0024

			Предложение за РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА за изменение на Решение 2004/162/ЕО във връзка с прилагането му по отношение на Майот, считано от 1  януари  2014 г. /* COM/2014/024 final - 2014/0010 (CNS) */

			   	ОБЯСНИТЕЛЕН
МЕМОРАНДУМ
1.           КОНТЕКСТ
НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
Разпоредбите
на Договора
за
функционирането
на
Европейския
съюз (ДФЕС),
които се прилагат
по отношение
на
най-отдалечените
региони на
Съюза, част
от които са
отвъдморските
департаменти
на Франция,
не допускат
по принцип
разлики в
данъчното облагане
във
френските
отвъдморски
департаменти
между
местните
продукти и
тези, които
идват от
континентална
Франция или
от останалите
държави
членки. В
член 349 от
ДФЕС (предишен
член 299,
параграф 2 от
Договора за ЕО)
се предвижда
обаче
възможност
за въвеждане
на
специфични
мерки в полза
на тези региони
поради
наличието на
постоянни
неблагоприятни
условия,
които
оказват
въздействие
върху
икономическото
и социалното
положение на
най-отдалечените
региони.
По
силата на Решение
2004/162/ЕО на
Съвета от 10
февруари 2004 г.
(изменено с
Решение 2008/439/ЕО
на Съвета от
9 юни 2008 г. и Решение
448/2011/ЕС на
Съвета от
19 юли 2011 г.),
прието на
основание
член 299,
параграф 2 от
Договора за ЕО,
Франция има
право да
прилага, до
1 юли 2014 г.,
пълно или
частично
освобождаване
от „octroi de mer“ за
определени
продукти,
които са произведени
в
отвъдморските
департаменти
Гваделупа,
Гвиана,
Мартиника и
Реюнион. В приложението
към
посоченото
по-горе
решение се
съдържа
списък на
продуктите,
по отношение
на които може
да се прилага
пълно или
частично
освобождаване
от данък.
Разликата в
данъчното
облагане на
продуктите
местно
производство
и другите продукти
не може да
надхвърля 10, 20
или 30
процентни
пункта в
зависимост
от
конкретния
продукт.
В
Решение 2004/162/ЕО
са изложени
основанията
за приемането
на тези
специфични
мерки: отдалечеността,
зависимостта
от суровини и
енергия,
необходимостта
от
поддържане
на по-големи
складови
наличности,
малкият
размер на
местния
пазар в
съчетание
със слабо
развита
износна
дейност и др.
Съвкупността
от
посочените
неблагоприятни
условия води
до
повишаване
на
производствените
разходи, а
оттам ― и на
себестойността
на
продуктите
местно
производство,
които в отсъствието
на
специфични
мерки биха
били по-малко
конкурентоспособни
в сравнение с
произведените
на друго
място стоки,
дори като се
вземат
предвид
разходите за
транспорт до
френските
отвъдморски
департаменти.
Това още
повече би
затруднило
съхраняването
на местното
производство.
Поради това
специфичните
мерки,
съдържащи се
в Решение
2004/162/ЕО, са имали
за цел да
укрепят
местната
промишленост,
като
подобрят
нейната
конкурентоспособност.
С
Решение 2012/419/ЕС
на
Европейския
съвет за изменение
на статута на
Майот по
отношение на
Европейския
съюз бе
решено, че
считано от 1  януари 2014 г.
Майот ще има
статут на
най-отдалечен
регион по
смисъла на
член 349 от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз (ДФЕС),
вместо
статут на
отвъдморска
страна или
територия по
смисъла на
член 355, параграф
2 от ДФЕС. За тази
цел с
посоченото
решение на
Европейския
съвет Майот
бе добавена в
списъка с
най-отдалечените
региони,
изброени в
член 349 от ДФЕС.
Следователно,
считано от
промяната на статута,
по отношение
на Майот ще
се прилагат
пълният
текст на
Договора и
данъчното
законодателство
на Общността.

Предложението
за директива
от 7 август 2013 г.[1] има
за цел да
гарантира, че
Майот ще бъде
третирана по
същия начин
като
останалите
най-отдалечени
френски
региони по
отношение на
данъка върху
добавената
стойност
(ДДС) и акцизите,
като
изключва
този
отвъдморски
департамент
от
териториалния
обхват на
директивите
за ДДС и
акцизите
считано от
1 януари 2014 г.
