title: Решение (ЕС) 2016/2327 на Комисията от 5 юли 2016 година относно държавна помощ SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54), приведена в действие от Белгия — Публично финансиране на държавните болници от сдружение IRIS в регион Брюксел-столица (нотифицирано под номер С(2016) 4051) (Текст от значение за ЕИП )

text:
                  22.12.2016

                  BG

                  Официален вестник на Европейския съюз

                  L 351/68

            РЕШЕНИЕ (ЕС) 2016/2327 НА КОМИСИЯТА
      от 5 юли 2016 година
      относно държавна помощ SA. 19864 — 2014/C (ex 2009/NN54), приведена в действие от Белгия — Публично финансиране на държавните болници от сдружение IRIS в регион Брюксел-столица

            (нотифицирано под номер С(2016) 4051)

      (само текстовете на френски и на нидерландски език са автентични)
      (текст от значение за ЕИП)
      ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
      като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
      като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
      като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
      като има предвид, че:
      1.   ПРОЦЕДУРА

                  (1)

                  С писма от 7 септември 2005 г. и от 17 октомври 2005 г., регистрирани съответно на 12 септември 2005 г. и на 19 октомври 2005 г., Комисията получи жалба срещу белгийската държава във връзка с твърденията за предоставяне от 1995 г. насам на неправомерна и несъвместима помощ за 5-те държавни болници (3) (наричани по-нататък „IRIS-H“) (4) от сдружение IRIS (5) (наричано по-нататък „IRIS“) в регион Брюксел-столица. Жалбата е подадена от две сдружения [а именно Организация за координиране на социалните и здравните заведения в Брюксел (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé —CBI) и Сдружение на частните здравни заведения в Брюксел (Association bruxelloise des institutions de soins privées — ABISP)], представляващи болници, управлявани от частноправни субекти (наричани по-нататък „частни болници“), и индивидуално от няколко от техните членове (6).

                  (2)

                  Жалбата е с акцент върху следните групи аргументи: i) липсата или недостатъчно ясното определение и възлагане на конкретни задачи за предоставяне на обществена услуга, наложени само на IRIS-H, но не и на частните болници в Брюксел; ii) компенсацията от публичните органи на загубите на IRIS-H; iii) свръхкомпенсацията на разходите, свързани със задачите на IRIS-H за предоставяне на обществена услуга, чрез Регионалния брюкселски фонд за рефинансиране на оборотните средства на общините („РБФРОСО“) (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales); iv) липсата на прозрачност при метода на публичното финансиране на IRIS-H; и v) кръстосаното субсидиране на извънболничните дейности на IRIS-H чрез публично финансиране, получено за предоставяне на болнични услуги (7).

                  (3)

                  След изпращането на допълнителна информация от белгийските органи на 10 януари 2008 г. службите на Комисията уведомиха жалбоподателите за своето предварително становище по жалбата с писмо (8) и поканиха заинтересованите страни да представят нова информация, която да им позволи да преразгледат предварителната оценка на жалбата, като, ако това не се случи, последната ще се счита за оттеглена. След като получиха отговора на жалбоподателите, службите на Комисията потвърдиха своята предварителна оценка в писмото си от 10 април 2008 г.

                  (4)

                  Впоследствие жалбоподателите информираха Комисията, че са подали иск за отмяна пред Първоинстанционния съд на Европейските общности (станал, считано от 1 декември 2009 г., Общ съд на Европейския съюз, наричан по-нататък „Общият съд“) на писмото от 10 януари 2008 г., което те са възприели като решение на Комисията (9). Освен това на 20 юни 2008 г. жалбоподателите подадоха иск за отмяна на писмото на службите на Комисията от 10 април 2008 г. (10). Двете производства пред Общия съд бяха временно прекратени от последния до 31 октомври 2009 г., след като Комисията информира Общия съд за намерението си да приеме решение по силата на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (11). С оглед приемането на това решение службите на Комисията поискаха допълнителни сведения както от белгийските органи, така и от жалбоподателите.

                  (5)

                  В решението си от 28 октомври 2009 г. (12) (наричано по-нататък „Решението на Комисията от 2009 г.“, вж. също раздел 4.1) Комисията взе решение да не повдига възражения относно помощта за финансиране на IRIS-H в регион Брюксел-столица, тъй като въпросното публично финансиране беше преценено като съвместимо с вътрешния пазар съгласно условията, изложени в Решение 2005/842/ЕО на Комисията (13) (наричано по-нататък „Решението за УОИИ от 2005 г.“), и пряко съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (сега член 106, параграф 2 от ДФЕС) по отношения на възлагания, предшестващи влизането в сила на Решението за УОИИ от 2005 г. на 19 декември 2005 г.

                  (6)

                  Впоследствие жалбоподателите подадоха иск за отмяна на това решение на Комисията пред Общия съд. Общият съд отмени решението на Комисията с решението си от 7 ноември 2012 г. по дело T-137/10 (14) (вж. също раздел 4.2), в което заключи, че това решение е прието в нарушение на процесуалните права на жалбоподателите. По-специално Общият съд заключи, че Комисията е трябвало да изрази съмнения относно съвместимостта на разглежданите мерки с вътрешния пазар предвид представените в този смисъл аргументи на жалбоподателите. Поради това Общият съд заключи, че Комисията е длъжна да открие официална процедура по разследване, за да се съберат всички съответни доказателства във връзка с проверката на съвместимостта на целия набор от мерки за подкрепа с вътрешния пазар и да се даде възможност на жалбоподателите и на останалите заинтересовани страни да представят своите мнения в рамките на тази процедура (15).

                  (7)

                  С писмо от 1 октомври 2014 г. Комисията информира Белгия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с мерките за публично финансиране в полза на IRIS-H в региона Брюксел-столица.

                  (8)

                  Решението на Комисията да открие процедурата (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“) беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз
                      (16). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.

                  (9)

                  С писмо от 22 октомври 2014 г. белгийските органи поискаха удължаване на срока за представяне на мнения във връзка с решението за откриване на процедурата. Комисията удължи този срок с писмо от 23 октомври 2014 г. Ново удължаване на срока беше поискано с писмо от 1 декември 2014 г. и одобрено от Комисията с писмо от 2 декември 2014 г. С писмо от 16 декември 2014 г. Кралство Белгия представи мненията си относно решението за откриване на процедурата.

                  (10)

                  Комисията получи мненията на заинтересованите страни (вж. раздел 5 по-долу) на 15 декември 2014 г., 5 януари 2015 г. и 9 януари 2015 г. С писма от 13 и 20 февруари 2015 г. Комисията препрати тези мнения на Белгия, която получи възможност да представи своя коментар. Мненията на Белгия бяха получени с писмо от 13 март 2015 г. и регистрирани на 17 март 2015 г.

                  (11)

                  Въз основа на това Комисията преразгледа делото и предложи различно тълкуване на някои елементи в сравнение с оценката, направена в отмененото решение от 2009 г.

            2.   КОНТЕКСТ

                  (12)

                  Болниците IRIS работят в сложна законодателна и регулаторна среда, определена от различни публични органи. Извършването на обща оценка на съответствието на публичното финансиране за тези болници с правилата за държавна помощ изисква най-напред да се опише накратко приложимата за IRIS-H законодателна и регулаторна рамка. Описанието включва представяне на „loi CPAS“ (който е правното основание за създаването на IRIS-H), кратка история на създаването на IRIS-H, преглед на законодателните и други документи, регламентиращи дейността на IRIS-H, кратко описание на основните дейности на IRIS-H, както и списък на различните приложими механизми за финансиране.

            2.1.   Право на социална помощ и закон „loi CPAS“

                  (13)

                  В Белгия правото на социална помощ е конституционно право. По-специално член 23 от Конституцията на Белгия предвижда следното:
                  „Всеки има право да живее по начин, който е съвместим с човешкото достойнство. За тази цел законът, указът или правилникът, посочен в член 134, гарантират икономическите, социалните и културните права, при спазване на съответните задължения, и определят условията за тяхното упражняване. Тези права включват по-специално:
                  […]

                              2o

                           право на социална сигурност, опазване на здравето и социална, медицинска и правна помощ.“

                  (14)

                  Ефективният достъп на гражданите до социална помощ се урежда основно в органичния закон от 8 юли 1976 г. (17) (наричан по-нататък „loi CPAS“) за създаване на публични центрове за социална дейност (наричани по-нататък „CPAS“). Последните са организации на бюджетна издръжка, които притежават юридическа правосубектност и са разположени във всяка белгийска община. CPAS се ръководят от съвет, чиито членове се избират от общинския съвет на съответната община. По силата на член 1 от loi CPAS:
                  „Всеки човек има право на социална помощ. Тя има за цел да позволи на всеки гражданин да живее по начин, който е съвместим с човешкото достойнство. Създават се публични центрове за социална дейност, чиято задача е да гарантират тази помощ в съответствие с определените в настоящия закон условия.“

                  (15)

                  На практика CPAS предоставят социална помощ на хора, които не разполагат с необходимите средства, за да могат да живеят по съвместим с човешкото достойнство начин, и които не могат да се възползват от други форми на социална сигурност (напр. помощи за безработица). В тази връзка в член 57, параграф 1 от loi CPAS се уточнява, че задачата на CPAS е да предоставя на лицата и семействата дължимото обществено подпомагане. Тази задача е описана по следния начин:
                  „Те осигуряват не само подпомагане с цел облекчаване на положението или лечение, но и превантивно подпомагане. Те насърчават социалното участие на ползвателите. Това подпомагане може да бъде материално, медицинско, медико-социално или психологическо.“

                  (16)

                  Всеки CPAS е длъжен да предоставя социална помощ на лицата и семействата, но разполага с известна свобода на преценка по отношение на начина на предоставяне на тази помощ. По-специално CPAS може да предостави помощта:

                              —

                              лично и пряко,

                              —

                              или „когато това е необходимо и, ако е целесъобразно, в контекста на съществуващо планиране“ [вж. също съображение 19], чрез посредничеството на създадени от него заведения или служби (на основание на член 60, параграф 6, член 79 и член 118 от loi CPAS), като в този случай CPAS, който създава такова заведение или служба, трябва да определи нейното предназначение. Всяко социално задължение, което CPAS делегира на въпросното заведение или служба, трябва да бъде изпълнено в съответствие с това предназначение;

                              —

                              или чрез посредничеството на заведение или служба, с които той си сътрудничи (член 61 от loi CPAS), като в този случай заведението или службата трябва да са създадени:

                                          —

                                          или от самия CPAS (вж. предходното тире);

                                          —

                                          или от трето лице, което е определило тяхното предназначение.

                  (17)

                  В последните два случая CPAS делегира (част от) задълженията си за предоставяне на социална помощ само доколкото делегираните задължения съответстват на предназначението на партньорското заведение. От една страна, ако заведението е създадено от CPAS, последният контролира неговото предназначение. За разлика от това при напълно самостоятелно заведение (заведение на трето лице) сътрудничеството се ограничава до предназначението на въпросното заведение.

                  (18)

                  Правното задължение на CPAS за осигуряване на социална помощ, била тя материална, социална, медицинска, медико-социална или психологическа, се запазва, независимо дали CPAS предоставя тази помощ пряко или чрез посредничеството на създадено от него заведение или на такова, с което си сътрудничи. Член 57 от loi CPAS налага на CPAS (и единствено на него) задължението да предоставя помощта във всички случаи. Делегирането е форма на изпълнение на това задължение и не освобождава CPAS от неговата отговорност да изпълнява и да продължава да изпълнява своето задължение.

                  (19)

                  Изискванията, които се прилагат в случаите, когато CPAS желае да се създаде заведение или служба (например болница), която да изпълнява (част от) неговата задача за предоставяне на социална помощ, са определени в член 60, параграф 6 от loi CPAS:
                  „Публичният център за социална дейност създава, когато това е необходимо и, по целесъобразност, в контекста на съществуващо планиране, заведения или служби за социална грижа, лечение или превенция, разширява и управлява тяхната дейност.
                  Необходимостта от създаване или разширяване на дадено заведение или служба трябва да се установи чрез изготвяне на досие, което включва проучване на потребностите на общината и/или региона и на вече функциониращите подобни заведения или служби, описание на функционирането, изготвяне на точна оценка на себестойността и разходите и, ако е възможно, информация, позволяваща сравнение с подобни заведения или услуги.
                  Решение за създаване или разширяване на заведение или служба, които биха могли да получават субсидии било на равнище инвестиции, било на равнище експлоатация, може да се вземе само въз основа на досие, от което е видно, че условията, предвидени в органичната законодателна или нормативна база, регулираща отпускането на тези субсидии, ще бъдат изпълнени.
                  Без да се засягат разрешенията, които трябва да бъдат получени от други публични органи, решението за създаване или разширяване на заведение или служба, от момента, в който то може да доведе до намеса за сметка на общинския бюджет или до увеличаване на тази намеса, подлежи на одобрение от общинския съвет.“

                  (20)

                  Задължението по член 57 от loi CPAS за предоставяне на помощ (социална, медицинска, медико-социална или психологическа) на лицата и семействата е:

                              —

                                 всеобхватно: помощта трябва да се предоставя независимо от идеологическите, философските или религиозните убеждения на бенефициерите (член 59 от loi CPAS) и от евентуалната липса на средства на съответното лице. Специфичната задачата на CPAS е да предоставя помощ в зависимост от социалното положение на заинтересованото лице. На това основание CPAS е длъжен да предоставя помощ на всички. Ако с оглед на изпълнението на своята задача той създаде заведение или служба, въпросното заведение или служба подлежат на същото задължение;

                              —

                                 неограничено във времето: помощта трябва да се предоставя, докато социалната потребност съществува. Следователно CPAS е длъжен да гарантира непрекъснатост на помощта, а оттам и на заведението или службата, които я предоставят.

                  (21)

                  Въз основа на принципа на местната автономия всеки CPAS в съответната си община решава самостоятелно и при спазване на разпоредбите на loi CPAS кой е най-подходящият начин да изпълни задължението си за предоставяне на социална помощ (включително медицинска). Конституционният избор социалното подпомагане да бъде организирано на общинско равнище се ръководи също и от желанието и необходимостта политиката в областта на социалната помощ да се осъществява възможно най-близо до хората. Когато даден CPAS вземе решение да създаде здравно заведение с цел лечение, за да задоволи здравните потребности на местното население, създаденото по този начин здравно заведение се подчинява едновременно на loi CPAS и на федералната регулаторна рамка за болничните заведения [вж. съображение 32], която се прилага по отношение на всички болници, независимо от техния статут (публичен или частен) и гарантира обща организационна система за територията на цялата държава. Въпреки това, за разлика от частните болници, основната цел на болниците, създадени от CPAS, като например IRIS-H, е да допринасят за предоставянето на постоянна социална помощ. Конкретната същност на задълженията, наложени на IRIS-H в областта на социалната помощ (вж. също раздел 7.3.4.1 по-долу), е определена в уставите на IRIS-H и в стратегическите планове на сдружение IRIS в съответствие с разпоредбите на loi CPAS (и по-специално членове 120 и 135г от закона).

                  (22)

                  И накрая, по силата на член 106 от loi CPAS общините са длъжни да покриват дефицита на своите CPAS, когато последните не разполагат с достатъчно средства да покриват разходите, свързани със задълженията им за предоставяне на социална помощ.

            2.2.   Създаване на болниците от сдружение IRIS

                  (23)

                  Както беше обяснено по-горе [вж. съображение 15], предоставяната от CPAS социална помощ включва медицински и медико-социални грижи и може да има както превантивен, така и лечебен характер. Тази помощ може да бъде предоставена или i) пряко от CPAS, или ii) с посредничеството на трета страна (например частна болница) при зачитане на нейната правна автономия, или iii) по-специално когато CPAS желае да контролира изпълнението на целите, чрез създаване на заведение или служба, натоварени да изпълняват част от неговата задача (в този случай задачата е определена в устава на заведението или службата и, що се отнася до IRIS-H, в стратегическите планове на сдружение IRIS [вж. съображения 16 и 21]. За да изпълнят своята задача за предоставяне на медицинска помощ, CPAS са създали и продължават да управляват/участват в управлението на болнични заведения в редица градове и общини в Белгия.

                  (24)

                  В миналото в шестте съответни общини в Брюксел (18) CPAS са предоставяли социална помощ от медицински и медико-социално характер с посредничеството на осем държавни болници (19), разположени на осем различни места. Тези болници са били управлявани пряко от съответните CPAS и не са имали юридическа правосубектност. Следователно тези болници очевидно са допринасяли за изпълнението на задължението за предоставяне на социална помощ на съответните CPAS. През първата половина на 90-те години на миналия век обаче публичните органи в Брюксел са преценили, че структурните дефицити на тези болници излагат на риск тяхната устойчивост. За да гарантират устойчивостта и дългосрочната жизнеспособност на държавните болници в Брюксел, публичните органи са взели решение да ги преструктурират.

                  (25)

                  Първата стъпка във връзка с преструктурирането е направена на 19 май 1994 г. с подписването на споразумение за сътрудничество между белгийското федерално правителство, регион Брюксел-столица и Единния комитет на общините в Брюксел (Commission communautaire commune bruxelloise) в областта на болничната политика. Споразумението е предвиждало изпълнението на пакт за преструктуриране, за да се гарантира устойчивостта на публичните и местните болнични услуги. Както се посочва в член 2 от споразумението за сътрудничество:
                  „Пактът за преструктуриране трябва да изпълнява следните условия:

                              1.

                              да предоставя гаранции за запазване, от една страна, на спецификата на държавните болници, включително чрез избора на правни и координационни структури, които да дават превес на публичния сектор в органите за управление и процедурите за вземане на решение и, от друга страна, на местното присъствие, чрез засилване на броя на пряко избраните представители в състава на управителните органи.“ (20).

                  (26)

                  За тази цел в преамбюла на споразумението за сътрудничество се предвижда следното:
                  „като имат предвид, че финансовият дефицит, натрупан от държавните болнични заведенията на територията на регион Брюксел-столица, действително е достигнал тревожни размери;
                  като имат предвид, че въпреки множеството планове за оздравяване финансовата стабилност на тези институции е изключително несигурна и по този начин компрометира структурата на общинските бюджети;
                  като имат предвид, че при тези обстоятелства е необходимо да се насърчи създаването на механизми за координация и сътрудничество между общините и публичните центрове за социална дейност и сдруженията, създадени по реда на глава XII от органичния закон от 8 юли 1976 г. относно публичните центрове за социална дейност, отговарящи за различните държавни здравни заведения на територията на регион Брюксел-столица;
                  като имат предвид, че подобни механизми за координация и сътрудничество могат да гарантират устойчивостта на държавните болници, като насърчават взаимодействието в областта на оборудването и инфраструктурата, както и на начините на управление и развитие, и да допринесат за намиране на решение на проблема с дефицита на общинските бюджети;
                  като имат предвид, че настоящото споразумение не променя правилата за финансиране на болниците, а цели единствено да се преодолее структурният дефицит на публичните центрове за социална дейност и общините.“ (21).

                  (27)

                  Именно на тази основа на 22 декември 1995 г. Единният комитет на общините в Брюксел е приел наредба за вмъкване на глава XIIа във версията на loi CPAS, приложима за регион Брюксел-столица. Подготвителните документи на въпросната наредба (22) препращат към споразумението за сътрудничество от 19 май 1994 г. [вж. съображение 25], чиято основна цел е чрез предложеното преструктуриране да се гарантира устойчивостта на държавните болници в Брюксел (23).

                  (28)

                  Преструктурирането се основава главно на следните елементи:

                              —

                              прехвърляне на прякото управление на държавните болници от CPAS към новосъздадени юридически субекти (наречени „сдружения по глава XII“), създадени от CPAS (съвместно със съответните общини, като сдружението обединява лекарите в болницата и, когато е целесъобразно, Université libre de Bruxelles (ULB) и/или Vrije Universiteit Brussel (VUB).
                              С това CPAS са отменили предишното си решение да управляват самостоятелно своите болници. В съответствие с член 60, параграф 6 и член 118 от loi CPAS [вж. съображение 19] CPAS са взели решение да учредят сдружение, което да им позволи да предоставят медицинска и медико-социална подкрепа на общността.
                              Така държавните болници в Брюксел са били закрити и дейността им е била прехвърлена към осем местни болнични сдружения, създадени въз основа на глава XII от loi CPAS. По този начин на 1 януари 1996 г. IRIS-H са получили своята юридическа и финансова самостоятелност (24). Учредени са следните осем болнични сдружения: CHU Brugmann-HUDERF, CH Brien, CHU Saint-Pierre (CHU-SP), CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière и Institut Bordet (IB).
                              Впоследствие тези осем болници са били прегрупирани, като същевременно са запазили всички съществуващи обекти в пет болници от сдружение IRIS във вида, в който съществуват и в момента. CHU Brugmann (CHU-B) и Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola (HUDERF) са били разделени на два отделни правни субекта на 1 януари 1997 г. На 1 юли 1999 г. CHU Brugmann и CH Brien са били прегрупирани в един субект под наименованието CHU Brugmann. На същата дата CH Etterbeek-Ixelles, CH Baron Lambert, CH Bracops, CH Molière са били слети, за да формират Hôpitaux Iris Sud. В настоящото решение, освен ако не е посочено друго, с термина „IRIS-H“ се обозначават петте местни болнични сдружения, които съществуват към момента (25);

                              —

                              създаване на ръководна структура под името IRIS (въз основа на глава XIIа от loi CPAS), която да гарантира координацията и контрола на болничните дейности на всяко от сдруженията по глава XII (26). Основната цел на ръководната структура IRIS е да се постигне трайна финансова стабилност на болничните дейности, извършвани от IRIS-H. Нейните основни задачи включват координация на дейностите на IRIS-H, определяне на стратегически план на сдружението IRIS, подобряване на качеството на предлаганите услуги и контрол на бюджета на сдружението.