Френските
органи
информираха
Комисията за
намерението
си да въведат
в Майот данъка
„ octroi de mer “ при
условия,
сходни с тези
за Гвиана, и
поискаха от
Комисията
разрешение
да прилагат
различно
данъчно облагане
в зависимост
от това дали
продуктите
са местно
производство
или не. Във
връзка с
това, в
своето
искане от 24
май 2013 г., те
представиха
на Комисията
списък със
стотина
продукта, по
отношение на
които биха
желали да
прилагат
диференцирано
данъчно облагане
в зависимост
от това дали
продуктите
са местно
производство
или не.
Френските органи
бяха
неколкократно
призовавани
да
предоставят
допълнителна
информация и да
приведат
доказателства
за наличието
на местно производство
на отделните
продукти,
предмет на
искането,
пазарния дял
на местното
производство
и
допълнителните
разходи, понесени
от местното
производство,
спрямо същите
продукти,
произведени
на друго
място.
2.           РЕЗУЛТАТИ
ОТ
КОНСУЛТАЦИИТЕ
СЪС
ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ
СТРАНИ И ОТ
ОЦЕНКИТЕ НА
ВЪЗДЕЙСТВИЕТО
Искането
на френските
органи
относно Майот
бе
представено
с оглед на
изразеното
желание в
тази връзка
от страна на
заинтересованите
икономически
сектори.
Комисията
не прибягна до
оценка на
въздействието.
3.           ПРАВНИ
ЕЛЕМЕНТИ НА
ПРЕДЛОЖЕНИЕТО
 Обобщение на предлаганите мерки Настоящото предложение има за цел адаптиране на Решение 2004/162/ЕО на Съвета с оглед неговото прилагане и по отношение на Майот. Освен това в него се определят и списъците с продукти в Майот, по отношение на които Франция ще има право да прилага, в определени граници, пълно или частично освобождаване от „octroi de mer“ за определени продукти местно производство. В предложението се предвижда да се разреши прилагането на диференцирано данъчно облагане в полза на 59  продукта, за които съществува местно производство в Майот. По отношение на всички тези продукти френските органи успяха да докажат на първо място наличието на местно производство, на второ — наличието на значителен внос (включително от континентална Франция и други държави членки), който може да възпрепятства съхраняването на местното производство, и на последно — наличието на допълнителни разходи, понесени от местното производство, спрямо „внесените“ продукти, които застрашават конкурентоспособността на продуктите местно производство. Разрешената разлика в данъчното облагане не може да надвишава обоснованите допълнителни разходи. Броят на продуктите, за които се предлага да бъдат включени в приложението към Решение 2004/162/ЕО на Съвета, възлиза на 11 за част А от приложението (разрешена разлика в данъчното облагане: 10 процентни пункта), на 32 — за част Б от приложението (разрешена разлика в данъчното облагане: 20 процентни пункта) и на 16 — за част В от приложението (разрешена разлика в данъчното облагане: 30 процентни пункта). Съответните продукти са описани подробно в съображения 5—7 от предложението за решение на Съвета.
 Правно основание Член 349 от ДФЕС.
 Принцип на субсидиарност Единствено Съветът е оправомощен да приема на основание член 349 от ДФЕС специфични мерки в полза на най-отдалечените региони, с цел да адаптира прилагането на Договорите към тези региони, включително общите политики, поради наличието на постоянни неблагоприятни условия, които оказват въздействие върху икономическото и социалното положение на най-отдалечените региони. Следователно предложението е в съответствие с принципа на субсидиарност.
 Принцип на пропорционалност Предложението е в съответствие с принципа на пропорционалност поради следните причини.
 Предложението има за цел адаптиране на Решение 2004/162/ЕО с оглед неговото прилагане по отношение на Майот. То се отнася само до продукти, местното производство на които доказано е свързано с допълнителни разходи. ||
 Освен това максималната разлика в данъчното облагане, предлагана за всеки продукт, който е предмет на настоящото предложение, е ограничена до необходимото с оглед на допълнителните разходи, понасяни от съответното местно производство. По този начин данъчното облагане на продуктите, внасяни във френския отвъдморски департамент Майот, не надвишава необходимия размер за компенсиране на по-слабата конкурентоспособност на продуктите местно производство.
 Избор на инструменти
 Предлаган инструмент: решение на Съвета.
 Други инструменти не биха били подходящи поради следните причини. Подлежащият на изменение текст представлява сам по себе си решение на Съвета, прието на същото правно основание (член 299, параграф 2 от тогавашния Договор за ЕО).