                  (29)

                  В съответствие с глава XII от loi CPAS всяко от местните сдружения се създава въз основа на устав, който, наред с другото, определя неговата цел, правата и задълженията на членовете и органите за вземане на решения (27). Всяко сдружение има свое общо събрание и управителен съвет, в които различните участвали в създаването на сдружението страни [вж. съображение 28] имат свои представители, като представителите на публичните органи (т.е. на общината и на CPAS) разполагат с мнозинството от местата в органите за вземане на решения (28). В този смисъл няма съмнение, че публичните органи контролират всяка от IRIS-H. Също така общините и CPAS имат голямо мнозинство в общото събрание и управителния съвет на ръководната структура IRIS.

                  (30)

                  В глава XIIа от loi CPAS се определят, наред с другото, правилата за контрол и административен надзор, приложими за местните болнични сдружения. По-специално ръководната структура IRIS е длъжна да изготви стратегически план, който да е задължителен за местните сдружения по глава XII. Въз основа на този план от всяко местно болнично сдружение се изисква да разработи управленски и финансови планове и ги представи за одобрение на IRIS (вж. член 135г от loi CPAS). Местните болнични сдружения също така трябва да поискат разрешение от IRIS преди да вземат някои важни решения (вж. член 135д) и подлежат на тримесечна проверка от IRIS (вж. член 135ж). Също така IRIS назначава комисар във всяко местно болнично сдружение; той присъства на заседанията на управителните органи на сдруженията и има право на вето върху решенията, които не съответстват на взетите от IRIS решения (вж. член 135з).

                  (31)

                  И накрая, както е обяснено в съображения 31 и 32 от решението за откриване на процедурата, преструктурирането на държавните болници в Брюксел, контролирани и управлявани от CPAS, е включвало също и финансов компонент. По-специално с посредничеството на Регионалния брюкселски фонд за рефинансиране на оборотните средства на общините (наричан по-нататък „РБФРОСО“) регион Брюксел-столица е отпуснал заем в размер на 4 милиарда белгийски франка (около 100 милиона евро) за срок от 20 години на общините, които управляват държавна болница (чрез съответните им CPAS) (29). Впоследствие общините са прехвърлили тези средства към своите държавни болници за покриване на част от финансовия им пасив (30). На 6 юни 1996 г. регион Брюксел-столица е взел решение да не изисква погасяване на заема и лихвите, при условие че споразуменията за преструктуриране бъдат изпълнени изцяло и че се спазват финансовите планове.

            2.3.   Регулаторна рамка, приложима по отношение на болниците от сдружение IRIS

                  (32)

                  От предходния раздел става ясно, че IRIS-H са били създадени въз основа на loi CPAS с цел да се позволи на CPAS да изпълняват задълженията си за предоставяне на социална помощ. От това следва, че болниците се подчиняват на първо място на loi CPAS. Въпреки това в качеството си на болници те се подчиняват също и на координирания закон за болниците („LCH“) (31) от 7 август 1987 г., чийто член 147 (понастоящем член 163 от LCH във версията му от 10 юли 2008 г.) (32) предвижда следното:
                  „Що се отнася до болниците, управлявани от публичен център за социална дейност и от лекарите, които работят в тях, разпоредбите на настоящия координиран закон допълват органичния закон от 8 юли 1976 г. относно публичните центрове за социална дейност, и по-специално членове 48, 51, 52, 53, 54, 55, 56 и 94 от него.“

                  (33)

                  В LCH се определят, наред с другото, видовете болници, които могат да получат официална акредитация (33); условията на управление на дадена болница и структурирането на медицинската дейност (34); болничното планиране (35); стандартите и изискванията за акредитация на болниците и болничните услуги (36); правоотношенията между болницата и болничните лекари, финансовият статут на болничните лекари, по-специално включително събирането и определянето на таксите, същността на таксите и разпределението на събраните по централизиран начин такси (37).

                  (34)

                  В допълнение IRIS-H се подчиняват и на правилата, определени в уставите на местните болнични сдружения, в които се уточнява, наред с другото, предназначението на IRIS-H, както и правата и задълженията на членовете на сдружението [вж. също съображение 29].

                  (35)

                  И накрая, местните болнични сдружения са поставени под надзора на ръководната структура IRIS, което ограничава компетентността им по отношение на самостоятелното вземане на определени финансови и управленски решения [вж. съображение 30]. Важно е да се отбележи, че ръководната структура IRIS приема многогодишни стратегически планове, които са обвързващи за местните болнични сдружения, както е предвидено в член 135г от loi CPAS.

                  (36)

                  В заключение, регулаторната рамка, която определя функционирането на IRIS-H, включва loi CPAS, LCH, уставите на местните болнични сдружения и задължителните стратегически планове, приети от ръководната структура IRIS.

            2.4.   Основни дейности на болниците от сдружение IRIS

                  (37)

                  Основните дейности на IRIS-H се заключават в предоставянето на болнични услуги за пациентите в регион Брюксел-столица. IRIS-H наемат общо около 10 000 души, предоставят повече от един милион консултации годишно и представляват най-голямата служба за спешна помощ в Белгия. Те предлагат пълно медицинско обслужване във всички големи области на медицината. Две от тях се специализират в специфични дисциплини (Hôpital universitaire des enfants Reine Fabiola е специализирана в педиатрията, а Institut Bordet е специализиран в онкологията).

                  (38)

                  В допълнение към медицинските услуги IRIS-H предоставят също така и редица свързани социални дейности. По-специално социалните работници на IRIS-H предоставят помощ на пациенти в неравностойно положение и техните семейства при решаването и управлението на административни, финансови, междуличностни и социални проблеми.

                  (39)

                  Петте болници от сдружение IRIS в момента предоставят своите медицински услуги и свързаните с тях социални услуги чрез мрежа от единадесет центъра в Брюксел. Тези центрове са разпределени в шест общини (а именно Anderlecht, Ville de Bruxelles, Etterbeek, Forest, Ixelles и Schaerbeek).

                  (40)

                  IRIS-H описват задачата си, както следва: „[Н]ашите болници са в услуга на всеки човек, от раждането до самия край на живота му, във всеки един момент от неговото съществуване и независимо от медицинските му проблеми.“ (38) Десет от 11-те центъра на IRIS-H се намират в общини, където средният доход е под равнището на медианните приравнени доходи (39) за регион Брюксел-столица. Въз основа на класиране, направено от Федералната публична служба за обществено здраве [вж. таблицата с класирането в съображение 185], трите големи болници от сдружение IRIS, които предлагат пълно обслужване [CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann и hôpitaux Iris Sud (HIS)], поемат пациентите с най-уязвим социално-икономическия профил в Белгия. Това се потвърждава и от факта, че през 2012 г. почти 11 % от всички пациенти, приети в CHU Saint-Pierre и CHU Brugmann, не са били обхванати от системата на задължителното здравно осигуряване в Белгия и не са били в състояние да плащат за лечението си, както и че 15 % от пациентите на тези болници са били зависими (и) от подкрепата на CPAS.

                  (41)

                  И накрая, IRIS-H извършват също така известен брой свързани дейности (например транспортиране с линейка на пациенти между болниците, детска ясла/градина за децата на служителите, домове за социални грижи и възстановяване за възрастни хора, училища за медицински сестри, научни изследвания, жилищна инфраструктура с обслужване, психиатрични заведения, магазин за пациенти и посетители, отдаване под наем на телевизори на пациентите, отдаване под наем на помещения на трети лица, столова и инфраструктура за паркиране). Свързаните дейности представляват само много малък дял от всички дейности на IRIS-H, което се вижда от слабия им принос (по-малко от 2 % средно) към общите приходи на IRIS-H.

                  (42)

                  Тези дейности в своята цялост генерират разходите и приходите на IRIS-H. Освен от спецификата на дейността им, техните разходи се определят също и от статута им на държавни болници, свързан с редица ограничения, които не важат за частните болници. Оперативните разходи, които IRIS-H поемат при изпълнението на услугите от общ икономически интерес (наричани по-нататък „УОИИ“) и на свързаните с тях дейности, се увеличават по-специално от фактори, като:

                              —

                              задължението за плащане на надбавки за езикови умения (40) на служителите, владеещи два езика, което се оценява (41) на […] (42) милиона евро годишно за сметка на IRIS-H;

                              —

                              пенсионната схема, приложима за държавните служители (43) (официално назначени длъжностни лица), която е по-щедра от схемата за служителите в частния сектор, като приносът на IRIS-H се оценява на […] милиона евро годишно;

                              —

                              разходите, свързани с продължителни заболявания на държавни служители (44), които трябва да се поемат от IRIS-H (а не от системата за социално осигуряване) и чиято годишна стойност се оценява на […] милиона евро;

                              —

                              стандартните увеличения, наложени на IRIS-H от регион Брюксел-столица (45), който определя стандартните възнаграждения на общинските служители, CPAS и IRIS-H и който покрива едва 60 % от тези увеличения, като за сметка на IRIS-H остава годишен разход от около […] милиона евро;

                              —

                              задължителния принос на IRIS-H за разходите на ръководната структура IRIS (46), чиято годишна стойност се оценява на […] милиона евро.

                  (43)

                  Тези остатъчни разходи се поемат от IRIS-H и не са обхванати от други източници на публично финансиране [като БФС, вж. съображение 46, буква а)].

            2.5.   Механизми за финансиране и счетоводна отчетност на болниците от сдружение IRIS

      2.5.1.   Механизми за финансиране

                  (44)

                  Основният принцип на финансиране на IRIS-H е залегнал в член 46 (47) от уставите на всяко от петте местни болнични сдружения [вж. съображения 28—29], в които се посочва, че:
                  „Без да се засяга член сто и девет от закона от седми август хиляда деветстотин осемдесет и седма година за болниците, годишният резултат се разпределя между партньорите, които разполагат с поне една пета от всички гласове в общото събрание, по решение на общото събрание.“ (48)

                  На това основание общините и CPAS са длъжни да покрият изцяло евентуалния дефицит, натрупан от IRIS-H и включен във финансовите им отчети. Освен това по силата на член 106 от loi CPAS общините са длъжни да покрият евентуалния дефицит на собствените си CPAS [вж. съображение (22)]. Следователно общините (пряко и поради задължението си да финансират своите CPAS) се явяват крайният гарант за устойчивостта на IRIS-H, като покриват изцяло дефицита, които болниците биха могли да генерират.

                  (45)

                  Ясно е, че размерът на намесата на общините и CPAS за покриването на евентуалните дефицити, генерирани от IRIS-H, в съответствие с член 46 от техните съответни устави зависи от това доколко IRIS-H са в състояние да покрият собствените си разходи чрез други източници на финансиране.

                  (46)

                  LCH описва пет източника на финансиране, които са достъпни както за държавните, така и за частните болници. Оперативни разходи на белгийските болници се покриват основно от първите три от тях (49), като четвъртият и петият засягат инвестиционните разходи на болниците.

                              а)

                              Основният източник на финансиране е бюджетът на финансовите средства (наричан по-нататък „БФС“) (50), който се определя от федералния министър на общественото здраве и при който се вземат предвид само болничните грижи, подлежащи на възстановяване от системата за социално осигуряване. БФС за всяка болница се определя в границите на общия федерален бюджет. Наличният федерален бюджет се разпределя между всички болници, като не е задължително да покрива всичките им допустими разходи. От 2002 г. насам бюджетът за всяка болница се определя главно въз основа на броя на дните, през които са били предоставени здравни грижи през предходната година. След това конкретната сума се изплаща на всяка от болниците по два различни начина. По-специално около 85 % (фиксирана част) от тази сума се изплащат на болниците на месечна база, а останалите 15 % (променлива част) се изплащат въз основа на реалния прием и на предоставените грижи, изразени като брой дни през съответната година. В края на всяка година БФС се преизчислява на базата на реалните годишни стойности и в зависимост от резултата от това изчисление болницата получава или трябва да върне определена сума. БФС се урежда по-подробно в кралския указ от 25 април 2002 г., в който се определят условията и реда за изчисляването на отпуснатия на болниците БФС. По-специално в кралския указ се установяват правилата за определяне на БФС, видовете разходи, които могат да бъдат поети от държавата, както и критериите, които се прилагат в това отношение (51). Трябва да се отбележи, че БФС не е предназначен да покрие действителните разходи, направени от всяка болница, като вместо това се определя под формата на финансиране с единна ставка, основано на реалните разходи на болниците в миналото. Ето защо може да се окаже, че БФС е недостатъчен в случай на значително увеличение на разходите или други промени, засягащи организацията и структурата на разходите на дадена болница.

                              б)

                              Вторият източник на финансиране са средствата, получени по линия на социалната сигурност, тоест изплатени от Националния осигурителен институт за общо заболяване и инвалидност (наричан по-нататък „INAMI“) на болниците за грижите, които те предоставят на своите пациенти. Това финансиране се основава на закона относно осигуряването за общо заболяване и инвалидност (52) или на неговата консолидирана версия в закона от 14 юли 1994 г. (53), с който се определя белгийската система за социално осигуряване за общо заболяване и инвалидност и се уточняват медицинските услуги и лекарствата, които могат да бъдат компенсирани по линия на социалното осигуряване. Болниците фактурират директно на INAMI част от лекарските хонорари и разходите за лекарства, които предоставят на пациентите. Изплатените от INAMI суми обаче не покриват всички разходи, които болниците правят във връзка с предоставянето на своите болнични услуги. Ето защо болниците, които не разполагат с достатъчно други източници на финансиране, могат да натрупат загуби.

                              в)

                              Третият източник на финансиране включва плащанията, които пациентите и техните частни здравни фондове превеждат пряко на болниците. Тези плащания са необходими, тъй като социалната сигурност не покрива изцяло лекарските хонорари, нито разходите за лекарства и други консумативи (например импланти). Освен това, когато пациентите желаят единична стая, върху нормалната цена за хоспитализация и нормалните лекарски хонорари могат да се начислят добавки (стандартните такси за всеки вид лечение се увеличават). И накрая, на пациентите могат да се начисляват допълнителни такси за използването на някои допълнителни услуги (например наем на телевизор, ползване на болничния паркинг и т.н.).
                              Всички плащания от пациенти или трети страни за заплащане на услугите, предоставени от лекарите в болницата във връзка с грижите за хоспитализирани пациенти, трябва да се извършват централизирано към самата болница (54). Болниците и лекарите сключват споразумения, уреждащи процента на удръжките, които болниците могат да прилагат за покриването на своите разходи по събирането на хонорарите и на други разходи, които не са финансирани от БФС (55). Както върху нормалните лекарски хонорари, болниците могат да правят удръжки и върху част от посочените по-горе добавки, за да покрият част от своите разходи (отново в съответствие със споразумението между болницата и нейните лекари). Следователно част от лекарските хонорари не са предназначени за възнаграждение на последните, а за покриване на оперативните разходи на болниците.

                              г)

                              Четвъртият източник на финансиране е предназначен специално за покриване на инвестиционните разходи на болниците. Инвестициите на болниците се финансират основно от държавата (като се поделят между федералното правителство и съответния регион), а останалата част се финансира от собствения капитал на болниците, както и от банкови заеми. Отпуснатото от публичните органи финансиране е предназначено за покриване на разходите за изграждане и ремонт на дадена болница или служба, както и разходите за първоначално оборудване и първоначално закупуване на медицински изделия (56). Субсидиите за инвестиции имат таван (например фиксирана ставка на квадратен метър или на единица).

                              д)

                              Петият и последен източник на публично финансиране е свързан с инвестициите и засяга разходите за проучване и разработване на проекти за строителство, както и разходите за закриване или неизползване на болница или болнична служба (57). На практика този вид финансиране рядко се използва.

                  (47)

                  В член 109 от LCH (понастоящем член 125 от LCH във версията му от 10 юли 2008 г. (58)) се предвижда допълнителен механизъм за финансиране, от които могат да се възползват само държавните болници (като IRIS-H). По силата на тази разпоредба загубите на държавните болници, направени във връзка с техните болнични дейности, трябва да бъдат покрити от общините, които ги контролират (чрез посредничеството на съответните CPAS или на централна структура като IRIS). Принципът на (частично) покриване на дефицитите от общините е бил включен още в закона, предшестващ LCH, а именно закона от 23 декември 1963 г. (59), и е потвърден в член 34 от закона за 28 декември 1973 г. (60). Критериите за определяне на дефицитите, които общините са задължени да покриват, се определят с кралски указ (61). На тази основа всяка година федералният министър на здравеопазването определя размера на дефицита на всяка държавна болница. На практика дефицитът, определен за покриване от министъра, не отговаря напълно на дефицита, записан в отчетите за управление на болницата, тъй като някои елементи на разходите [например печалбата от извънболничните операции, които, както е обяснено в съображение 155 (62), са изцяло свързани с болничните дейности в случая на IRIS-H] в отчетите са изключени от дефицита, попадащ в приложното поле на член 109 от LCH.

                  (48)

                  В заключение, от това следва, че IRIS-H са се ползвали от механизъм за цялостно финансиране, гарантиращ покриването на всички евентуални загуби, които биха могли да генерират. Петте общи мерки за финансиране, предвидени в LCH [вж. съображение 46], обхващат основната част от оперативните и инвестиционните разходи на болниците. Доколкото тези източници не са достатъчни, за да покрият свързаните с дейността на болниците разходи, член 46 от устава на IRIS-H задължава общините изцяло да покриват генерираните от IRIS-H загуби [вж. съображения 44—45]. Счетоводният дефицит по член 46 от устава задължително включва „дефицита, обхванат от член 109 от LCH“ (63) [вж. съображение 47]. Като покриват напълно счетоводния дефицит, общините изпълняват също и задължението си по член 109 от LCH. Редът и условията за плащане по този механизъм за компенсиране на дефицита ще бъдат описани по-долу (вж. раздел 7.3.5).

            2.5.2.   Счетоводни изисквания

                  (49)

                  Всички болници (държавни и частни) подлежат на задължения за счетоводна отчетност и прозрачност. По-специално всяка болница трябва да води отделно счетоводство, от което да е видна себестойността на всяка услуга и което отговаря на определени изисквания на закона от 17 юли 1975 г. (64) относно счетоводството и годишните финансови отчети на дружествата (65). Извънболничните дейности трябва да бъдат записани в отделни отчети. Болниците са задължени също така да назначат одитор, който да сертифицира счетоводството и финансовите им отчети (66). И накрая, болници са длъжни да предоставят определена (финансова) информация на федералния министър на здравеопазването (67), като подопечната му федерална публична служба за обществено здраве е длъжна да контролира спазването на разпоредбите на LCH (68).

            3.   ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, КОИТО СА ПРЕДМЕТ НА ЖАЛБАТА

                  (50)

                  Според жалбоподателите регион Брюксел-столица фактически е предпочел да поеме ролята на съответните брюкселски общини, що се отнася до компенсацията на дефицитите на IRIS-H. По-специално жалбоподателите посочват конкретно намесите на Регионалния брюкселски фонд за рефинансиране на оборотните средства на общините (наричан по-нататък „РБФРОСО“), създаден от регион Брюксел-столица (69). Те твърдят още, че самият регион Брюксел-столица е предоставил на общините и специални субсидии (70) (до 10 милиона евро годишно от 2003 г. насам), които според тях са били преведени на IRIS-H под формата на помощ.

                  (51)

                  Жалбоподателите не оспорват правомощията на регион Брюксел-столица по отношение на тези общини, жалбоподателите обаче считат, че т.нар. от тях регионално финансиране в полза на IRIS-H надхвърля предвидения размер за покриване на дефицитите, установен в член 109 от LCH [вж. също съображение 47]. Жалбоподателите твърдят, че IRIS-H са се възползвали в голяма степен от регионалното финансиране за общините, в които се намират, и че това финансиране не може да бъде обосновано с разпоредбите на LCH. Жалбоподателите не посочват задължението за покриване на дефицитите, предвидено в член 46 от уставите на IRIS-H.

                  (52)

                  И накрая, жалбоподателите посочват отпускането на около 100 милиона евро по линия на РБФРОСО в контекста на преструктурирането на държавните болници в Брюксел, довело до създаването на IRIS-H (вж. раздел 2.2). Жалбоподателите твърдят, че тази сделка е довела до свръхкомпенсация на IRIS-H.

            4.   ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ

      4.1.   Решение на Комисията от 2009 г.

                  (53)

                  Както беше посочено по-горе [вж. съображение 5], на 28 октомври 2009 г. Комисията прие решение да не повдига възражения (71), като заключи, че публичното финансиране за IRIS-H в регион Брюксел-столица представлява съвместима с вътрешния пазар държавна помощ, отпусната като компенсация за обществена услуга от общ икономически интерес. Комисията обоснова това решение с Решението за УОИИ от 2005 г. и пряко с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС).

                  (54)

                  В своето решение Комисията установи, че IRIS-H са натоварени с три задачи за предоставяне на обществени болнични услуги: първо, основната болнична задача на всяка болница (държавна или частна) по силата на LCH (72); второ, задължението за лечение на всички пациенти при всякакви обстоятелства, включително извън спешните случаи (73); и трето, задължението за предоставяне на пълен набор болнични услуги на много места (74). В допълнение Комисията заключи, че IRIS-H са били натоварени със задачата да предоставят извънболнична обществена услуга, състояща се в оказването на социална помощ в допълнение към медицинските грижи (75). И накрая, в решението се посочва също така задължението за обслужване на два езика (76). Преценено е, че тези задачи са били поверени на IRIS-H по силата на LCH, loi CPAS, стратегическите планове на сдружение IRIS, както и на споразумение, подписано между IRIS-H и CPAS. Комисията също така е счела, че параметрите на компенсацията са били определени предварително (77) и че въведените процедури са били достатъчни, за да предотвратят и коригират свръхкомпенсацията (78). И накрая, Комисията отбеляза със задоволство факта, че IRIS-H са изготвяли отделни отчети за своите болнични и извънболнични дейности (79), като по този начин е било предотвратено кръстосаното субсидиране на търговските дейности (извън УОИИ) на IRIS-H (80).

                  (55)

                  Комисията разгледа също така дали IRIS-H са били свръхкомпенсирани в миналото (т.е. в периода 1996—2007 г.) (81) и достигна до заключението, че това не се е случило (82). Освен оценката на мерките за финансиране в тяхната цялост Комисията разгледа също така и твърдението за използване на механизъм за авансови плащания. Предвид факта, че компенсацията на основание член 109 от LCH редовно е била изплащана със значителни закъснения, достигащи до 10 години, се твърди, че IRIS-H са получавали аванси по тези просрочени плащания с посредничеството на РБФРОСО. Комисията достигна до заключението, че доколкото тези предполагаеми авансови плащания е трябвало така или иначе да бъдат възстановени след изплащането на компенсацията за дефицита в съответствие с член 109 от LCH, те не биха могли да доведат до свръхкомпенсация на IRIS-H (83).

            4.2.   Решението за отмяна на Общия съд от 2012 г.

                  (56)

                  В отговор на решението на Комисията от 2009 г. жалбоподателите подадоха иск за отмяна на това решение пред Общия съд (84). Жалбоподателите твърдят, че Комисията е нарушила процесуалните им права, като не е открила официална процедура по разследване, доколкото в рамките на въпросното разглеждане Комисията е трябвало да констатира наличието на сериозни затруднения (85).

                  (57)

                  В своето решение от 7 ноември 2012 г. по дело T-137/10 Общият съд отмени решението на Комисията от 2009 г. и заключи, че Комисията е била задължена да открие официална процедура по разследване (86).

                  (58)

                  Най-напред Общият съд разгледа въпроса дали на IRIS-H е била възложена ясно определена задача за предоставяне на обществена услуга (87). В началото той отбеляза, че страните са единодушни, че LCH възлага на всички белгийски болници, както тези на бюджетна издръжка, така и частните, „обща“ задача за предоставяне на обществена услуга (88). Следователно единственото съмнението засяга това дали Комисията е допуснала грешка, заключавайки в своята предварителна оценка, че задачите за предоставяне на болнични и извънболнични обществени услуги са били поверени единствено на IRIS-H (89). Общият съд констатира, че има съмнения относно това дали разпоредбите, на които Комисията е основала своето решение, са били достатъчни, за да се заключи, че на IRIS-H е възложена допълнителна задача да поемат всеки пациент при всякакви обстоятелства (90), да предоставят болнични грижи в рамките на няколко обекта (91) и да осигуряват допълнителни социални услуги (92). Освен това по отношение на предполагаемата задача за предоставяне на болнична помощ в рамките на няколко обекта Общият съд отбеляза, че е трудно да се прецени с какво тази задача се различава от общите изискванията за планиране и функциониране, приложими за всички болници, обхванати от LCH (93).

                  (59)

                  След това Общият съд разгледа въпроса дали Комисията е доказала наличието на ясни параметри, въз основа на които е изчислена компенсацията (94). Що се отнася до болничните задачи, Общият съд разгледа механизма за компенсация на финансовия дефицит, основан на член 109 от LCH (95), като същевременно отбеляза, че жалбоподателите не са оспорили този механизъм (96), както и предполагаемия механизъм за регионално финансиране с посредничеството на РБФРОСО за временно авансиране на необходимите суми за покриване на финансовия недостиг на IRIS-H преди изплащането на компенсациите за загубите по силата на член 109 от LCH (97). Що се отнася до член 109, Съдът прие, че жалбоподателите не са представили аргументи, засягащи положителната оценка, която Комисията е дала на този член (98). За сметка на това, що се отнася до предполагаемите авансови плащания чрез механизма на РБФРОСО, Общият съд заключи, че Комисията не е разгледала параметрите за изчисляване на авансовите средства (99) и следователно не е извършила пълен преглед тези авансови плащания (100). Съдът добави, че Комисията е влязла в противоречие със собственото си решение, когато по време на изслушванията е заявила, че РБФРОСО е механизъм, чрез който регион Брюксел-столица е финансирал само общините в Брюксел, а не IRIS-H (101).

                  (60)

                  Що се отнася до публичното финансиране в подкрепа на предполагаемата допълнителна социално задача на IRIS-H (102), Общият съд отбеляза, че и в този случай финансирането изглежда е било предоставено по линия на РБФРОСО, който е сключил договор със съответните брюкселски общини с цел предоставяне на специална субсидия, която да им даде възможност да финансират изпълняваните от IRIS-H социални задачи (103). Съдът констатира, че споразумението не е уточнявало предварително установени параметри на компенсацията, свързани с предполагаемите допълнителни социални задачи на IRIS-H (104).

                  (61)

                  След това Общият съд разгледа въпроса дали Комисията е доказала съществуването на процедура, позволяваща да се избегне свръхкомпенсацията, както и по липсата на свръхкомпенсация (105). На първо място Съдът констатира, че LCH предлага достатъчни гаранции, че процедурата, предвидена в член 109, не води до свръхкомпенсация (106). Той заключи също така, че Комисията не е доказала съществуването на подобен механизъм, засягащ предполагаемото извършване на авансови плащания от общините (107), и отбеляза по-специално липсата на ясно задължение на IRIS-H, насочено към възстановяване на авансовите средства след получаването на финансирането за техния дефицит в съответствие с член 109 от LCH (108). Що се отнася до специалните субсидии, с които според Комисията се финансира допълнителната социална задача, Общият съд заключи, че направените от Комисията оценки относно механизмите за избягване на свръхкомпенсацията в рамките на финансирането на социалните задачи не са достатъчни (109).

                  (62)

                  Що се отнася до това дали IRIS-H на практика са се възползвали от свръхкомпенсация (110), Общият съд само отбеляза, че широтата на проведения анализ е значителна и включва всички финансови отчети IRIS-H за период от над 10 години (111). Без да се произнася конкретно относно заключението на Комисията за липса на свръхкомпенсация, Общият съд постанови, че широтата и сложността на извършените от Комисията оценки в тази връзка сами по себе си са указание в подкрепа на тезата на жалбоподателя относно наличието на сериозни затруднения (112).

                  (63)

                  Жалбоподателите твърдят, че Комисията е трябвало вземе предвид в своята оценка критерия за икономическата ефективност на доставчика на УОИИ (113). Общият съд обаче отхвърли този аргумент и заключи:
                  „критерият, свързан с икономическата ефективност на дадено предприятие при предоставянето на УОИИ, не се прилага при преценката на съвместимостта на държавна помощ от гледна точка на член 86, параграф 2 ЕО [понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС], като следователно изборът относно икономическата ефективност на обществения оператор от страна на националните органи не може да търпи критика в това отношение.“ (114)

                  (64)

                  Обобщавайки своите заключения, Общият съд посочи следното:
                  „жалбоподателят изтъква редица съвпадащи улики, които свидетелстват за наличието на сериозни съмнения относно съвместимостта на разглежданите мерки с критериите за прилагане на член 86, параграф 2 ЕО [понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС], отнасящи се, първо, до наличието на ясно определен акт за възлагане на болничните и социалните задачи за обществена услуга, специфични за болниците от сдружение IRIS, второ, наличието на предварително установени параметри на компенсацията, и трето, наличието на правила, позволяващи да се избегне свръхкомпенсацията при финансирането на тези задачи за предоставяне на обществена услуга […].“ (115).

            4.3.   Решение на Комисията за откриване на процедура от 1 октомври 2014 г.
          (116)

                  (65)

                  С оглед на заключенията на Общия съд (117), съгласно които Комисията е трябвало да изрази съмнения относно съвместимостта с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС на отпуснатото на IRIS-H спорно публично финансиране, Комисията е била задължена да открие официална процедура по разследване, което тя е направила с решение от 1 октомври 2014 г. В решението си за откриване на процедурата Комисията отбеляза, че според белгийските органи общините и съответните CPAS в Брюксел са решили да възложат на IRIS-H, но не и на частните болници, следните допълнителни задължения (118), които обосновават мерките за компенсация на дефицитите, въведени в действие в полза на IRIS-H:

                              а)

                              задължението за предлагане на медицински грижи на всички пациенти при всякакви обстоятелства: IRIS-H не могат да откажат грижи на пациенти, които не могат да платят за техните услуги и/или които са неосигурени, дори тези пациенти да не се нуждаят от спешна медицинска помощ. Частните болници са задължени да предлагат грижи само на пациенти, които се нуждаят от спешна медицинска помощ, но нямат това задължение при неспешни случаи;

                              б)

                              задължението за предлагане на пълен набор болнични услуги на много места: общините и CPAS съзнателно са избрали да поддържат множество болнични обекти, предлагащи пълен набор от грижи, за да гарантират достъпа до грижи за всички пациенти. Алтернативата леглата и услугите за подпомагане да бъдат групирани в рамките на по-малък брой обекти и по този начин да се намалят разходите умишлено е била изключена. Този избор е от особено значение за пациенти в неравностойно положение и техните семейства, като се има предвид, че IRIS-H са разположени предимно в близост до или в квартали, където живеят голям брой хора в неравностойно положение;

                              в)

                              задължението да предоставят социални услуги за пациентите и техните семейства: социалните работници предоставят помощ на пациентите в неравностойно положение при решаването и управлението на административни, финансови, междуличностни и социални проблеми. В допълнение те установяват предварителни социални отношения с цел улесняване на финансовата намеса на CPAS. Всички държавни и частни болници са задължени да наемат социални работници в някои болнични служби (например в гериатричните и психиатричните клиники), белгийските органи обаче твърдят, че IRIS-H изпълняват допълнителна специфична задача, изразяваща се в използването на социални услуги в много по-голяма степен и водеща до по-високи разходи, които представляват предпоставка за изплащане на компенсация в съответствие с LCH.

                  (66)

                  Предвид съмненията, изразени от Общия съд (119), Комисията прикани белгийските органи, жалбоподателите и другите заинтересовани страни да представят цялата информация, необходима за проверката на съвместимостта на спорното публично финансиране с вътрешния пазар, по-специално във връзка със следното:

                              —

                              точното определение на предполагаемите допълнителни задачи, възложени на IRIS-H, и документите, на които се основава възлагането на тези задачи [вж. съображения 87—89 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              правното основание за компенсацията на дефицитите на IRIS-H (реализирани във връзка с разходите за всяка предполагаема допълнителна задача) [вж. съображение 91 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              въпроса дали съществуват (достатъчно) мерки за избягване на свръхкомпенсацията във връзка с предполагаемите допълнителни задачи или не, по-специално посредством механизма за компенсация на дефицитите и комбинирането му с подлежащи на възстановяване авансови плащания (ако има такива), както и дали IRIS-H са правно задължени или не да възстановят всички авансови плащания, които са получили, с цел избягване на свръхкомпенсация [вж. съображение 95 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              ако отпускането на специални субсидии в максимален размер от 10 милиона евро годишно [вж. съображение 50 по-горе] може да се разглежда като отделна операция за компенсация на дефицитите на IRIS-H — въпроса дали са налице достатъчно мерки, които да гарантират, че компенсацията не надвишава необходимото за покриване на разходите по изпълнение на задълженията за предоставяне на обществени услуги, или не [вж. съображение 96 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              въпроса дали IRIS-H действително са получили каквато и да било свръхкомпенсация, откакто са започнали да изпълняват дейността си като независими правни структури [вж. съображение 97 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              какъвто да е основателен довод, придружен с конкретни и подробни документи, обясняващи дали, защо и до каква степен публичните мерки за финансиране на IRIS-H попадат в приложното поле на Решението за УОИИ от 2012 г. или в Рамката за УОИИ от 2012 г. [вж. съображение 98 от решението за откриване на процедурата], или на Решението за УОИИ от 2005 г. [вж. съображение 100 от решението за откриване на процедурата], както и дали, защо и до каква степен установените в тях критерии са изпълнени.

                  (67)

                  Комисията също така използва приемането на решението за откриване на процедурата като повод да се опита да получи разяснения относно следните допълнителни фактологически въпроси:

                              —

                              въпроса дали някакви средства по линия на РБФРОСО [вж. съображение 50 по-горе], и по-конкретно специални субсидии, са били прехвърлени пряко на IRIS-H или не, и дали РБФРОСО и специалните субсидии представляват обикновени механизми за финансиране между региона Брюксел-столица и брюкселските общини или не [вж. съображение 17 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              точното естество на задължението по член 60, параграф 6 от loi CPAS [вж. съображение 19 по-горе], възможностите за закриване на държавна болница и разликата с механизма за болнично планиране [вж. съображение 26 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              въпроса дали допълнителните социални услуги, предоставяни от IRIS-H, имат икономически характер или не [вж. съображение 48 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              въпроса дали прехвърлянето на специалните субсидии (от регион Брюксел-столица към общините) от общините към IRIS-H може или не може да се разглежда като отделна операция в рамките на механизма за покриване на дефицитите [вж. съображение 92 от решението за откриване на процедурата] и, ако да, правното основание, което установява свързаните с тази операция специфични условия;

                              —

                              въпроса дали съществува механизъм за авансови плащания или не, правното основание за този механизъм и начина на извършване на тези плащания (ако има такива), както и дали тези авансови плащания се считат за отделна мярка за помощ в рамките на механизма за покриване на дефицитите или не, както и подробности относно евентуалното финансиране на тези авансови плащания (ако има такива) от РБФРОСО [вж. съображение 93 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              допълнителни разяснения във връзка с понятието за устойчивост [тоест приемственост и дългосрочна жизнеспособност на държавните болници, вж. също съображение 91 по-долу], неговото правно основание (по-специално на равнище IRIS и IRIS-H), свързаните с него последици и начина, по който устойчивостта обосновава механизмите за компенсация на дефицитите в полза на тези болници [вж. съображения 102 и 103 от решението за откриване на процедурата];

                              —

                              въпроса дали съществуват или не съществуват причини, различни от изрично посочените в решението за откриване на процедурата (т.е. наличието на допълнителни задачи за предоставяне на УОИИ и устойчивост на държавните болници), които могат да обосноват отпускането на допълнително финансиране на IRIS-H [вж. съображение 103 от решението за откриване на процедурата].

            5.   МНЕНИЯ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ

                  (68)

                  Комисията получи мнения от четири заинтересовани страни (CBI, ABISP, Zorgnet Vlaanderen и UNCPSY), които са обобщени по-долу:

            5.1.   CBI

                  (69)

                  В отговор на решението за откриване на процедурата жалбоподателят Организация за координиране на социалните и здравните заведения в Брюксел (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé — CBI) отбелязва, че според нея това решение не съдържа нов елемент или аргумент, който да позволява да се установи съществуването на конкретна задача, поверена на IRIS-H или да засяга механизмите за компенсация за тази предполагаема задача или въведените във връзка с това проверки. Поради това жалбоподателят се позовава основно на аргументите, представени в предишните мнения.

                  (70)

                  CBI потвърждава позицията си, съгласно която: 1) на IRIS-H не са възложени конкретни УОИИ в допълнение към задачите, наложени на всички белгийски болници (държавни или частни) и 2) дори ако Комисията достигне до заключението за съществуването на допълнителни задачи от този вид, тези задачи не са определени достатъчно ясно, така че да се изпълнят изискванията на законодателството на Съюза в тази област. CBI отбелязва също така, че в предложената политическа програма на новото правителство в Брюксел (публикувана през юли 2014 г.) се предвижда „реформа на наредбата от 13 февруари 2003 г. с цел да се уточнят задачите от общински интерес, с които се обосновава отпускането на целевите субсидии за общините“. Според жалбоподателите този текст показва, че към момента такъв вид задача не съществува и че тя ще бъде определена в бъдеще.

                  (71)

                  Що се отнася до изискванията по член 60, параграф 6 от loi CPAS, CBI счита, че те не добавят нищо ново към LCH по отношение на определянето на допълнителните или специфичните УОИИ, които биха били приложими само за държавните болници като IRIS-H. Жалбоподателят също така твърди, че допълнителната социална задача изглежда се състои само в предоставянето на по-голям обем социални услуги в сравнение с тези, които се предлагат в други болници и които CBI нарича „основна социална задача (обща за държавните и частните болници)“. CBI счита, че това не е достатъчно, за да се счита, че IRIS-H изпълняват допълнителна социална задача. Освен това, що се отнася до въпроса за икономическия характер на тези услуги, CBI твърди, че фактът, че тези услуги се предоставят безплатно, сам по себе си не ги лишава от техния икономически характер. И накрая, CBI счита, че допълнителните социални услуги са неразделна част от цялостната здравна услуга с нейния несъмнено присъщ икономически характер, който никога не е бил поставян под съмнение.

                  (72)

                  Според CBI универсалната задача за предоставяне на грижи се отнася както за частните, така и за държавните болници. Тя твърди, че не би трябвало да има разлика между държавни и частни болници по отношение на лечението на „социално слаби пациенти“, било в случаи на спешна помощ или след оказване на спешна помощ. В този контекст CBI се позовава на решение на Първоинстанционния съд в Брюксел (120) относно неотложната медицинска помощ (121) за чужденци, които пребивават незаконно в Белгия (наричани по-нататък „мигранти без документи“), което според нея показва, че в този контекст помощ може да бъде предоставена както от държавни, така и от частни болници. CBI добавя, че съгласно публикация (122) на Mutualités Chrétiennes (123) от 2004 г. частните болници предлагат медицински грижи на над 60 % от „социално слабите пациенти“ в регион Брюксел-столица. Жалбоподателят счита също така, че loi CPAS, стратегическите планове на сдружение IRIS и съответните договори за „поемане на помощни дейности“ (124) не налагат никаква допълнителна задача.

                  (73)

                  Що се отнася до „задачата за предоставяне на болнични грижи в рамките на няколко обекта“, CBI счита, че точният смисъл на задължението за предоставяне на пълен набор от болнични грижи „в рамките на няколко обекта“ все още не е изяснен, както не е ясно и до каква степен това изискване води до допълнителни разходи за IRIS-H. Що се отнася до допълнителната социална задача, CBI счита, че член 57 от loi CPAS не налага допълнителни задължения на IRIS-H и че във всеки случай той не ги определя по ясен начин (същото важи и за стратегическите планове на сдружение IRIS и за договорите за поемане на помощни дейности).