4.           ОТРАЖЕНИЕ
ВЪРХУ БЮДЖЕТА
Предложението
няма
отражение
върху бюджета
на
Европейския
съюз.
2014/0010 (CNS)
Предложение
за
РЕШЕНИЕ
НА СЪВЕТА
за
изменение на
Решение 2004/162/ЕО
във връзка с
прилагането
му по
отношение на
Майот, считано
от 1  януари  2014 г.
СЪВЕТЪТ
НА
ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като
взе предвид
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, и
по-специално
член 349 от него,
като
взе предвид
предложението
на Европейската
комисия,
след
предаване на
проекта на
законодателния
акт на
националните
парламенти,
като
взе предвид
становището
на
Европейския
парламент[2],
в
съответствие
със
специална
законодателна
процедура,
като
има предвид,
че:
(1)       С
Решение 2004/162/ЕО
на Съвета[3] на
френските
органи се
разрешава да
прилагат
пълно или
частично
освобождаване
от „octroi de mer“ за
продуктите
местно
производство
в
отвъдморските
департаменти
на Франция,
изброени в
приложението
към
решението.
Посоченото
пълно или
частично
освобождаване
представлява
специфични
мерки, които
имат за цел
да компенсират
конкретните
затруднения,
пред които са
изправени
най-отдалечените
региони,
водещи до повишаване
на
производствените
разходи за
местните
предприятия
и до
понижаване на
конкурентоспособността
на техните
продукти по
отношение на
същите
продукти с произход
от
континентална
Франция и
другите
държави членки.
Майот се
намира в
същото
положение
като
останалите
най-отдалечени
региони на Франция.
(2)       В
съответствие
с Решение
2012/419/ЕС[4]
Майот става
най-отдалечен
регион по
смисъла на
член 349 от ДФЕС,
считано от 1  януари 2014 г.
По този
начин,
считано от
тази дата,
всички
разпоредби
на Договора
се прилагат
по отношение
на Майот.
(3)       Френските
органи
поискаха
Решение 2004/162/ЕО
относно
режима на „octroi de mer“
да се прилага
по отношение
на Майот,
считано от 1 януари
2014 г., и
представиха
списък с
продукти, по
отношение на
които биха
желали да
прилагат
диференцирано
данъчно
облагане в
зависимост
от това дали
продуктите
са местно производство
или не.
(4)       С
настоящото
решение на
френските
органи следва
да бъде
разрешено да
прилагат
диференцирано
данъчно
облагане по
отношение на
продукти, за
които са доказали
на първо
място
наличието на
местно производство,
на второ —
наличието на
значителен
внос на стоки
(включително
от континентална
Франция и
други
държави
членки), който
може да
възпрепятства
съхраняването
на местното
производство,
и на последно
— наличието
на
допълнителни
разходи,
понесени от местното
производство,
спрямо
продуктите,
произведени
на друго
място, и
които застрашават
конкурентоспособността
на продуктите
местно
производство.
Разрешената
разлика в данъчното
облагане не
следва да
надвишава обоснованите
допълнителни
разходи. Прилагането
на тези
принципи ще
позволи
изпълнението
на
разпоредбите
на член 349 от
Договора
доколкото
това е
необходимо,
без да се създава
необосновано
преимущество
за местното
производство.
(5)       Продуктите,
за които
френските
органи приведоха
тези три вида
доказателства,
са вписани в
части А, Б и В
от
приложението
към Решение
2004/162/ЕО на
Съвета.
Съответните
продукти, които
фигурират в
част А от
приложението
към
решението
(разрешена
разлика в
данъчното
облагане: 10
процентни
пункта) са
пипер
(продукти 0904 11  0904 12[5]),
ванилия
(продукт 0905),
шоколад
(продукт 1806),
някои
пластмасови
артикули
(продукти 3925 10 10,
3925 90 80, 3926 90 90 и 3926 90 97),
тухли
(продукти 6901 и 6902)
и зъбни
протези
(продукт 9021 21 90).