                  (74)

                  Що се отнася до въпроса за ясното определяне на параметрите на компенсацията, CBI отбелязва, че според белгийските органи IRIS-H изпълняват специфична задача, различна от тази на частните болници, и че тази специфична задача не е определена в LCH, а налице друго правно основание. Според CBI LCH очевидно не може да определя параметрите на компенсацията, свързани с една или повече задачи за предоставяне на обществени услуги, които не са предвидени в него. В допълнение CBI отбелязва, че не съществува връзка между предполагаемото правно основание за разглежданите специфични задачи и механизмите за компенсация. Жалбоподателят отбелязва, че, както изглежда, не се прави разлика между дефицитите, произтичащи от разходите за предполагаемите специфични задачи, и тези, произтичащи от разходите за основната задача. И накрая, CBI посочва поредица от становища на белгийския финансов надзорен орган, чието заключение е, че е невъзможно да се контролира използването на специалните субсидии, отпуснати въз основа на наредбата от 13 февруари 2003 г., тъй като в тази наредба не се уточняват задачите от общински интерес, за които се отпускат субсидиите.

                  (75)

                  Също така CBI повтаря предишните си твърдения, съгласно които не са взети никакви мерки за избягване на свръхкомпенсацията. Тя добавя, че при липса на точно определение на специфичните задачи, изпълнявани от IRIS-H, не е възможно да се определи кои дейности следва да подлежат или не на компенсация. По мнението на CBI от това следва, че е невъзможно да се провери наличието на механизъм за контрол, позволяващ да се избегне свръхкомпенсация.

                  (76)

                  И накрая, CBI отбелязва, че въпреки че устойчивостта на държавните болници се посочва в споразумението за сътрудничество от 19 май 1994 г., в документа не се определя задача от такъв вид и той не представлява акт за възлагане. По-специално CBI счита, че в споразумение не се посочва, че дадена община или град са задължени да имат държавна болница на своя територия, и че в него не се установяват правила за планиране на болничните услуги в Белгия, които да налагат функционирането на конкретна служба в държавна болница.

            5.2.   ABISP

                  (77)

                  Сдружението на частните здравни заведения в Брюксел (Association bruxelloise des institutions de soins privées — ABISP), един от първоначалните жалбоподатели [вж. съображение 1] отбелязва в своите мнения относно решението за откриване на процедурата, че всички белгийски болници, без значение какви са статутът и собствеността им, са длъжни по закон да изпълняват задача от общ интерес. В тази връзка ABISP посочва член 2 от LCH (125). И накрая, ABISP припомня, че е оттеглило жалбата си.

            5.3.   Zorgnet Vlaanderen

                  (78)

                     Zorgnet Vlaanderen представлява над 500 фламандски доставчици на грижи (като например многопрофилни болници, психиатрични клиники и домове за възрастни хора). В своите мнения относно решението за откриване на процедурата Zorgnet Vlaanderen подчертава, че всички белгийски болници, независимо дали държавни или частни, подлежат на едни и същи задължения за предоставяне на обществена услуга в контекста на LCH. Освен това Zorgnet Vlaanderen отбелязва, че LCH не определя изисквания по отношение на задължителната правна форма (публичен или частен субект), позволяваща на дадено здравно заведение да бъде признато за болница. Нещо повече, Zorgnet Vlaanderen констатира, че определението на задълженията на болниците за предоставяне на обществена услуга не включва никаква регионална специфика. И накрая, Zorgnet Vlaanderen заявява, че болниците във Фландрия и тези в регион Брюксел-столица изпълняват една и също социална задача.

            5.4.   UNCPSY

                  (79)

                  Националният съюз на частните психиатрични клиники (Union nationale des cliniques psychiatriques privées — UNCPSY) е федерацията на частните психиатрични клиники във Франция. В своите мнения относно решението за откриване на процедурата UNCPSY твърди, че за да може да се определи дали публичното финансиране не надвишава нетните разходи за обществената услуга, тези нетни разходи не могат да бъдат неограничени. Освен това според UNCPSY при тази оценка трябва да се взема предвид качеството на управлението на доставчика на услугите. В този контекст UNCPSY счита, че Комисията следва да сравни държавните и частните болници, за да определи дали помощта е пропорционална по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.

                  (80)

                  В тази връзка Комисията отбелязва, че мненията на UNCPSY противоречат на заключението, направено в точка 300 от решението на Общия съд от 7 ноември 2012 г. (T-137/10), според което икономическата ефективност на дадено предприятие при предоставянето на УОИИ не се прилага при преценката на съвместимостта от гледна точка на член 106, параграф 2 от ДФЕС на държавна помощ, получена от дружеството в съответствие с правилата в областта на държавната помощ [вж. в тази връзка съображение 63].

            6.   МНЕНИЯ НА КРАЛСТВО БЕЛГИЯ

      6.1.   Мнения на Белгия относно решението за откриване на процедурата

                  (81)

                  В отговора си на решението на Комисията от 1 октомври 2014 г., и по-специално на съображение (17) от това решение, белгийските органи констатират, че финансовите мерки на регион Брюксел-столица (а именно специалните субсидии с максимален размер от 10 милиона евро годишно) и на РБФРОСО са представлявали финансови трансфери за общините, а не за IRIS-H. Съответно белгийските органи считат, че става дума за финансови трансфери между публични органи, които не попадат в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Белгийските органи считат, че регион Брюксел-столица и РБФРОСО не са предоставили помощ на IRIS-H. Те считат, че тези трансфери са били направени в рамките на компетентността на Региона в областта на общото финансиране на общините, която позволява на последните да изпълняват своите задачи от общ интерес, и по-специално задачите на CPAS. В тази връзка цитираните от жалбоподателите становища на финансовия надзорен орган засягат само регион Брюксел-столица и общините, но не и IRIS-H. И накрая, белгийските органи твърдят, че по силата на специалния закон от 8 август 1980 г. относно институционалните реформи и становището на Държавния съвет на Белгия (126) регион Брюксел-столица може да финансира само общините, а не IRIS-H, тъй като финансирането на конкретни болнични задачи не е от компетентността на Региона.

                  (82)

                  Що се отнася до съмненията, изразени в съображение (26) от решението за откриване на процедурата, белгийските органи изясняват разликата между изискването по член 60, параграф 6 от loi CPAS, от една страна, и възможностите за закриване на държавна болница чрез механизма за болнично планиране, от друга страна. Според тях условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да може даден CPAS да разкрие болница, са посочени в член 60, параграф 6 от loi CPAS (127). По-специално CPAS трябва да направи анализ на реалната необходимост от такава болница с оглед на потребностите на региона, включително медико-социалните нужди, както и наличието на подобни инфраструктури. Белгийските органи подчертават също така, че механизмът за болнично планиране се състои в определянето от федералното правителство на максималния брой болнични легла по региони. Решението на федералното правителство се основава единствено на установените болнични потребности, независимо от нивото на социалните потребности на отделните региони (128). Белгийските органи обясняват, че за регион Брюксел-столица максималният брой на болничните легла се определя за целия регион, а не поотделно за всяка от 19-те общини. Обратно, всеки от 19-те CPAS в регион Брюксел-столица решава самостоятелно дали да разкрие болница в своята община или не в зависимост от местните потребности.

                  (83)

                  Белгийските органи обясняват също така, че закриването на държавна болница или нейното прехвърляне към партньор от частния сектор не е регламентирано официално или конкретно в LCH или в loi CPAS (129). Белгийските органи обаче считат, че съдебната практика на Държавния съвет на Белгия е изяснила реда и условията за закриване и/или прехвърляне на създадени от CPAS здравни заведения. В своето решение № 113.428 от 9 декември 2002 г. Държавният съвет е разпоредил да се отмени прехвърлянето на център за рехабилитация, собственост на CPAS, към частен оператор. Той е счел по-специално, че преди да се вземе решение за закриване или прехвърляне на дадено здравно заведение, е трябвало да се направи оценка на необходимостта от предоставяне на медико-социални услуги. При тази оценка трябва надлежно да се вземе предвид оценката, направена при разкриването на здравното заведение, както и всички промени, настъпили след вземането на решението за откриване на процедурата за здравното заведение. В допълнение белгийските органи отбелязват, че тази оценка не може да се основава само и единствено на финансовото състояние на здравното заведение, нито на разходите за неговата поддръжка. Въз основа на това белгийските органи заключават, че CPAS не може да закрие своя болница, без преди това да е установил, че медико-социалните потребности, поради които болницата е била създадена, вече не съществуват.

                  (84)

                  Според белгийските органи създаването на държавна болница изисква едновременното спазване на задълженията по член 60, параграф 6 от loi CPAS и за болничното планиране, направено от публичните органи, докато при частните болници от значение е само планирането. По силата на член 60, параграф 6 от loi CPAS разкриването на нова държавна болница трябва да бъде обосновано със съществуването на реална необходимост. Освен това белгийските органи поясняват, че разкриването на държавна болница с капацитет, равен на броя на леглата, предвидени в болничното планиране, не оставя възможност за създаването на друга болница (държавна или частна) в зоната на планиране, като в този случай не съществува друг начин да се отговори на потребностите на населението. Белгийските органи отбелязват, че ако в определен момент даден CPAS желае да закрие своята държавна болница, той трябва най-напред да се увери, че в контекста на съдебната практика на Държавния съвет тази болница вече не е необходима. За разлика от CPAS частен оператор, който решава да закрие болницата си, не е длъжен по закон да гарантира, че населението продължава да ползва здравни грижи. Според белгийските органи частните болници продължават да работят само по собствено решение, което може да се промени по всяко време. Като пример белгийските органи посочват неочакваното закриване на Hôpital français, частна болница в Berchem-Sainte-Agathe (Брюксел) през 2008 г. (130). В заключение, белгийските органи обясняват, че механизмът за болнично планиране ограничава свободата както на публичните, така и на частните оператори да разкриват болници (създаването на болница е възможно само ако максималният брой легла в дадена зона все още не е достигнат). Според тях обаче задълженията, които произтичат от loi CPAS, налагат допълнителни ограничения на CPAS по отношение на разкриването и закриването на държавни болници, докато частните болници могат да бъдат закривани по всяко време.

                  (85)

                  По отношение на задълженията, за които се твърди, че се отнасят само за IRIS-H [вж. съображения (87)—(89) от решението за откриване на процедурата], белгийските органи твърдят, че тези задължения са пряко следствие от факта, че IRIS-H са били създадени, за да допринесат за предоставянето на социална помощ от CPAS (вж. раздел 2.2). Белгийските органи считат, че тези задължения произтичат от loi CPAS, по силата на който са били създадени IRIS-H, и че те са наложени на IRIS-H чрез техните устави и чрез стратегическите планове на сдружение IRIS. Белгийските органи се позовават на тези документи за точното определение на въпросните задължения. От съображения за краткост и за да се избегнат повторенията, в оценката си Комисията ще цитира само имащите отношения пасажи (вж. раздел 7.3.4.1).

                  (86)

                  В решението си за откриване на процедурата [вж. съображение 48], Комисията изрази съмнения относно наличието или липсата на икономически характер на допълнителните социални услуги, предоставяни от IRIS-H. В отговора си на решението за откриване на процедурата белгийските органи считат, че социалните услуги нямат икономически характер. По същество те твърдят, че социалното подпомагане, предоставяно от брюкселските CPAS под формата на материална, социална, медицинска, медико-социална и психологическа помощ, не се вписва в условията на конкурентен пазар и че това остава в сила дори и ако част от услугите за социално подпомагане (а именно допълнителните социални услуги) се предоставят от IRIS-H въз основа на акт за възлагане.

                  (87)

                  Що се отнася до правното основание за компенсацията на дефицитите [вж. точка (91) от решението за откриване на процедурата], белгийските органи считат, че задължението на общините да покриват дефицита на своите държавни болници е предвидено в член 46 от уставите на IRIS-H и в член 109 от LCH. Те обясняват, че член 109 от LCH въвежда общ принцип, приложим за всички белгийски държавни болници, с който се определя минималното задължение на общините [тъй като последните са задължени да покриват само част от дефицита, вж. също съображение 47]. Белгийските органи отбелязват също така, че в член 46 от уставите на IRIS-H се определя специално задължение, което се прилага само за шестте общини, които са създали IRIS-H и са решили да надхвърлят минималното изискване по член 109 от LCH, като покрият целия счетоводен дефицит на IRIS-H.

                  (88)

                  В съображение (92) от решението за откриване на процедурата Комисията постави въпроса дали прехвърлянето на специалните субсидии (които регион Брюксел-столица отпуска на общините) от общините към IRIS-H може да се разглежда като отделна операция в рамките на механизма за покриване на дефицитите или не. В своя отговор белгийските органи твърдят, че брюкселските общини използват специалните субсидии единствено за (частично) изпълнение на своето задължение за покриване на дефицитите на IRIS-H. Както е обяснено подробно по-долу (вж. раздел 7.3.5), компенсацията на дефицитите се плаща на няколко етапа, включително чрез прехвърляне на специалните субсидии от общината към IRIS-H, но всички те се извършват на една и съща основа, а именно задължението на общините за покриване на дефицита.

                  (89)

                  Комисията поиска и разяснения относно предполагаемия механизъм за авансови плащания (ако има такъв), правното основание за този механизъм и начина му на функциониране, по какво се различава той от механизма за покриване на дефицитите и ролята на РБФРОСО за неговото финансиране [вж. съображение 93 от решението за откриване на процедурата]. Белгийските органи считат, че не съществува механизъм за авансови плащания. По-специално, те обясняват, че задължението за покриване на дефицита на IRIS-H влиза в сила от момента на възникването на този дефицит. В действителност според белгийските органи член 46 от уставите на IRIS-H се отнася до счетоводния дефицит, който се посочва във финансовите отчети на болниците до шест месеца след края на финансовата година. От друга страна, изчисляването на дефицита съгласно член 109 от LCH от Федералната публична служба за обществено здраве отнема много повече време (до 10 години). Белгийските органи обаче твърдят, че, тъй като дефицитът по член 109 от LCH е само част от счетоводния дефицит, който се покрива незабавно по силата на член 46 от уставите на IRIS-H, последните не получават авансови плащания, които могат да се разглеждат като помощ, отделна от механизма за покриване на дефицитите. И накрая, белгийските органи отново подчертават, че РБФРОСО е предоставил на общините финансиране, за да им помогне да изпълнят задължението си за покриване на дефицитите, което, както е обяснено по-горе, не представлява механизъм за авансови плащания.

                  (90)

                  Що се отнася до мерките за избягване на свръхкомпенсация и за действителната липса на свръхкомпенсация [вж. съображения 95—97 от решението за откриване на процедурата], белгийските органи изтъкват следните аргументи. На първо място те обясняват, че решенията за компенсиране на дефицита се вземат всяка година след оповестяването на дефицита за въпросната година, така че не съществува риск от свръхкомпенсация. Те добавят, че белгийската правна рамка (по-специално законът от 14 ноември 1983 г. и loi CPAS) позволява на общините да гарантират, че IRIS-H използват държавна помощ правилно, и да си възстановят помощта в случай на неизпълнение на условията или при свръхкомпенсация. В допълнение, за да докажат липсата на свръхкомпенсация, белгийските органи посочват различни таблици, представени на Комисията, в които се посочват дефицитът и намесите на общините за всяка от петте IRIS-H в периода 1996—2014 г. (вж. също раздел 7.3.5 във връзка с тези стойности).

                  (91)

                  В отговора си белгийските органи предоставят и поисканите от тях допълнителни разяснения относно понятието „устойчивост“ [вж. съображения 102—103 от решението за откриване на процедурата]. Според тях задължението да се гарантира устойчивото развитие на IRIS-H произтича пряко от loi CPAS. Както беше обяснено по-горе (вж. раздел 2.1), всеки CPAS може да разкрива заведения, отговорни за предоставянето на социална помощ, включително медицинска и медико-социална помощ, ако може да докаже, че този подход е необходим, за се отговори на реална потребност в съответствие с член 60, параграф 6 от loi CPAS. Те обясняват, че в миналото шест от 19-те CPAS в регион Брюксел-столица са открили болнични заведения (без самостоятелна правосубектност) с цел предоставяне на социална помощ и са управлявали самостоятелно тези болници до края на 1995 г. Според тях преструктурирането на тези държавни болници, довело до създаването на държавните IRIS-H, които стават правно независими от CPAS на 1 януари 1996 г. (вж. също раздел 2.2), с нищо не променя задължението на CPAS за осигуряване на социална помощ, независимо дали пряко или с посредничеството на IRIS-H. Във връзка с това белгийските органи посочват, че основната цел на преструктурирането и създаването на сдружението IRIS и на IRIS-H е да се гарантира приемственост на публичните болнични услуги в регион Брюксел-столица [вж. също съображение 27]. Поради това те отбелязват, че за да се гарантира устойчивостта на IRIS-H и по този начин да се задоволят социалните потребности на населението, общините и CPAS са задължени да покриват евентуалните дефицити на тези болници въз основа на член 46 от уставите на IRIS-H. Освен това белгийските органи заключават, че докато тази необходимост реално съществува, в съответствие със съдебната практика на Държавния съвет [вж. съображение 83] публичните органи не могат да закрият IRIS-H, нито да ги прехвърлят на собственик от частния сектор.

                  (92)

                  И накрая, в съображение (103) от решението за откриване на процедурата Комисията иска да установи дали съществуват и други причини, които биха могли да обосноват допълнителното финансиране за IRIS-H. В тази връзка белгийските органи отбелязват, че единствената цел на IRIS-H не е да създават „устойчиви“ болнични услуги, задачи и програми, както биха могли да направят белгийските частни болници. Напротив, според белгийските органи IRIS-H трябва да гарантират възможно най-широка гама от здравни услуги, по-специално за да се осигури достъп за всички, включително за най-бедните членове на обществото, до лечението, което е необходимо за тяхното заболяване, дори ако това лечение далеч надхвърля планираните и одобрените стандарти, приложими за всички болници по силата на LCH. В тази връзка белгийските органи се позовават също на точка 162 от решението на Общия съд от 7 ноември 2012 г., която гласи „компенсирането на финансовия недостиг на болниците на бюджетна издръжка може да се окаже необходимо поради съображения от здравен и социален порядък с оглед на осигуряване на приемствеността и жизнеспособността на болничната система“. Белгийските власти посочват също така, че статутът на държавна болница налага някои разходи, които не се компенсират изцяло от федералните мерки за финансиране. Те отбелязват, че тези разходи включват, наред с другото, плащането на премия за езиковите умения на служителите, владеещи два езика, по-високи разходи за пенсионни и здравни осигуровки за държавните служители (длъжностни лица) и стандартни увеличения, наложени (но изплащани само частично) от регион Брюксел-столица.

            6.2.   Мнения на Белгия относно мненията на заинтересованите страни

                  (93)

                  Най-напред белгийските органи посочват, че мненията, формулирани от CBI, ABISP и Zorgnet Vlaanderen относно решението за откриване на процедурата на Комисията, се основават на един и същи аргумент, а именно, че според тези организации на IRIS-H не са възложени допълнителни УОИИ в допълнение към УОИИ, които са наложени на всяка болница (държавна или частна) в Белгия. Според тях това твърдение има една и съща основа, а именно, че LCH налага на частните и държавните болници едно и също задължение за предоставяне на обществена услуга, независимо от съображенията от регионален характер. Според белгийските органи обаче жалбоподателите не обясняват защо loi CPAS да не се прилага за IRIS-H, при положение че според Белгия този закон е същинското правно основание за съществуването на IRIS-H. Белгийските органи посочват, че в член 147 от LCH изрично се признава, че що се отнася до болниците, управлявани от CPAS (като IRIS-H (131)), LCH допълва loi CPAS, което потвърждава, че LCH не е единственото подходящо правно основание, приложимо за управляваните от CPAS болници.

                  (94)

                  Белгийските органи считат за неправилно твърдението на CBI, че намерението на брюкселското правителството да преформулира наредбата от 13 февруари 2003 г. с цел да уточни задачите от общ интерес, обосноваващи плащането на специални субсидии за общините [вж. съображение 70], показва, че понастоящем не съществува никаква конкретна задача (приложима единствено за IRIS-H). Белгийските органи отбелязват по-специално, че специалните субсидии, предвидени в наредбата, се предоставят само на общините, а не на IRIS-H. Белгия потвърждава също, че намесите на РБФРОСО и на регион Брюксел-столица (в максимален размер от 10 милиона евро годишно (132)) в подкрепа на общините представляват финансови трансфери между публични органи, които не попадат в приложното поле на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Белгийските органи припомнят, че нито една от тези суми не е била отпусната от Региона или от РБФРОСО на IRIS-H. Напротив, според Белгия в случая става дума за обикновени трансфери между Региона и общините, които произтичат от компетентностите на Региона в областта на общото финансиране на общините. Общото финансиране има за цел да се предостави възможност на общините да изпълняват своите задачи от общински интерес, които включват задачите на CPAS. Според белгийските органи обявената в наредбата от 13 февруари 2003 г. реформа в никакъв случай не представлява признание за липса на поверени на IRIS-H допълнителни УОИИ. Общините са длъжни да уточнят УОИИ, които са поверени на създадените от тях болници, и разглежданата наредба е без значение в този контекст, тъй като тя се отнася само за междуведомственото финансиране.

                  (95)

                  Белгийските органи отхвърлят също така и представеното в мненията на CBI описание на социалните задачи, което според тях е неточно. CBI твърди по-специално, че в LCH се определя „основна социална задача“, която е обща за държавните и частните болници, но която само IRIS-H изпълняват по-интензивно. От тази гледна точка „допълнителните“ социални задачи на IRIS-H не могат да бъдат отделени от болничните услуги и са неразделна част от тях. Белгийските органи не споделят това становище. Те считат, че в допълнение към факта, че CBI изрично признава съществуването на присъща разлика между държавните и частните болници (а именно по-големия обем на социалните услуги, предоставяни от IRIS-H), CBI не определя какво точно разбира под „основна социална задача“, която тя разглежда като болнична УОИИ, нито определя правното основание за тази задача и конкретния акт на възлагане, с който тя се изисква. Белгийските органи считат, че само loi CPAS може да се използва за възлагането на „основни социални задачи“ на държавните болници. В действителност според тях, що се отнася до държавните болници, LCH само допълва loi CPAS (вж. член 147 от LCH). Основната задача на IRIS-H се определя в loi CPAS или по силата на този закон и следователно не е „обща“ за всички болници. Според белгийските органи тази задача няма икономически характер. Следователно IRIS-H са създадени по силата на loi CPAS и, след като са били създадени, са длъжни да се съобразяват с допълнителните правила, определени в LCH (133).

                  (96)

                  Що се отнася до мненията на CBI относно универсалната задача за предоставяне на грижи, белгийските органи посочват, че CBI ограничава универсалната задача за предоставяне на грижи, за която твърди, че е обща за всички болници, само до случаите на оказване на спешна помощ или грижи след оказване на спешна помощ. Белгийските органи считат, че по този начин CBI мълчаливо признава, че частните болници в Брюксел нямат задължение да лекуват пациенти извън спешните случаи и случаите след оказването на спешна помощ, които всъщност представляват по-голямата част от грижите, предоставяни на хората в неравностойно положение Белгийските органи твърдят също така, че посочената от CBI задача от общ интерес, описана в член 2 от LCH, не представлява основанието за подобно задължение. Според тях възлагането на основна болнична задача не означава възлагане по аналогия на задача за предоставяне на грижи на всяко лице при всякакви обстоятелства, независимо от възможността на лицето да заплати за услугата. Самото съществуване на специфични правила, регламентиращи предоставянето на спешна помощ, е солидно доказателство за това. Белгийските органи твърдят, че задачата от общ интерес не може да се подразбира, а се налага изрично. Те считат, че определянето на специфичните изисквания по отношение на спешните случаи е било необходимо, тъй като определението на основната болнична задача, установено в LCH, не включва спешната помощ. Белгийските органи твърдят, че спешната медицинска помощ (134) и услугите за спешна помощ (включително линейки) са обхванати от закона от 8 юли 1964 г. (135) и указите за неговото прилагане. Въз основа на това някои болници, както държавни, така и частни, изпълняват известен брой задачи, свързани със спешната медицинска помощ.

                  (97)

                  Белгийските органи обаче твърдят, че задължението за предоставяне на спешна медицинска помощ в държавните и частните болници не произтича от LCH. Напротив, тя произтича от общото задължение за предоставяне на помощ на всяко изложено на опасност лице. Според белгийските органи болниците са задължени да предоставят помощ в спешни медицински случаи в зависимост от своята структура и наличните експертни познания (136). Това задължение се отнася както за държавните, така и за частните болници, а всъщност и за всяко друго лице поради задължението за предоставяне на помощ на всяко изложено на опасност лице. Белгийските органи поясняват също така, че по силата на член 422б от белгийския наказателен кодекс, това задължение се прилага само в спешни ситуации, и по-специално спешна медицинска помощ при животозастрашаващи ситуации. Белгийските органи обаче посочват, че във всички други ситуации (тоест ситуации, различни от спешните) болниците не са натоварени с универсална задача за предоставяне грижи и от тях не се изисква да лекуват пациенти, които не могат да платят за лечението си. И накрая, белгийските органи отбелязват, че е очевидно, че белгийските болници нямат правото да упражняват дискриминация въз основа на финансовото състояние на пациентите (и следователно единствено въз основа на факта, че даден човек е беден), същевременно обаче от тях не може да се изисква да предоставят грижи извън спешните ситуации, ако пациентът не е в състояние да плати или не иска да плаща.

                  (98)

                  Също така в своите мнения в отговор на мненията на CBI белгийските органи поставят в контекст посоченото от CBI решение на Първоинстанционния съд в Брюксел [вж. съображение 72]. Според белгийските органи посоченото от CBI решение засяга един много специфичен случай на неотложна медицинска помощ (137) за мигрант без документи, който се е нуждаел от психиатрична помощ. Те посочват, че IRIS-H не предоставят този вид грижи. Според тях това решение потвърждава, че неотложната медицинска помощ за мигрантите без документи обикновено се осигурява или от болници, създадени от CPAS, или от болници, с които CPAS са сключили договор (138). И накрая, белгийските органи посочват, че CBI не обосновава, нито се опитва да обоснове предполагаемо изискване към частните болници да предоставят последващо лечение на всички спешни пациенти. Според белгийските органи на частните болници не е наложено подобно задължение за последващо лечение на спешни пациенти, докато IRIS-H са длъжни за лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства, дори и извън спешните случаи.

            7.   ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ

      7.1.   Предмет на настоящото решение

                  (99)

                  В жалбата се споменава мярка за помощ в размер на около 100 милиона евро, която е предоставена в рамките на преструктурирането, довело до създаването на IRIS-H (вж. раздел 2.2). Както е обяснено в раздел 3.1 от решението за откриване на процедурата обаче, Комисията е предприела действие във връзка с помощта едва след изтичането на давностния срок, приложим за възстановяване на помощта за преструктуриране. Следователно мярката за помощ не е била включена в официалната процедура по разследване, открита от Комисията, и няма да бъде разглеждана в настоящото решение.

                  (100)

                  Освен засегната от давностния срок мярка жалбата официално се отнася до i) средствата, които РБФРОСО изплаща на общините, отговарящи за IRIS-H, и ii) специалните субсидии (в размер до 10 милиона евро на година), отпускани на общините от регион Брюксел-столица въз основа на наредбата от 13 февруари 2003 г.

                  (101)

                  И двата вида финансиране обаче са предоставени само на общините, които отговарят за IRIS-H, а не на самите IRIS-H. В действителност това са само финансови потоци между регион Брюксел-столица и шестте брюкселски общини, които отговарят IRIS-H, и следователно не представляват държавна помощ за IRIS-H.

                  (102)

                  В действителност в отмененото решение на 2009 г. Комисията очевидно смесва плащанията от РБФРОСО с механизма за компенсация на дефицитите, предвиден в член 109 от LCH, и не е направила отделна оценка на параметрите на компенсацията по тези две мерки (139). В допълнение средствата от РБФРОСО са предназначени да компенсират финансовия недостиг на IRIS-H (140) и общините са длъжни да предоставят средствата от РБФРОСО на разположение на IRIS-H в [максимален] срок от 7 работни дни (141).

                  (103)

                  Въпреки това, както се потвърждава от информацията, получена в отговор на решението за откриване на процедурата, и както е обяснено по-долу [вж. съображение 230], финансовите трансфери от РБФРОСО и от регион Брюксел-столица към общините, които отговарят за IRIS-H, са необходими, тъй като собствените ресурси на тези общини са недостатъчни, за да изпълняват задължението за компенсиране на общинския дефицит, свързан с IRIS-H. Именно в тази връзка РБФРОСО и регион Брюксел-столица са поискали от брюкселските общини да предоставят средствата от РБФРОСО и специалните субсидии на разположение на IRIS-H почти незабавно след получаването на плащанията. Независимо от това задължение за прехвърляне, задължението за компенсация на дефицитите на IRIS-H е задължение единствено на съответните общини и болниците нямат право да получават компенсация от регион Брюксел-столица или от РБФРОСО. Освен това на IRIS-H са били наложени определени задължения от самите общини, а не от регион Брюксел-столица (вж. раздел 7.3.4.1). Следователно само плащанията, направени от общините в полза на IRIS-H, за компенсация на техните дефицити, без значение дали те се финансират със собствени средства на общините или със средства, предоставени на общините от регион Брюксел-столица, могат да се разглеждат като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

                  (104)

                  Заключението на Комисията е, че междуведомственото финансиране (от регион Брюксел-столица към общините, извършвано пряко или косвено чрез РБФРОСО ) е само един от източниците на финансиране, използван от общините във връзка с компенсацията на дефицитите, а не мярка, от която IRIS-H могат да се възползват в допълнение към компенсацията за дефицита. Поради това финансовите потоци между регион Брюксел-столица и засегнатите брюкселски общини, както и техните правни основания (включително наредбата от 13 февруари 2003 г.), няма да бъдат оценявани сами по себе си в настоящото решение. В решението си Комисията ще се интересува по-специално от плащанията на общините в полза на IRIS-H във връзка с компенсацията на техните дефицити, по отношение на които общините зависят до голяма степен от междуведомственото финансиране, отпуснато от регион Брюксел-столица (142). По този начин, въпреки че в нея не се разглеждат мерките, които жалбоподателите официално посочват, оценката с оглед на правилата в областта държавната помощ, отнасяща се до компенсацията на дефицитите на болниците от общините, ще отговори напълно и по същество на опасенията на жалбоподателите, свързани с наличието на държавна помощ, тъй като фактически ще обхване също и средствата, предоставени от регион Брюксел-столица, пряко или чрез РБФРОСО, които общините използван изцяло, за да компенсират дефицитите на IRIS-H. Ето защо в анализа за наличието на свръхкомпенсация, описан по-долу (вж. таблици 9—13 в раздел 7.3.5), се разглеждат също така плащанията за компенсация на дефицитите, които са били финансирани по линия на РБФРОСО, и специалните субсидии, отпуснати от регион Брюксел-столица. И накрая, следва да се подчертае, че делът на плащанията, извършени от общините във връзка с компенсацията на дефицитите, който е бил финансиран от регион Брюксел-столица или с посредничеството на РБФРОСО (143), е недостатъчен да покрие напълно дефицитите, понесени от IRIS-H, и че в нито един момент в периода 1996—2014 г. тези плащания не са довели до ситуация, при която някоя болница от сдружение IRIS е била свръхкомпенсирана и е трябвало да възстанови (част от) компенсацията за своя дефицит [вж. също съображения 234 и 238].

                  (105)

                  От това следва, че Комисията ще направи оценка на компенсациите, изплатени от общините от 1996 г. насам за покриване на дефицитите на IRIS-H (144). Въз основа на това в графика 1 по-долу е обобщено публичното финансиране, което е предмет на настоящото решение (в правоъгълника, очертан с непрекъсната линия), като са посочени и междуведомствените финансови мерки, посочени от жалбоподателите (в правоъгълника, очертан с пунктир). Повече информация относно тези мерки ще бъде предоставена в раздел 7.3.5 по-долу.

                     Графика 1

                     Поток на финансиране и предмет на настоящото решение

            7.2.   Държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС

                  (106)

                  Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Следователно дадена мярка представлява държавна помощ, ако са изпълнени следните четири условия (145):

                              а)

                              тя предоставя избирателно икономическо предимство на дадено предприятие;

                              б)

                              тя трябва да се финансира с ресурси на държавата;

                              в)

                              тя нарушава или заплашва да наруши конкуренцията;

                              г)

                              тя трябва да е в състояние да засегне търговията между държавите членки.

            7.2.1.   Избирателно икономическо предимство, предоставено на дадено предприятие

      7.2.1.1.   Понятие за предприятие

      Общи принципи

                  (107)

                  Предоставянето на публични средства на даден субект може да се квалифицира като държавна помощ само ако субектът е предприятие по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. В съответствие с постоянната съдебна практика на Съда на Европейския съюз предприятие е всеки субект, който извършва икономическа дейност (146). Следователно квалификацията на даден субект като предприятие зависи от естеството на неговата дейност, независимо от правния статут на предприятието или от начина му на финансиране (147). По принцип за дадена дейност се счита, че има икономически характер, когато тя се състои в предлагане на стоки и услуги на пазара (148). Субект, който извършва едновременно икономически и неикономически дейности, трябва да се счита за предприятие само по отношение на първия вид дейности (149). Самият факт, че даден субект не генерира печалба, не означава непременно, че дейността му няма икономически характер (150).

            Медицински услуги

                  (108)

                  Когато болници и други доставчици на здравни услуги предоставят здравни грижи срещу заплащане (151), без значение дали то се изплаща пряко от пациентите или е с произход от други източници, тези грижи по принцип следва да се разглеждат като икономическа дейност (152). Финансирането, от което се ползват IRIS-H посредством различните субсидии, отпуснати от федералните или държавните органи [вж. например съображение 46, букви а), г) и д) относно публичното финансиране, предоставяно на всички болници, и съображение 44 относно компенсацията на дефицита, предоставена IRIS-H], към което се добавят преките плащания от пациентите [вж. съображение (46), буква в)] и плащанията от INAMI [вж. съображение 46, буква б)], възнаграждава IRIS-H за медицинските услуги, които предоставят, и следователно в този контекст може да се разглежда като икономическа насрещна престация за болничните услуги. Подобна система предполага определена степен на конкуренция между болниците по отношение на предоставянето на здравни услуги. Фактът, че болница, предоставяща подобни услуги срещу заплащане, е държавна, не отменя икономическия характер на нейните дейности (153).

                  (109)

                  В разглеждания случай основните дейности на IRIS-H са болнични дейности, състоящи се в предоставянето на здравни услуги. Тези дейности се извършват и от други субекти, включително клиники, частни болници и други специализирани центрове, сред които и частните болници на жалбоподателите. Следователно трябва да се счита, че болничните дейности, които IRIS-H извършват срещу заплащане и в конкурентна среда, имат икономически характер.

                  (110)

                  Елементите на солидарност, които са залегнали в основата на белгийската национална здравна система, не поставят под въпрос икономическия характер на болничните дейности. Следва да се припомни, че Общият съд е установил, що се отнася до национална здравна система, управлявана от министерства и други органи и функционираща „в съответствие с принципа за солидарност относно начина на финансиране от осигурителни и други държавни вноски и относно безплатното предоставяне на услуги на осигурените лица при условията на всеобщ достъп“, че органите за управление не действат като предприятия във връзка с дейността им по управление на националната здравна система (154). Въпреки това Комисията счита, че трябва да се прави разлика между управлението на националната здравна система, осъществявано от публични органи, които упражняват прерогативите си, и предоставянето на болнични грижи срещу заплащане в конкурентна среда [за каквото става дума в разглеждания случай, както е посочено в съображения 108 и 109].

                  (111)

                  Следователно по отношение на предоставянето на здравни услуги IRIS-H трябва да се разглеждат като предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

            Социални услуги

                  (112)

                  Както е обяснено в съображение 38, IRIS-H предлагат широка гама от социални услуги на своите пациенти в неравностойно социално положение и на техните семейства. Тези услуги включват в зависимост от потребностите на пациентите психо-социална, социално-административна или социално-материална помощ. Специфичният характер на тези социални услуги предполага, че участниците, които са упълномощени да ги предлагат, разполагат със специфични ресурси, например персонал, обучен специално за тази цел.

                  (113)

                  Безспорно е, че допълнителните социални дейности, които се твърди, че IRIS-H са задължени да предлагат, обслужват строго социална цел. Въпреки това, както е видно от съдебната практика на Съда, чисто социалната насоченост на дадена система, по силата на която даден субект е натоварен с конкретни задачи, сама по себе си не е достатъчна, за да се изключи по принцип икономическият характер на въпросните задачи (155).

                  (114)

                  В решението си за откриване на процедурата Комисията си постави за цел да проучи дали допълнителните социални дейности, за които се твърди, че са извършвани от IRIS-H, представляват икономическа дейност или не. В отговора си на решението на Комисията за откриване на процедурата белгийските органи твърдят, че социалните дейности не са от икономическо естество, тъй като те не са част от конкурентен пазар. Жалбоподателите твърдят обаче, че не е възможно да се направи разграничение между социалните дейности и болничните дейности, които са икономически по своя характер. Комисията разгледа внимателно аргументите на белгийските органи, но не може да изключи, че извършването на допълнителните социални дейности представлява икономическа дейност. В допълнение, както е обяснено по-долу [вж. съображение 165], Комисията счита, че допълнителните социални дейности в действителност не могат да бъдат разграничени от болничните дейности, които са икономически по своя характер.

                  (115)

                  Следователно за нуждите на оценката по нататък в настоящото решение се приема хипотезата, че предоставянето на допълнителни социални услуги в действителност има икономически характер.

            Свързани дейности

                  (116)

                  Както е посочено в съображение 41, IRIS-H изпълняват също така набор от свързани дейности. Комисията отбелязва, че някои от тези дейности, когато се оценяват отделно от основните дейности на IRIS-H, не изглежда да имат икономически характер (например научноизследователските дейности), докато други на пръв изглежда представляват икономически дейности (например столова или магазин за пациенти и посетители). Въпреки това може да се твърди, че поради тясната им връзка с основните (икономически) дейности на IRIS-H целият набор от свързани дейности също трябва да се разглежда като икономическа дейност.

                  (117)

                  Следователно за нуждите на оценката по-нататък в настоящото решение се приема хипотезата, че свързаните дейности в действителност имат икономически характер.

            7.2.1.2.   Икономическо предимство

      Обща оценка

                  (118)

                  По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предимство съответства на всяка икономическа полза, която дадено предприятие не би получило при нормални пазарни условия, т.е. при отсъствието на държавна намеса (156). От значение е само ефектът на мярката върху предприятието, а не причината, нито целта на държавната намеса (157). Предимство е налице, ако финансовото положение на дадено предприятие се е подобрило вследствие на държавната намеса.

                  (119)

                  В разглеждания случай трябва да се отбележи, че различните системи за публично финансиране (описани в раздел 2.5.1), които обхващат общите и допълнителните болнични дейности, включително компенсацията на дефицитите, са позволили на IRIS-H да се възползват от комплекс от мерки, насочени да облекчат разходите, които обикновено се поемат от доставчиците на такъв вид дейности. Съответно, без да се засяга извършеният в следващите съображения преглед във връзка с принципите от решението по делото Altmark, за механизма за компенсация на дефицитите, който е обект на настоящото решение, може да се счита, че предоставя на IRIS-H икономическо предимство, което те не биха получили при нормални пазарни условия, тоест без държавната намеса.

            Altmark

                  (120)

                  Комисията отбелязва, че може да се счита, че публичното финансиране, отпуснато на IRIS-H, не е предоставило никакво предимство на последните, доколкото то се е състояло само в предоставянето на компенсация за услугите, извършвани от болниците в съответствие със задълженията за предоставяне на обществена услуга, които са им възложени, ако са изпълнени условията, посочени в решението по делото Altmark.

                  (121)

                  В това решение Съдът на Европейския съюз уточни, че компенсацията с помощта на ресурси на държавата на разходите, понесени във връзка с предоставянето на услуга от общ икономически интерес, не представлява предимство, ако са изпълнени четири кумулативни условия (158):

                              а)

                              предприятието получател трябва действително да е натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени;

                              б)

                              параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин;

                              в)

                              компенсацията не може да превишава необходимото за покриване изцяло или отчасти от разходите, направени при изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с тях приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения;

                              г)

                              когато изборът на предприятието, което да бъде натоварено да изпълнява задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, равнището на необходимата компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които добре управлявано и подходящо оборудвано средно предприятие би направило, за да изпълни тези задължения.

                  (122)

                  Принципите и съображенията, изложени в решението по делото Altmark, се прилагат ex tunc, тоест те се прилагат също и за правоотношения, съществуващи преди разглежданото съдебно решение (159). Следователно критериите за оценка, изложени в решението по делото Altmark, са напълно приложими към разглежданите фактически и правни обстоятелства, дори и по отношение на помощта за IRIS-H, предоставена преди датата на решението по делото Altmark (160).

                  (123)

                  За целите на настоящото решение Комисията реши да разгледа най-напред четвъртия критерий по делото Altmark (във връзка с който трябва да се определи дали изборът на предприятието, предоставящо УОИИ, е направен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка или, ако това не е така, дали компенсацията за въпросната УОИИ е била определена въз основа на анализ на разходите, направени от средно добре управлявано предприятие). Комисията отбелязва, че IRIS-H не са били избрани чрез процедура по възлагане на обществена поръчка, що се отнася до задълженията за предоставяне на обществена услуга, възложени от белгийските органи. От това може да се заключи, че в разглеждания случай първата част на въпросния критерий е изпълнена.