(6)       Съответните
продукти,
които
фигурират в част
Б от
приложението
към Решение
2004/162/ЕО на Съвета
(разрешена
разлика в
данъчното
облагане:
20 процентни
пункта) са
риби
(продукти 0301, 0302, 0303,
0304 и 0305), някои
изделия от
дървен
материал
(продукти 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420 и 4421), някои
изделия от
хартия или
картон (продукти
4819 и 4821), някои
произведения
на издателства
и на пресата
(продукти 4902, 4909, 4910
и 4911), някои продукти
от плоско
стъкло
(продукти 7003 и 7005),
някои
изделия от
желязо (продукти
7210, 7301, 7312, 7314, 9406 00 31 и 9406 00 38),
някои
изделия от
алуминий
(продукти 7606, 7610 10
и 8310) и някои
мебели за
сядане
(продукти 9401 69,
9401 90 30 и 9403 40).
(7)       Съответните
продукти,
които
фигурират в
част В от
приложението
към Решение
2004/162/ЕО на
Съвета
(разрешена разлика
в данъчното
облагане:
30 процентни
пункта) са
мляко и
млечни
продукти
(продукти 0401, 0403 и
0406), някои
преработени
продукти от
месо (продукти
1601 и 1602), някои
хлебарски
или
сладкарски
продукти (продукти
1901 и 1905),
сладоледи
(продукт 2105),
минерална
вода и сода
(продукти 2201 и 2202),
бира (продукт
2203), иланг-иланг
(продукти 3301 29 11
и 3301 29 31), сапуни
и детергенти
(продукти 3401 и 3402)
и дунапренови
матраци
(продукт 9404 29 90).
(8)       Поради
това Решение
2004/162/ЕО следва
да бъде съответно
изменено.
(9)       Предвид
неотложния
характер на
този въпрос,
следва да се
приложи
изключение
от срока от
осем седмици,
предвиден в
член 4 от Протокол
№ 1 относно
ролята на
националните
парламенти в
Европейския
съюз,
приложен към
Договора от
Лисабон,
ПРИЕ
НАСТОЯЩОТО
РЕШЕНИЕ:
Член 1
Решение 2004/162/ЕО
се изменя,
както следва:
1) В член 1,
параграф 1
първата
алинея се
заменя със
следния
текст:
„
Чрез
дерогация от членове
28, 30 и 110 от
Договора за
функционирането
на
Европейския
съюз, френските
органи имат
право, до 1 юли
2014 г., да прилагат
пълно или
частично
освобождаване
от „octroi de mer“, за
продуктите
местно
производство,
посочени в
приложението,
във френските
отвъдморски
департаменти
Гваделупа, Гвиана,
Мартиника,
Майот и
Реюнион. “
2)
Приложението
се изменя,
както
следва :
а) в част
А се добавя
следната
точка 5:
„ 5.
Департамент
Майот
0904 11, 0904 12, 0905,1806,
3925 10 00, 3925 90 80, 3926 90 90,
3926 90 97, 6901, 6902, 9021 21 90. “
б) в част
Б се добавя
следната
точка 5:
„ 5.
Департамент
Майот
0301, 0302, 0303, 0304, 0305, 4407, 4409, 4414,
4418, 4419, 4420, 4421, 4819, 4821, 4902, 4909, 4910, 4911, 7003, 7005, 7210,
7301, 7312, 7314, 7606, 7610 10, 8310, 9401 69, 9401 90 30,
9403 40, 9406 00 31, 9406 00 38. “
в) в част
В се добавя
следната
точка 5:
„ 5.
Департамент
Майот
0401, 0403, 0406, 1601, 1602, 1901, 1905, 2105,
2201, 2202, 2203, 3301 29 11, 3301 29 31, 3401, 3402,
9404 29 90.“
Член 2
Настоящото
решение се
прилага от 1 януари
2014 г.
Член 3
Адресат
на
настоящото
решение е
Френската
република.
Съставено
в Брюксел на […]
година.
                                                                       За
Съвета
                                                                       Председател
[1]               Предложение
за Директива
на Съвета от 7
август 2013 г. за
изменение на
директиви
2006/112/ЕО и 2008/118/ЕО по
отношение на
най-отдалечените
френски
региони, и
по-специално
Майот (COM(2013) 577 final).
[2]               ОВ С, ..., стр...
[3]               Решение
2004/162/ЕО на
Съвета от 10
февруари 2004 г.
относно
режима на „octroi de mer“
във
френските
отвъдморски
департаменти
и за удължаване
срока на
действие на
Решение 89/688/ЕИО
(ОВ L 52, 21.2.2004 г., стp. 64).
[4]               ОВ L
204, 31.7.2012 г., стр. 131.
[5]               Съгласно
класификацията
по
номенклатурата
на Общата
митническа
тарифа.