                  (124)

                  Що се отнася до втората част на разглеждания критерий, Комисията отбелязва най-напред, че белгийските органи не твърдят, че IRIS-H са ефективни дружества в този смисъл. Освен това Комисията отбелязва, че информацията, предоставена както от белгийските органи, така и от жалбоподателите, не е достатъчна, за да се установи, че механизмите за компенсация на задълженията за предоставяне на обществена услуга, възложени на IRIS-H, отговарят на критерия за ефективния оператор по смисъла на четвъртото условие, изложено в решението по делото Altmark. Нищо не показва, че изплатената компенсация се основава на анализ на разходите на средно предприятие, притежаващо характеристиките, които се изискват по силата на съответната съдебна практика на съдилищата на Съюза. Освен това не съществуват достатъчно елементи, които да доказват, че самите IRIS-H могат да се разглежда като добре управлявани и подходящо оборудвани средни предприятия. Изглежда, че за целите на определяне на предоставената компенсация не са били взети под внимание съображения, свързани със стабилното управление или с пригодността на оборудването. И накрая, следва да се отбележи, че механизмът за компенсация, който покрива дефицитите на IRIS-H, произтичащи от изпълнението на УОИИ и свързаните с тях дейности, без да се взема предвид ефективността при управлението на тези болници, не може да изпълни четвъртия критерий от решението по делото Altmark.

                  (125)

                  Следователно Комисията счита, че в разглеждания случай четвъртият критерий от решението по делото Altmark не е изпълнен. Тъй като условията, посочени в решението по делото Altmark, са кумулативни, неспазване на едно от четирите условия задължително води до заключението, че механизмът за компенсация на дефицитите, който се разглежда в настоящото решение, предоставя икономическо предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

            7.2.1.3.   Избирателност

                  (126)

                  За да попадне в приложното поле на член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена мярка на държавата трябва да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“. Съответно само мерки, които поставят в по-благоприятно положение определени предприятия, като им предоставят избирателно предимство, попадат в обхвата на понятието за помощ.

                  (127)

                  Комисията отбелязва, че механизмът за компенсация, въведен за покриване на дефицитите на държавните болници в Брюксел [вж. съображение (44)], но не и тези на частните болници, трябва да се разглежда като избирателен по своя характер, защото изключва частните болници и всички останали доставчици на здравни услуги, както и операторите от други отрасли.

            7.2.2.   Ресурси на държавата

                  (128)

                  За да може дадена мярка да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тя трябва да бъде предоставена от държавата или чрез ресурси на държавата. Ресурсите на държавата включват всички ресурси на публичния сектор (161), включително ресурсите на междуведомствените образувания (децентрализирани, федерални, регионални или други) (162).

                  (129)

                  В разглеждания случай компенсациите на дефицитите, които IRIS-H получават от съответните им общини във връзка с изпълнението на УОИИ и свързаните с тях дейности са финансирани с публичните ресурси и могат да бъдат приписани на държавата.

            7.2.3.   Нарушаване на конкуренцията и въздействие върху търговията

                  (130)

                  Публична помощ за предприятия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС само ако „нарушава или заплашва да наруши конкуренцията“ и то само „доколкото засяга търговията между държавите членки“.

            7.2.3.1.   Нарушаване на конкуренцията

                  (131)

                  За мярка, предоставена от дадена държава, се счита, че нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, ако е вероятно тя да се засили конкурентната позиция на получателя спрямо предприятията, с които той се конкурира (163). На практика може да се приеме, че е налице нарушаване на конкуренцията веднага след като дадена държава предостави финансово предимство на предприятие в либерализиран сектор, където съществува или би могла да съществува конкуренция.

                  (132)

                  Предвид факта, че между държавните болници, частните болници и останалите здравни заведения съществува известна степен на конкуренция, публичното финансиране, отпуснато на някои здравни заведения (включително IRIS-H) за финансирането на болничните дейности, които те изпълняват, е вероятно да наруши конкуренцията. Същото се отнася и за допълнителните социални дейности на IRIS-H.

            7.2.3.2.   Въздействие върху търговията между държавите членки

      Общи принципи

                  (133)

                  Съдилищата на Съюза считат, че „когато финансова помощ, предоставена от държавата, укрепва позицията на дадено предприятие в сравнение с други конкурентни предприятия при търговията в рамките на ЕС, последните трябва да се разглеждат като засегнати от въпросната помощ“ (164).

                  (134)

                  За дадена публична помощ може да се счита, че е вероятно да засегне търговията в рамките на ЕС, дори ако получателите не участват пряко в трансграничната търговия. Например субсидията може да затрудни операторите от други държави членки да навлязат на пазара, като поддържа или увеличава местното предлагане (165), или да упражнят право си на установяване.

                  (135)

                  Съгласно установената съдебна практика Комисията не е длъжна да извършва икономически анализ на действителното положение на съответните пазари, пазарния дял на дружествата — получатели на помощта, положението на конкурентните предприятия или търговията между държавите членки (166). При неправомерно отпусната държавна помощ Комисията не е длъжна да доказва действителното въздействие, което помощта е оказала върху конкуренцията и търговията.

                  (136)

                  Въздействието върху търговията в рамките на ЕС обаче не може да бъде и изцяло хипотетично или предполагаемо. Трябва да се покаже защо мярката нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и е в състояние да окаже въздействие върху търговията между държавите членки въз основа на предвидимите последици на мярката (167).

                  (137)

                  В тази връзка в редица случаи (168) Комисията е преценила, че някои дейности имат чисто местно измерение и нямат подобно въздействие. Изглежда уместно да се провери по-специално дали получателят предоставя стоки или услуги на територия, която е ограничена в рамките на една държава членка, и е малко вероятно да привлече клиенти от други държави членки, и дали може да се предвиди, че мярката ще има незначително въздействие върху условията за инвестиции или трансграничното установяване.

            Оценка

                  (138)

                  В съответствие с изложените по-горе принципи Комисията отбелязва, че въздействието върху търговията може да бъде установено въз основа на различни фактори, засягащи основно частта „клиент“ (свързана с територията, на която се предоставят стоките и услугите, и с територията, от която идват клиентите) и частта „доставчик“ (като се разглежда въпросът дали дадена мярка създава бариери пред инвестициите и трансграничното установяване на доставчици на услуги, представляващи реални или потенциални конкуренти). За да се определи дали дадена мярка засяга търговията между държавите членки, е достатъчно да се установи наличието на въздействие върху търговията, произтичащо от поне един от следните фактори.

                  (139)

                  Що се отнася до въздействието на мерките върху частта „клиент“, в разглеждания случай Комисията отбелязва, че секторът на здравеопазването като цяло и в частност на здравните грижи, предоставени в болнична среда, е отворен за търговията в рамките на Съюза. Комисията отбелязва също, че трансграничната мобилност на пациентите се увеличава. Разбира се, здравеопазване остава в компетентността на държавите членки и мобилността на пациентите се подчинява на строги разпоредби, които регламентират намесите на националните осигурителни системи. В действителност болничната помощ на практика се предоставя в близост до местожителството на пациента в позната за него културна среда, която му позволява да установи отношения на доверие с лекарите, които полагат грижи за него. Трансгранични движения се осъществяват главно в граничните райони или когато пациентите желаят да се възползват от високоспециализирано лечение във връзка с конкретен здравословен проблем.

                  (140)

                  В разглеждания случай Комисията счита, че въпросните мерки могат да засегнат търговията между държавите членки. По-специално спецификата на конкретния случай го отличава от случаите, за които е било преценено, че държавната помощ за болници не засяга търговията между държавите членки (169). Това заключение на Комисията се основава по-специално на комбинация от следните елементи:

                              а)

                              В структурата на IRIS влизат високоспециализирани болници с международна репутация. Hôpital universitaire des enfants — Reine Fabiola и Institut Bordet, специализирани съответно в областта на педиатрията и онкологията, и университетските болници CHU Saint-Pierre и CHU Brugmann предлагат широка гама високоспециализирани грижи и се ползват с международна известност. Болници с подобна репутация могат да привлекат международни пациенти, включително от други държави членки, независимо от факта, че задачата на IRIS-H е да предоставят социални здравни грижи за местната общност в Брюксел (вж. раздел 7.3.4.1).

                              б)

                              IRIS-H в Брюксел се намират сравнително близо до големи градове във Франция, Нидерландия и Германия. Например градовете Аахен, Лил, Айндховен и Ротердам са разположени на по-малко от 150 km. В допълнение Брюксел е пряко свързан с големи европейски градове като Париж, Лондон, Амстердам и Кьолн с високоскоростни железопътни връзки, които позволяват до тях да се стига за максимум два часа. И накрая, Брюксел разполага с международно летище, което предлага връзки с всички основни европейски и международни центрове. Благодарение на географското положение на Брюксел и на множеството връзки, с които той разполага, привлечените от IRIS-H международни пациенти могат да достигнат до тях лесно особено ако живеят в близост до границата с Белгия или в някой от градовете, които са свързани с Брюксел посредством високоскоростна железопътна връзка.

                              в)

                              В регион Брюксел-столица като цяло и в IRIS-H се говорят много езици. Френският и нидерландският са официалните езици и IRIS-H са длъжни да предоставят услуги на двата езика. От това следва, че тези болници са особено привлекателни за френските и нидерландските граждани. Освен това английският език е доста разпространен в регион Брюксел-столица, което улеснява достъпа на пациенти от много различни среди.

                              г)

                              В регион Брюксел-столица живеят голям брой граждани на други държави членки. Съответно от общо 321 европейски града, които Евростат включи в своя „градския одит“, Брюксел е на второ място по дял на неместни жители (33,8 % през 2012 г.) и по дял на неместни жители от други държави — членки на ЕС (20,3 % през 2012 г.) (170). Жителите от останалите държави — членки на ЕС, често могат да избират мястото, в което желаят да получат медицинско обслужване, което по принцип се случва или в държавата на произход, или в държавата на пребиваване.

                  (141)

                  Що се отнася до допълнителните социални дейности на IRIS-H, Комисията отбелязва, че доколкото не може да се изключи, че упражняването на тези дейности е икономическа дейност, и предвид тесните връзки, които съществуват между тях и общите болнични дейности на IRIS-H, изложените по-горе разсъждения могат да се приложат и в този случай. Въпреки това, предвид съображенията, изложени по-долу (вж. раздел 7.3), Комисията счита, че дори ако публичното финансиране за допълнителните социални услуги засяга търговията между държавите членки, публичното финансиране в полза на тази дейност би представлявало държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар. Следователно, за да се съкрати процедурата, в крайна сметка не е необходимо да се определи дали публичното финансиране за допълнителните социални дейности засяга търговията между държавите членки.

                  (142)

                  Същите съображения важат и за свързаните дейности на IRIS-H [вж. съображения (41), (116) и (117)]. Според Комисията, ако публичното финансиране (по целесъобразност) за повечето свързани дейности на IRIS-H (например ясла за децата на служителите, отдаване под наем на стаи, малък магазин за пациенти и посетители, столова и паркинг, отдаване на телевизори под наем на пациентите) беше предмет на отделна оценка, щеше да е възможно да се твърди, че то не би оказало никакво въздействие върху търговията между държавите членки. Поради тясната връзка между свързаните дейности и основните дейности на IRIS-H обаче може да се предположи, че публичното финансиране (по целесъобразност) за тези свързани дейности също засяга търговията между държавите членки. Във всеки случай, тъй като публичното финансиране в полза на свързаните дейности представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар (вж. раздел 7.3), Комисията не счита за необходимо да се произнесе окончателно по тази точка.

                  (143)

                  За нуждите на оценката по-нататък в настоящото решение се приема хипотезата, че публичното финансиране за допълнителните социални дейности и за свързаните дейности може да засегне търговията между държавите членки.

                  (144)

                  След като заключи, че мерките, които са предмет на настоящото разследването, могат да засегнат търговията между държавите членки в най-малко едно отношение (частта „клиент“), Комисията не счита за необходимо да определи дали те могат също така да засегнат и търговията между държавите членки във връзка с трансграничните инвестиции и правото на установяване [вж. съображение (138)].

            7.2.4.   Заключение

                  (145)

                  С оглед на гореизложеното Комисията счита, че по отношение на разглежданите мерки кумулативните условия за съществуването на държавна помощ са изпълнени и че следователно мерките представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

            7.3.   Съвместимост с вътрешния пазар

      7.3.1.   Правно основание

      7.3.1.1.   Общи принципи

                  (146)

                  Като се има предвид, че компенсацията на дефицитите, която се прилага спрямо IRIS-H, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е целесъобразно да се направи оценка на нейната съвместимост с вътрешния пазар. Причините, подари които дадена мярка за държавна помощ може или трябва да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, са изброени в член 106, параграф 2 и в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.

                  (147)

                  Предвид многократните твърдения на белгийските органи, че публичното финансиране на IRIS-H представлява компенсация за извършване на УОИИ, съвместимостта на компенсацията на дефицита с вътрешния пазар трябва да се оцени преди всичко с оглед на член 106, параграф 2 ДФЕС. Той предвижда следното:
                  „Предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.“

            7.3.1.2.   Прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС във времето: встъпителни бележки

                  (148)

                  Комисията е определила точните условия за прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС в серия от правни инструменти, най-новите от които са, наред с другото, Рамката за УОИИ от 2012 г. (171) и Решението за УОИИ от 2012 г. (172) (наричани по-нататък „пакетът за УОИИ от 2012 г.“); преди това Комисията е публикувала и прилагала Рамката за УОИИ от 2005 г. (173) и Решението за УОИИ от 2005 г. (174). Всяка мярка за помощ, която изпълнява критериите, изброени в Решението за УОИИ от 2012 г., се счита за съвместима с вътрешния пазар и не подлежи на изпращане на уведомление. Мерките за помощ, които не попадат в приложното поле на Решението за УОИИ от 2012 г. поради това, че не изпълняват всички определени в него критерии, трябва да бъдат оценени в съответствие с Рамката за УОИИ от 2012 г. след изпращане на съответното уведомление.

                  (149)

                  В конкретния случай подложената на разглеждане компенсация за дефицитите на IRIS-H е започнала да се прилага през 1996 г. и следователно преди решението и Рамката за УОИИ от 2012 г. Пакетът за УОИИ от 2012 г. обаче определя — в член 10 от Решението за УОИИ от 2012 г. и в точка 69 от Рамката за УОИИ от 2012 г. — правила за неговото прилагане също и за помощите, предоставени преди влизането му в сила, което е станало на 31 януари 2012 г. По-специално в член 10, буква б) от Решението за УОИИ от 2012 г. се посочва, че
                  „всяка помощ, предоставена преди влизането в сила на настоящото решение [т.е. преди 31 януари 2012 г.], която не е била съвместима с вътрешния пазар, нито освободена от изискването за уведомяване в съответствие с Решение 2005/842/ЕО, но отговаря на посочените в настоящото решение условия, е съвместима с вътрешния пазар и се освобождава от изискването за предварително уведомяване“.
                  Що се отнася до Рамката за УОИИ от 2012 г., в точки 68 и 69 от нея се посочва, че Комисията ще прилага принципите, посочени в рамката, към всички проекти за помощ, за които бъде уведомена, без значение дали уведомленията за тях са постъпили преди или след началната дата на прилагане на рамката, т.е. 31 януари 2012 г., както и за неправомерна помощ, по отношение на която е взето решение след 31 януари 2012 г., дори ако помощта е предоставена преди тази дата.

                  (150)

                  Следователно от горепосочените правила относно прилагането на Решението за УОИИ от 2012 г. и на Рамката за УОИИ от 2012 г. става ясно, че публичното финансиране за IRIS-H, отпуснато след 1996 г., може да бъде оценено въз основа на пакета за УОИИ от 2012 г. Ако механизмът за компенсация на дефицитите изпълнява условията на Решението за УОИИ от 2012 г. или на Рамката за УОИИ от 2012 г., той е съвместим с вътрешния пазар за целия периода от 1996 г. насам.

                  (151)

                  И накрая, следва да се обърне внимание на преходната разпоредба, съдържаща се в член 10, буква а) от Решението за УОИИ от 2012 г., в съответствие с която всяка схема за помощ, въведена преди влизането в сила на въпросното решение (т.е. преди 31 януари 2012 г.), която е била в съответствие с вътрешния пазар и е била освободена от изискването за уведомяване в съответствие с Решение 2005/842/ЕО, продължава да бъде съвместима с вътрешния пазар и да бъде освободена от изискването за уведомяване за допълнителен срок от две години (т.е. до 30 януари 2014 г. включително). Това означава, че помощ, която е била предоставена по силата на въпросната схема в периода между датата на влизане в сила на Решението за УОИИ от 2005 г., 19 декември 2005 г., и влизането в сила на Решението за УОИИ от 2012 г., 31 януари 2012 г., ще се счита за съвместима с вътрешния пазар, но само от датата, на която е предоставена, до 30 януари 2014 г. Във всеки случай преходната разпоредба в член 10, параграф а) от Решението за УОИИ от 2012 г. не се прилага за помощите, отпуснати след 31 януари 2012 г., и оценката на съвместимостта трябва да се направи въз основа на Решението за УОИИ от 2012 г.

                  (152)

                  Следователно Комисията оценява най-напред дали публичното финансиране, отпуснато на IRIS-H след 1996 г., което е предмет на настоящото решение, отговаря на условията, посочени в Решението за УОИИ от 2012 г. Само ако това не е така, Комисията ще направи оценка на същото финансиране въз основа на Решението за УОИИ от 2005 г. (за помощ, отпусната между 19 декември 2005 г. и 31 януари 2012 г.) и Рамката за УОИИ от 2012 г.

            7.3.2.   Прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС: истински УОИИ

                  (153)

                  Член 106, параграф 2 от ДФЕС и Решението за УОИИ от 2012 г., което се основава на него, се отнасят само за компенсации за предприятия, натоварени с извършването на „истинска услуга от общ икономически интерес“ (175). Съдът е постановил, че УОИИ са услуги, чиито характеристики са по-специфични в сравнение с тези на останалите стопанския дейности (176). Също така е добре установено, че при липса на специални разпоредби на равнището на Съюза, които да определят критериите за съществуването на УОИИ, държавите членки разполагат с голяма свобода при определянето на услугите, които считат за УОИИ, и при предоставянето на компенсации за доставчика на такива услуги (177). Компетентността на Комисията по този въпрос се свежда до проверка дали държавата членка не е допуснала видима грешка при определянето на УОИИ.

                  (154)

                  Комисията счита, че всички икономически дейности на IRIS-H, които получават публично финансиране (тоест целият набор от социални и болнични задачи, изпълнявани от въпросните болници), са или истински услуги от общ икономически интерес, както твърдят белгийските органи, или свързани с тях дейности. По-специално всички разглеждани в конкретния случай медицински и социални услуги имат специфични характеристики в сравнение с тези на останалите икономически дейности, а именно и преди всичко тяхното значение за здравното и социалното благосъстояние на обществото. Следователно белгийските органи не са допуснали видима грешка, когато са квалифицирали тези услуги като УОИИ.

                  (155)

                  Що се отнася до свързаните дейности, описани подробно в съображение (41), Комисията отбелязва, че дадена дейност може да се счита за свързана с УОИИ, ако е в пряка връзка с УОИИ и е необходима за нейното предоставяне или ако е неразделна част от нея. В последния случай въпросните дейности използват същите производствени фактори като УОИИ, например материали, оборудване, труд, основен капитал. Също така свързаните дейности трябва да останат ограничени по обхват. Комисията счита, че всички дейности, описани в съображение 41, могат да се считат за свързани с основната дейност за предоставяне на УОИИ от IRIS-H. В действителност дейностите, които се считат за свързани, 1) са в пряка връзка с УОИИ и са необходими за тяхното предоставяне от IRIS-H, защото представляват дейности, които една модерна болница би трябвало да изпълнява в допълнение към предоставянето на социални и медицински услуги, и/или 2) са неразделна част от тях, тъй като използват болничната инфраструктура (тоест сгради и терени). Предвид ограничения дял на свързаните дейности в общите приходи на IRIS-H (средно по-малко от 2 %), Комисията счита също така, че всички свързани дейности са много ограничени по обхват.

            7.3.3.   Прилагане на Решението за УОИИ от 2012 г.

                  (156)

                  Комисията счита също така, че предоставянето на публични средства на IRIS-H за изпълнението на УОИИ попада в приложното поле на Решението за УОИИ от 2012 г., както е предвидено член 2. Както е уточнено в член 2, параграф 1, букви б) и в), Решението за УОИИ от 2012 г. се прилагат за държавна помощ, отпусната във вид на компенсация за предоставяне на УОИИ от болници, предоставящи медицинско обслужване (което включва извършването на допълнителни дейности, пряко свързани с основните дейности, по-специално, но не само, в областта на научните изследвания) и от предприятия, които предоставят УОИИ за посрещане на социални нужди във връзка със, наред с другото, здравеопазването и социалното включване на уязвимите групи. Тъй като УОИИ и свързаните с тях дейности, които получават публично финансиране и се изпълняват от IRIS-H, могат да бъдат включени в тези категории, Комисията достигна до заключението, че механизмът за компенсация на дефицитите, който се разглежда в конкретния случай, попада в материалното приложно поле на Решението за УОИИ от 2012 г. Следователно разходите, произтичащи от всички дейности на IRIS-H (УОИИ и свързани дейности), могат да бъдат обхванати от компенсациите, предоставени в съответствие с Решението за УОИИ от 2012 г.

            7.3.4.   Акт за възлагане

                  (157)

                  Първото важно условие за съвместимост, залегнало в Решението за УОИИ от 2012 г., е, че извършването на УОИИ трябва да се възложи на съответното предприятие чрез един или повече актове, чиято форма може да се определя от всяка държава членка (178). В акта или актовете се включва, по-специално:

                              —

                              съдържанието и продължителността на задълженията за обществена услуга (179);

                              —

                              предприятието, на което се възлагат тези задължения, и, където е приложимо — съответната територия (180);

                              —

                              същността на всички изключителни или специални права, предоставени на предприятието от предоставящия орган (181);

                              —

                              описание на компенсационния механизъм и параметрите за изчисляване, контролиране и преглед на компенсацията (182);

                              —

                              мерките за избягване и възстановяване на свръхкомпенсации; (183)

                  (158)

                  Освен това в Решението за УОИИ от 2012 г. се изисква актът да съдържа позоваване на въпросното решение (184).

            7.3.4.1.   Същност и финансова тежест на задълженията за извършване на услуги от общ икономически интерес, възложени на болниците от сдружение IRIS

                  (159)

                  В своето решение за отмяна от 7 ноември 2012 г. Общият съд формулира следната предварителна констатация: „когато за публичните и частните образувания, натоварени с една и съща обществена услуга, има различни изисквания, което предполага различно ниво на разходи и на компенсация, тези различия трябва ясно да произтичат от съответните актове за възлагане, за да има възможност по-специално да се провери съвместимостта на субсидията с принципа на равно третиране. Всъщност, когато някои от условията за предоставяне на държавна помощ нарушават общите принципи на правото на Съюза, като принципа на равно третиране, тя не може да бъде обявена от Комисията за съвместима с вътрешния пазар (Решение на Съда от 15 април 2008 г. по дело Nuova Agricast, C-390/06, Сборник, стр. I-2577, точка 51)“ (185).

                  (160)

                  В точка 66 от решението по дело Nuova Agricast (186) се уточнява, че „принципът на равно третиране изисква сходните положения да не се третират по различен начин, а различни положения да не се третират по еднакъв начин, освен ако такова отношение не е обективно оправдано (вж. по-конкретно Решение от 26 октомври 2006 г. по дело Koninklijke Coöperatie Cosun, C-248/04, Recueil, стр. I-10211, точка 72 и цитираната съдебна практика).“

                  (161)

                  Комисията обаче отбелязва, че в Решението за УОИИ от 2012 г. принципът на недискриминация не е посочен като критерий за съвместимост. Независимо от това Комисията ще провери дали правното и фактическото положение на държавните болници от сдружение IRIS и на частните болници в Брюксел е сравнимо или различно. В този контекст, описвайки естеството на задълженията за обществени услуги, възложени на IRIS-H, Комисията ще посочи дали подобно задължение е било наложено на частните болници в Брюксел или не.

                  (162)

                  Както е обяснено по-горе (вж. раздел 2.3), IRIS-H се подчиняват на регулаторна рамка, която включва loi CPAS (въз основа на който са били създадени IRIS-H), LCH, уставите на местните болнични сдружения и приетите от ръководната организация IRIS стратегически планове. Тъй като публичните органи (т.е. общините и CPAS) имат мажоритарен контрол в местните сдружения съгласно глава XII от loi CPAS и в ръководната организация IRIS, наредбите и стратегическите планове са задължителни за IRIS-H и следователно могат да се разглеждат като валидни актове за възлагане, чието естеството ще бъде уточнено по-долу [вж. съображения 164, 170 и следващи]. В този контекст е интересно да се отбележи, че публичните органи могат пряко да контролират ежедневните операции на IRIS-H и, ако е необходимо, да издават допълнителни указания.

                  (163)

                  Установено е също така [вж. съображение 24], че в началото IRIS-H са били управлявани и контролирани пряко от CPAS, които са ги създали, за да изпълнят задължението си за предоставяне на социална помощ в съответствие с loi CPAS. За да се гарантира устойчивостта и жизнеспособността на обществените болници в Брюксел [вж. съображение (24)], се е появила нужда от преструктуриране, което е довело до създаването на IRIS-H (приели формата на финансово и правно независими местни сдружения съгласно глава XII от loi CPAS). Преструктурирането обаче не е променило основната задача на държавните болници от сдружение IRIS в Брюксел (187), която е да предоставят медицински и медико-социални грижи и по този начин да допринасят за изпълнението на задължението на създалите ги CPAS за социална помощ.

                  (164)

                  Медицинските грижи, предоставяни от IRIS-H, са определени и в LCH, който определя приложимата рамка в областта на организацията на болничния сектор в Белгия като цяло. Въз основа на това LCH поверява изпълнението на основна болнична задача на всички белгийски болници, независимо дали са държавни или частни, включително на IRIS-H. По-специално в член 2 от LCH се определят здравните заведения, които могат да се считат за болници, докато в членове 68—76д се посочват условията за лицензиране на болниците и болничните услуги (описани подробно в указа за прилагане, определящ условията за качество, изискванията по отношение на персонала и т.н.). В членове 23—45 от LCH се определят изискванията относно механизма за болнично планиране, който установява прагове за броя на болничните легла, болничните служби и някои медицински съоръжения (като например скенери), които могат да бъдат въведени в експлоатация и използвани. Само лицензираните болнични услуги, които отговарят на условията за планиране, са допустими за публично финансиране. Както е посочено в решението за откриване на процедурата (188) и потвърдено от липсата на възражения на трети страни по този въпрос, никога не е имало и няма съмнение относно яснотата на основната болнична задача, както е определена в LCH. Ясно е също така, че IRIS-H отговарят на тези изисквания, тъй като притежават всички необходими лицензи, и че функционирането им е одобрено като част от механизма за планиране.

                  (165)

                  Извън основната болнична задача, която е поверена на всички държавни и частни болници в Белгия, в решението на Комисията от 28 октомври 2009 г. (вж. по-горе раздел 4.1), в решението на Общия съд за отмяна на това решение от 7 ноември 2012 г. (вж. точка 4.2 по-горе) и в решението за откриване на процедурата на Комисията от 1 октомври 2014 г. (вж. раздел 4.3 по-горе) се посочват три взаимно допълващи се (или специфични) УОИИ, които засягат основно 1) универсалния достъп до здравни грижи, 2) задължението за предоставяне на грижи в рамките на няколко обекта и 3) допълнителните социални услуги, които са били поверени единствено и само на IRIS-H. Това не означава, че основната болнична задача и допълнителните УОИИ трябва задължително да бъдат оценявани независимо и поотделно. В тази връзка в съображение 23 от решението за откриване на процедурата е посочено твърдението на белгийските органи, че основната болнична задача е част от по-широка УОИИ, а именно задължението за предоставяне на социална помощ, наложено от loi CPAS, или има допълваща функция по отношение на въпросната УОИИ.

                  (166)

                  В този връзка Комисията счита, че от обединяването на основната болнична задача, поверена на всички болници по силата на LCH, и трите допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ, наложени (189) само на IRIS-H, фактически се създава една „УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи“, която е присъща на IRIS-H и се изпълнява само от тях. Като разглежда истинността на всички наложени на IRIS-H УОИИ и въз основа на своя анализ на характера и особеностите на тези задължения, Комисията счита, че не би било подходящо трите допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ, наложени на общинско равнище, да се разглеждат независимо от поверената по силата на LCH обща болнична задача. В действителност допълнителните задължения за предоставяне на УОИИ, от една страна, се основават на и са обвързани от основната болнична задача, възложена на IRIS-H по силата на LCH и, от друга страна, надхвърлят това основно задължение, като налагат на IRIS-H 1) да предлагат широка гама от здравни услуги за всички пациенти, независимо от тяхната платежоспособност (универсален достъп до здравеопазване) [вж. съображения 170—190], 2) в рамките на множество болнични обекти (предоставящи грижи в близост до пациента) [вж. съображения 191—204], като в същото време 3) обръщат специално внимание на социалните потребности на пациентите (чрез допълнителни социални услуги) [вж. съображения 205—214]. Що се отнася до поверената по силата на LCH основна болнична задача [вж. съображение 164], трите допълнителни задължения не могат да се разглеждат като самостоятелни дейности, което се вижда ясно от факта, че тези задължения не биха били наложени, ако не съществуваше основното задължение за изпълнение на болнична задача по силата на LCH. И накрая, жалбоподателите в известна степен също потвърждават този подход, когато твърдят [вж. съображение 71], че допълнителните социални услуги не могат да бъдат отделени от общата услуга за предоставяне на здравни грижи.

                  (167)

                  Що се отнася до разгледания в предходните съображения подход [вж. съображения 162—166], Комисията желае да обърни внимание на следните три точки. Първо, изпълняваната от IRIS-H УОИИ за предоставяне на здравни грижи включва единствено наложената им основна болнична задача [вж. съображение 164] и три допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ [вж. съображения 170 и следващи]. Второ, както ще бъде доказано по-долу, IRIS-H и частните болници в Брюксел не са в сходно положение, особено доколкото IRIS-H са единствените, на които са възложени трите допълнителни изисквания за предоставяне на УОИИ [вж. съображения 170 и следващи], и това ги превръща в единствените, които изпълняват УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи в съответствие с определението по-горе [вж. съображения 166—167]. Трето, IRIS-H търпят и известни ограничения, които оказват влияние върху изпълнението на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи, а именно поради публичния им статут [вж. съображение 42] и необходимостта да се гарантира устойчивост на изпълнението на въпросната УОИИ [вж. съображения 91 и 168]. Графика 2 по-долу илюстрира тези два елемента.

                     Графика 2

                     Задължения, ограничения и механизми за публично финансиране на държавните болници от сдружение IRIS в сравнение с частните болници

                  (168)

                  Предвид факта, че трите допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ надхвърлят приложимите за всички болници (държавни или частни в Белгия) минималните изисквания, те водят до разходи, които не са обхванати или са обхванати само частично от БФС (вж. раздел 2.5.1) и системата за социално осигуряване. Ако към това се добавят по-високите разходи, произтичащи от държавния им статут [длъжностни лица, задължение за обслужване на два езика и т.н., вж. също съображение 42], става ясно защо IRIS-H са отчели загуби през повечето от годините в периода 1996—2014 г. В периода 1996—2014 г. счетоводните дефицити на IRIS-H възлизат общо на около 250 милиона евро [вж. съображение 234]. CPAS и съответните брюкселски общини желаят и са длъжни (190) да осигурят устойчивостта на своите IRIS-H с цел да се гарантира извършването на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи и изпълнението на задължението на CPAS за предоставяне на социална помощ (вж. също раздел 2.2). Това е причината те да покриват изцяло дефицитите, с което се компенсират остатъчните разходи за изпълнението на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи (която обхваща основната болнична задача и три допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ) (191) и се гарантира устойчивостта IRIS-H [вж. съображение 91]. При отпусканата за тази цел компенсация не се прави разлика между различните задължения за предоставяне на УОИИ. В тази връзка следва да се провери дали свръхкомпенсацията може да се изключи като цяло (например за комбинацията от различните УОИИ), както е обяснено по-долу (вж. таблици 9—13 в раздел 7.3.5).

                  (169)

                  Както е посочено в съображения 165—167, Комисията достигна до заключението, че допълнителните задължения на IRIS-H и основната болнични задача следва да се разглеждат заедно, или практически като елементи от една УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи. Основната болнична задача беше определена по-горе [вж. съображение 164], докато точното естество на всяко от допълнителните задължения за предоставяне на УОИИ предстои да се определи по-нататък в настоящия раздел. Освен това е обяснено как тези допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ са свързани помежду си и как те допринасят за изпълнението на УОИИ за предоставяне на социална здравна грижа.

            I.   Задължение за лечение на всички пациенти при всякакви обстоятелства, независимо от тяхната платежоспособност (универсално задължение за предоставяне на грижи)

                  (170)

                  Според белгийските органи IRIS-H са длъжни да лекуват всички пациенти, дори когато последните не могат да платят и/или са неосигурени, при всякакви обстоятелства, включително когато пациентите не се нуждаят от спешна медицинска помощ. Жалбоподателите оспорват факта, че това задължение се отнася само за IRIS-H, и твърдят, че частните болници в Брюксел не могат да отказват да лекуват пациенти и в действителност лекуват много от т.нар „социално слаби“ пациенти. В подкрепа на своите твърдения жалбоподателите изтъкват, че LCH налага една и съща болнична задача на всички болници и, както е посочено в точка 150 от съдебно решение за отмяна от 7 ноември 2012 г., те се позовават също на общия принцип на недопускане на дискриминация, който не позволява на болниците да подбират пациентите си съобразно техните идеологически, философски или религиозни убеждения или съобразно тяхното финансово положение. Според тях държавните и частните болници подлежат на едно и също задължение да лекуват пациентите както в спешни ситуации, така и след оказване на спешна помощ.

                  (171)

                  Най-напред Комисията отбелязва, че LCH не съдържа текст, който би могъл да се тълкува като изискване болниците (публични или частни) да лекуват пациенти при всякакви обстоятелства, независимо от възможността им да плащат за грижите. В белгийското право обаче се предвижда общо задължение за оказване на помощ на лице, изложено на опасност. Както са подчертали белгийските органи, в съответствие с член 422б от белгийския наказателен кодекс, това задължение се отнася за извънредните ситуации, и по-специално за спешните животозастрашаващи медицински ситуации. Следователно болниците са длъжни да оказват съдействие в случай на спешна необходимост от медицинска помощ в зависимост от организацията и наличните експертни познания, с които разполагат. Това изискване се отнася както за държавните, така и за частните болници, както впрочем и за всеки гражданин по силата на задължението да се оказва помощ на лица, изложени на опасност. Следователно няма съмнение, че държавните и частните болници в Брюксел са длъжни да лекуват пациентите в спешни ситуации, независимо от тяхната платежоспособност. Също така Етичният кодекс на лекарите изрично им позволява да не приемат пациенти, освен в спешни ситуации (192).

                  (172)

                  След това жалбоподателите се позовават на решение на първоинстанционния съд в Брюксел (193), за да обосноват твърдението си, че не съществува разлика между държавни и частни болници, що се отнася до лечението на „социално слаби“ пациенти както в спешни ситуации, така и след оказване на спешна помощ. Въпросното решение засяга много специфичен случай на неотложна медицинска помощ, която CPAS трябва да предостави въз основа на член 57, параграф 2 от loi CPAS. Първоинстанционният съд в Брюксел е отбелязал, че неотложната медицинска помощ в действителност никога не се предоставя от самия CPAS, а по-скоро от специализирани медицински заведения, както и че в това отношение не е оправдано да се прави каквато и да било разлика между държавно и частно заведение. Комисията обаче отбелязва, че задължението за предоставяне на неотложна медицинска помощ засяга CPAS, а не болниците, които осигуряват грижите. В разглеждания случай мигрант без документи е приет по спешност в частна психиатрична болница в Брюксел, която е поискала CPAS да плати за тази неотложна помощ поради очевидно спешното състояние на мигранта. Съдът в Брюксел е заключил, че ако даден CPAS не предоставя неотложната медицинска помощ в управлявана от него болница, той трябва да заплати разходите за медицинските грижи, предоставени от частна болница, в която службите за спешна помощ са решили да отведат пациента поради спешността на ситуацията. Решението очевидно засяга изключителна ситуация, излизаща извън обичайната рамка за социално подпомагане, по силата на която CPAS разчита на собствените си (държавни) болници. В конкретния случай дерогацията е произтичала от факта, че държавните болници не предоставят психиатричната помощ, която е била необходими в тази ситуация. Освен това съдът в Брюксел е подчертал, че „помощта обикновено се предоставя в здравно заведение, подчинено на съответния CPAS или с което той е сключил договор, но понякога хоспитализацията се извършва в друго заведение по причини, свързани със спешността на ситуацията, в която се намира подлежащото на хоспитализация лице“. Съдът е отбелязал също, че ако заинтересованият CPAS (а именно в конкретния случай този в Uccle) е бил създал своя собствена психиатрична болница или е бил сключил споразумение с такава болница, е нямало да се наложи въпросната частна болница да предоставя грижа за мигранта без документи, а е можела да поиска той да бъде прехвърлен във въпросната болница. Тъй като ситуацията не е била такава, друго възможно решение не е съществувало и следователно на CPAS е било наредено да възстанови на частната болница разходите за предоставените на пациента грижи. Следователно посоченото от жалбоподателите решение на съда в Брюксел позволява да се заключи, че понякога поради спешността на ситуацията частни болници също могат да предоставят неотложна медицинска помощ на мигранти без документи и CPAS трябва да възстановят разходите на тези частни болници, когато те поемат вместо тях подобно конкретно задължение за предоставяне на неотложна медицинска помощ. Следователно фактът, че частните брюкселски болници могат да предоставят неотложна медицинска помощ в ограничен брой случаи (194), не може да се тълкува като общо задължение на тези болници да лекуват всички пациенти, независимо от тяхната платежоспособност.

                  (173)

                  И накрая, що се отнася до принципа на недопускане на дискриминация [посочен от жалбоподателите, вж. съображение 170], очевидно е, че нито една болница в Белгия не може да дискриминира пациентите си въз основа на тяхното финансово положение (и следователно на факта, че те са богати или бедни), нито въз основа на други критерии (например етнически или религиозен произход). Извън спешните случаи обаче принципът на недопускане на дискриминация не може да принуди болниците да предоставят безплатни грижи, когато е лесно предвидимо, че пациентът няма да бъде в състояние да плати. Ако тези условия са изпълнени при неспешни ситуации, болниците разполагат с обективно оправдание да направят разграничение, като откажат лечение на такива пациенти (195). Както беше посочено по-горе [вж. съображение 171], Етичният кодекс на белгийските лекари изрично им позволява да откажат да лекуват пациенти в неспешни ситуации. Изследване, проведено сред медиатори, които се занимават с проблема със задлъжнялостта (196), показва освен това, че лекарите и болниците понякога не приемат пациенти, които в миналото си са били затруднени да платят за лечение. В тази връзка е интересно да се отбележи, че болниците не връщат пациентите си директно, а изискват от тях да направят авансово плащане, което може да се окаже възпиращо за хората със скромни финансови възможности. Емпиричните данни показват също, че частните болници понякога препращат пациенти към болница, подчинена на CPAS (197). Затова през 2013 г. в Сената на Кралство Белгия е бил предложен (но не и приет) закон за забрана на отказа от предоставяне на здравни грижи на пациенти в тежко финансово положение, както и на събирането на авансови суми (198). Следователно не може да се твърди, че принципът на недопускане на дискриминация налага задължение на всички белгийски болници (държавни и частни) да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства (тоест извън спешните ситуации) дори ако пациентите не могат да платят за лечението.

                  (174)

                  От изложеното по-горе Комисията заключава, че трябва да се прави разлика между спешни и неспешни случаи. При спешни случаи държавните и частните болници подлежат на едно и също общо задължение (въз основа на белгийския наказателен кодекс) за лечение на пациенти, които имат спешна нужда от медицинска помощ. Не съществува обаче правно основание, което да възлага или налага на частни болници задължението да лекуват пациенти и в неспешни ситуации, независимо от възможността им да платят за лечението. В действителност подобно задължение не се налага нито по силата на LCH, нито по силата на наказателния кодекс и принципът на недопускане на дискриминация също не може да се разглежда като основание за възникване на подобно задължение. И накрая, задължението за предоставяне на неотложна медицинска помощ на мигранти без документи се прилага по отношение на CPAS, а не на болниците, които осигуряват грижите.

            Универсално задължение за предоставяне на грижи, наложено на IRIS-H

                  (175)

                  Въпреки това, за разлика от частните болници, IRIS-H са длъжни (199) да лекуват всички пациенти, при всякакви обстоятелства, включително и в неспешни случаи, независимо от възможността на пациентите да платят и/или от тяхното здравноосигурително положение, въз основа на специфичните разпоредби, приложими само за IRIS-H, а именно техните устави и стратегическите планове на сдружение IRIS, както е посочено по-долу. Както е обяснено по-горе [вж. съображение 24], IRIS-H са били създадени от CPAS, за да дадат възможност на последните да изпълняват задачата си за предоставяне на социалната помощ на нуждаещите се. CPAS са длъжни да предоставят такава помощ (включително медицински и медико-социални грижи) на всяко лице и всяко семейство, които имат нужда от нея (200). CPAS предоставят услугите си безплатно и са създадени по-специално за да подпомагат социално слабите лица. В тази връзка в член 5 от устава на IRIS-H се предвижда следното:

                              „(1)

                           Без да се засягат правомощията на ръководното сдружение IRIS и правомощията на търговските звена на IRIS, както и на останалите органи, които ръководното сдружение IRIS може да създаде по силата на член 135й от органичния закон от 8 юли 1976 г. за създаване на публичните центрове за социална дейност и в съответствие със законовите и нормативните разпоредби, сдружението разполага с най-широки правомощия при изпълнението на своята болнична задача.То изпълнява тази задача на първо място с цел да се гарантира предоставянето на качествена медицинска грижа на възможно най-добра цена на всяко лице, независимо от неговите доходи, здравноосигурителен статус, произход и философски убеждения, и, от друга страна, за да се постигне устойчива финансова стабилност на сдружението.“ (201)

                  (176)

                  По същия начин в уводната част към стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. се посочва следното:
                  „С цел във всеки един момент да изпълнява своята социална задача държавната болници от сдружение IRIS предлага набор от услуги, които гарантират на всеки грижи с оптимално качествено при финансови условия, които като цяло са приемливи за всички, и е достъпна за всеки пациент, независимо от неговите доходи, здравноосигурителния му статус, произхода и идеологическите му убеждения“ (202).

                  (177)

                  В уводната част е добавено следното:
                  „Основната цел на плана за IRIS е в Брюксел да се поддържа активна мрежа от болнични заведения на държавна издръжка, което да е достъпно за всеки, независимо от неговите доходи, здравноосигурителен статус, произход, идеологически и философски убеждения.“ (203)

                  (178)

                  В друг раздел от плана се отбелязва, че хартата на пациентите на IRIS гарантира
                  „достъп за всички пациенти, без разграничение, основано на произход, доходи, философски и идеологически убеждения, здравноосигурителен статус.“ (204)

                  (179)

                  В допълнение стратегическият план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. съдържа подраздел 2.5.4, озаглавен „Прием и лечение на всяко лице, постъпило в болница от сдружение IRIS“, в който са включени следните предписания:
                  „Основната цел на държавните болници [т.е. IRIS-H] е да предоставят социална медицинска грижа; тя изисква от тях да отговарят на изискванията за изпълнение на социални задачи, въпреки че тази задача не е призната в законодателния и регулаторния пакет, уреждащ болничния сектор.
                  Предназначението на държавните болници е да приемат всички пациенти и да им предоставят грижи, независимо от техния произход, състояние, култура, убеждения и заболявания. От това следва, че тъй като са държавни, нашите болници трябва да спазват принципите на универсалност, равно третиране, приемственост и промяна.

                              1.

                                 Принципът на универсалност налага да се приемат всички пациенти, независимо какви са те. Това означава, че болницата трябва да предлага медицинска грижа на възможно най-високо равнище, за да може да задоволи потребностите на всички.

                              2.

                              Принципът на равно третиране, който е конституционно гарантирано право, изисква да се приемат всички лица без никаква дискриминация. […]“ (205)

                  (180)

                  От изложеното по-горе става ясно, че платежоспособността на пациентите и техният здравноосигурителен статус не се вземат под внимание при приемането им в IRIS-H, като така се гарантира достъп до здравни грижи за всички, включително в неспешни ситуации. Няколко елемента от стратегическия план за периода 1996—2001 г. също илюстрират социалния характер на предоставяната от IRIS-H болнична помощ (например „за да бъдат в състояние да продължат да предоставят
                     медицинска грижа без каквито и да било търговски съображения“ (206)) и силната воля за предоставяне на качествени грижи за всички слоеве от населението в Брюксел, и по-специално на най-бедните (207).

                  (181)

                  Стратегическият план на сдружение IRIS за периода 2002—2014 г. повтаря някои от най-важните принципи (достъп за всички пациенти, разширяване на достъпа към социално слабите пациенти), по-специално като в него се съдържа позоваване на член 5 от уставите на IRIS-H (208) [вж. също съображение 175] и на основната цел на стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. (209) [вж. съображение 177], както и като се цитира Хартата на пациента на IRIS (210) [вж. съображение 178], и добавя следното:
                  „Публичните услуги се определят въз основа на три основни принципа, а именно универсалност, равно третиране и приемственост. В съответствие с тези три принципа и тъй като са държавни, болниците от сдружение IRIS

                              —

                                 приемат всички пациенти, каквито и да се те,

                              —

                                 лекуват всички пациенти без каквато и да било дискриминация,

                              —

                                 са длъжни да организират грижата за пациентите и да осигурят всички възможности за лечение, от които те се нуждаят.“ (211).

                  (182)

                  Въз основа на изложеното по-горе Комисията заключава, че IRIS-H са длъжни да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства (както в спешни, така и в неспешни случаи), дори ако те не могат или най-вероятно няма да могат да платят за своето лечение и/или са неосигурени. Това задължение на IRIS-H се предвижда и налага в горепосочените устави и стратегически планове на сдружение IRIS, които са обвързващи за IRIS-H и се основават на задължението за предоставяне на социална помощ по силата на loi CPAS (задължение, което е делегирано от CPAS на IRIS-H посредством уставите и стратегическите планове).

            Практически последици от универсалното задължение за предоставяне на грижи, наложено на IRIS-H

                  (183)

                  Комисията отбелязва също така, че направеният по-горе извод, а именно, че IRIS-H са задължени да лекуват всички пациенти, при всякакви обстоятелства (т.е. както в спешни, така и в неспешни случаи) и независимо от платежоспособността на пациентите, докато частните болници са длъжни да лекуват всички пациенти само в спешни случаи (т.е. когато съществува незабавна необходимост от грижи в животозастрашаваща ситуация), се потвърждава и от различните профили на лекуваните в IRIS-H и частните болници в регион Брюксел-столица пациенти, както и от съответните политики на ценообразуване в тези болници.

                  (184)

                  На първо място трябва да се отбележи, че в стратегическия план за периода 2002—2014 г. става дума също така за по-ниски приходи (212) и по-високи разходи (213) за лечението на пациенти, които са уязвими в социално-икономическо отношение, каквито са голяма част от пациентите на IRIS-H. В този контекст е интересно да се отбележи, че IRIS-H са договорили със своите лекари да не начисляват надбавки [за повече информация вж. съображение 46, буква в)] на пациентите на CPAS, както и на пациентите с ниски доходи (тоест на такива, които имат право на по-голям размер на възстановяване от INAMI). В допълнение делът на пациентите, настанени в индивидуални стаи (т.е. единствените стаи, за които могат да се начисляват надбавки), е доста под средния за регион Брюксел-столица (214). Наличните данни, предоставени от един от взаимните фондове (215), показват освен това, че когато IRIS-H начисляват допълнителна такса, сумата е много по-ниска от средното за региона (между 25 % и 67 % по-малко). За сравнение надбавките, които някои частни болници в Брюксел начисляват на своите пациенти през разглеждания период, надвишават фиксираните от системата за социално осигуряване тарифи средно със 180 %.

                  (185)

                  Универсалното задължение за предоставяне на грижи е било поверено на IRIS-H, за да се гарантира, че пациентите, които не могат да платят, не разполагат с частна застраховка и чиито разходи няма да бъдат възстановени (макар и частично ) по линия на социалното осигуряване, ползват медицинската помощ, от която се нуждаят. Важна подгрупа от тези пациенти включва мигрантите без документи, за които стана дума по-горе, защото те не са обхванати от белгийското социално осигуряване и като цяло не са в състояние да платят за здравни грижи. В 85 % от случаите в регион Брюксел-столица тези мигранти получават неотложна медицинска помощ в IRIS-H [вж. съображение 172], въпреки че болниците работят с едва 35 % от болничните легла в региона. Друг важен показател е класацията (216) на Федералната публична служба за обществено здраве, която подрежда всички белгийски болници въз основа на социално-икономическия профил на техните пациенти [вж. таблица 1 и съображение 40]. Класацията отразява, наред с другото, дела на пациентите, които не могат да платят и които не са обхванати от социалното осигуряване, чиито разходи за лечение могат да се възстановяват от CPAS (217) [вж. още съображения 187 до 188] (218). В периода 2007—2013 г. и за цяла Белгия първите три места в класацията се заемат от болниците от сдружение IRIS (като Institut Bordet и HUDERF представляват изключения поради своя специализиран характер). За разлика от това за същия период на първите 20 места няма класирани частни брюкселски болници, което показва, че средният социално-икономическия профил на техните пациенти е значително по-добър от този на пациентите на IRIS-H. Въпреки че критериите, които са използвани за изготвянето на класацията, не засягат само пациенти, които не могат да платят или които са неосигурени, тя опровергава твърдението на жалбоподателите, че частните болници в Брюксел са задължени да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства, и потвърждава, че подобно задължение е възложено единствено на IRIS-H. В действителност, ако частните болници в Брюксел са имали такова задължение, би могло да се очаква те да заемат по-челно място в класацията.

                     Таблица 1

                     Класация на болниците в зависимост от социално-икономическия профил на техните пациенти, изготвена от Федералната публична служба за обществено здраве (*= IRIS-H, += частни болници в Брюксел)

                              2007 г.

                              2008 г.

                              2009 г.

                              2010 г.

                              2011 г.

                              2012 г.

                              2013 г.

                              CHU Saint-Pierre*

                              1-во

                              1-во

                              1-во

                              1-во

                              1-во

                              1-во

                              1-во

                              CHU Brugmann*

                              2-ро

                              2-ро

                              2-ро

                              2-ро

                              2-ро

                              2-ро

                              2-ро

                              Hôpitaux IRIS Sud*

                              5-то

                              3-ро

                              3-ро

                              3-ро

                              3-ро

                              3-ро

                              3-ро

                              HUDERF*

                              62-ро

                              4-то

                              4-то

                              6-то

                              Няма данни

                              5-то

                              Няма данни

                              Institut Bordet*

                              23-то

                              16-то

                              31-во

                              34-то

                              Няма данни

                              18-то

                              35-то

                              Clin. Ste Anne St Rémi+

                              52-ро

                              42-ро

                              52-ро

                              62-ро

                              40-то

                              32-ро

                              28-мо

                              Clinique Saint Jean+

                              25-то

                              21-во

                              44-то

                              59-то

                              39-то

                              27-мо

                              Няма данни

                              Cliniques de l'Europe+

                              64-то

                              24-то

                              90-то

                              93-то

                              61-во

                              63-то

                              62-ро

                              CHIR Edith Cavell+

                              110-то

                              103-то

                              108-мо

                              105-то

                              Няма данни

                              105-то

                              103-то

                              Clinique Univ. Erasme+

                              49-то

                              41-во

                              48-мо

                              58-мо

                              51-во

                              41-во

                              36-то

                              Clinique Univ. St Luc+

                              93-то

                              67-мо

                              95-то

                              94-то

                              76-то

                              Няма данни

                              Няма данни

                              UZ Brussel+

                              80-то

                              74-то

                              91-во

                              97-мо

                              78-мо

                              Няма данни

                              Няма данни

                  (186)

                  Публикацията на Mutualités Chrétiennes от февруари 2004 г., посочена от жалбоподателите [вж. съображение 7)], която се отнася само за 2001 г. и която показва, че частните болници лекуват над 60 % от „социално слабите пациенти“ в регион Брюксел-столица, трябва да бъде разглеждана в нейния контекст. Може да се създаде впечатлението, че понятието „социално слаби пациенти“ обхваща пациенти, които не могат да си позволят лечение и които поради това попадат в обхвата на универсалното задължение за предоставяне на грижи. Това обаче не е така по следните причини:

                              —

                              Първо, определението за „социално слаби пациенти“ (219) в публикацията се отнася само за хора, които са осигурени от белгийското социално осигуряване (220), и следователно не включва пациентите, които не могат да платят и не са обхванати от социалното осигуряване. Именно втората група обаче се ползва в най-голяма степен от универсалното задължение за предоставяне на грижи и представлява най-голямата финансова тежест за IRIS-H [вж. съображения 187—188]. Според използваното в публикацията широко определение почти 20 % от пациентите, приети в частните болници (срещу около 26 % в държавните болници) в Брюксел са „социално слаби“, и през 2001 г. частните болници са лекували близо 66 % от тези пациенти.

                              —

                              Второ, дори „уязвимите пациенти“ (221), които публикацията определя като подгрупа на „социално слабите пациенти“, са обхванати от социалното осигуряване и няма никаква причина да се смята, че те не могат да платят оставащата за тяхна сметка сума. Би могло да се твърди обаче, че вероятността „уязвимите пациенти“ да не бъдат в състояние да платят оставащата за тяхна сметка сумата е по-голяма. Публикацията показва, че държавните болници лекуват около 48 % от уязвимите пациенти, срещу 52 % за частните болници в Брюксел. Следователно броят на лекуваните в държавните болници пациенти значително надхвърля този, който би могъл да се предполага въз основа на пазарния им дял (като функция на броя на леглата и броя на приемите). В действителност „уязвимите пациентите“ представляват 9,5 % от приема в държавните болници, срещу едва 4,1 % в частните болници.

                              —

                              Трето, във всички случаи, констатацията, че през 2001 г. частните болници в Брюксел са лекували 52 % от „уязвимите“ пациенти (срещу 66 % „социално слаби“ пациенти), не променя извода, че единствено IRIS-H имат универсално задължение за предоставяне на грижи. В действителност при липса на каквото и да било правно задължение, налагащо на частните болници да лекуват всички пациенти, независимо от тяхната платежоспособност и от здравноосигурителния им статус, частните болници са свободни да решават дали да предоставят грижи на „уязвими“ или на „социално слаби“ пациенти в неспешни случаи и следователно могат по всяко време да преразгледат това свое решение. В допълнение групата на най-уязвимите пациенти, а именно тези, които не са обхванати от социалното осигуряване или друг вид застраховка, не е включена в представените в публикацията статистически данни. С това се обяснява и очевидното разминаване между публикуваните през 2001 г. данни и класацията на Федералната публична служба за обществено здраве [вж. съображение 185] за периода 2007—2013 г. Докато класацията на Федералната публична служба за обществено здраве взема предвид дела на пациентите, които не са обхванати от социалното осигуряване, статистическите данни в публикация се отнасят само до осигурените пациенти.

                        Поради всички тези причини Комисията счита, че публикацията на Mutualités Chrétiennes, в която се представят статистически данни за 2001 г., не доказва, че IRIS-H нямат универсално задължение за предоставяне на грижи, нито че частните болници в Брюксел имат подобно задължение.

                  (187)

                  Универсалното задължение на IRIS-H за предоставяне на грижи гарантира, че пациентите, които са изправени пред финансови затруднения, политическите бежанци, нелегалните имигранти и т.н. получават лечение при всякакви обстоятелства. Ако тези пациенти не могат да платят за лечението си и нямат здравна застраховка (т.е. нито социално осигуряване, нито частна здравна застраховка), CPAS ще покрият разходите на тези пациенти само ако са изпълнени определени условия. С цел определяне на приложимите при подобно възстановяване правила IRIS-H и 17 от 19-те CPAS в регион Брюксел-столица са сключили многостранни споразумения, така наречените „договори за поемане на помощни дейности“. За неспешните грижи CPAS насочват засегнатите лица към IRIS-H и писмено се ангажират (с т.нар. „социално направление“) да покрият разходите за тяхното лечение. Ако пациентите представят това социално направление, IRIS-H изпращат фактурата директно на CPAS. Разбира се, за спешните грижи тази процедура не може да бъде следвана. В този случай възстановяването на разходите от CPAS зависи от i) представянето на медицинско свидетелство, което потвърждава необходимостта от спешен прием или незабавно лечение на лицето, и ii) финансовото положение на лицето, потвърдено от CPAS, въз основа на събраната от болницата информация за извършването на социално проучване. Събирането на необходимата информация е важна задача, която се изпълнява от отделите за социални услуги на IRIS-H [вж. съображения 210—211] (222).

                  (188)

                  Ако посочените по-горе условия са изпълнени (т.е. представяне на социално направление за неспешни грижи и медицинско удостоверение и социално проучване за спешната помощ), CPAS възстановява на IRIS-H разходите за лечение на пациенти, които не могат да платят за лечението си и които не са здравно застраховани. Това обаче не освобождава IRIS-H от цялата тежест, произтичаща от универсалното задължение за предоставяне на грижи. В действителност, за да може CPAS да им възстанови разходите, IRIS-H трябва да съберат информация за социалното проучване (което те са направили в 25 749 случая през 2012 г.). Това например една от причините, поради които IRIS-H наемат над два пъти повече социални работници в сравнение с университетските болници [вж. съображение 213]. CPAS обаче не възстановяват разходите на IRIS-H, свързани със събирането на информация за социалните проучвания (223). Освен това CPAS имат по-дълги срокове за плащане (понякога надхвърлящи една година) в сравнение с взаимните фондове и застрахователните дружества (които плащат в срок от един до два месеца след получаване на фактурата). Следователно IRIS-H трябва предплатят тези разходи за по-дълъг срок, отколкото при „нормалните“ пациентите. Към 31 декември 2010 г. CPAS в Брюксел са дължали на IRIS-H около 35 милиона евро (около 71 % от които са по фактури от 2010 г., 12 % по фактури от 2009 г. и около 13 % по фактури от предходни години). Прилагайки номинална годишна лихва в размер на 2 %, IRIS-H са изчислили, че към тази дата разходите, произтичащи от по-дългите срокове за плащане, са възлизали на близо 700 000 EUR (224). И накрая, не всички лица, които изпитват затруднения при плащане сметките си, отговарят на условията за покриване на разходите от CPAS (225). Въз основа на универсалното си задължение за предоставяне на грижи обаче IRIS-H лекуват и пациенти, по отношение на чиито разходи CPAS не поемат ангажимент за покриване. В такива случаи IRIS-H изпращат фактура на пациентите, които понякога не са в състояние да платят. Резултатът е, че IRIS-H са изправени пред проблем с лоши дългове, чието равнище е много по-високо в сравнение с това в останалите държавни и частни болници в Белгия (226). IRIS-H са изчислили, че през 2010 г. размерът на отписаните вземания надвишава средния за държавните болници в Белгия с около […] милиона евро.

                  (189)

                  И накрая, важно е финансирането по ред B8 от БФС, предоставяно на болници, чиито пациенти имат нисък социално-икономически профил, да бъде разгледано в съответния контекст. Това ограничено федерално финансиране има за цел да компенсира част от разходите за „социално слаби пациенти“ (например поради факта, че средната продължителност на болничния престой на тези пациенти е по-висока, отколкото тази на другите пациенти), но не представлява компенсация във връзка с универсално задължение за предоставяне на грижи. Финансирането по ред B8 не компенсира действителните разходи, които болниците правят за лечението на социално слабите пациенти (например неплатени фактури на социално слаби пациенти, необходимост от допълнителни социални работници). Вместо това определен фиксиран бюджет (или около 25 милиона евро годишно за цяла Белгия) се разпределя въз основа на класацията на болниците, направена в зависимост от социално-икономическия профил на техните пациенти [вж. съображение 185]. Предвид факта, че първите три места в тази класация са заети от IRIS-H, последните получават по-голям дял от финансирането по ред B8 в сравнение с болниците, които са по-надолу в класацията (например частните болници в Брюксел). Причината това финансиране да се отпуска както на държавни, така и на частни болници е, че дори в отсъствието на универсално задължение за предоставяне на грижи, каквото имат IRIS-H, болниците са свободни да решат дали да лекуват социално слаби пациенти. Те могат да вземат това решение, защото някои социално слаби пациенти са в състояние да платят или са осигурени. В действителност по отношение на социално слабите пациенти, които са обхванати от социалното осигуряване, често се прилагат по-ниски тарифи и INAMI поема по-голям дял на разходите, което намалява финансовия риск за болницата. Оказва се също така, че не всички CPAS в Белгия са взели решение да открият собствена болница. Ето защо, за да изпълнят задълженията си за социална помощ, CPAS могат да разчитат на частни болници. В такива случаи е логично дадена частна болница да лекува известен брой социално слаби пациенти и също да може да получава финансиране по ред B8 от БФС. В регион Брюксел-столица обаче CPAS могат да разчитат на държавните болници от сдружение IRIS, което обяснява защо класацията в съображение 185 показва, че средният социално-икономическия профил на пациентите в частните брюкселски болници е много по-добър от този на пациентите на IRIS-H. Поради всички тези причини финансирането по ред B8 от БФС не може да се разглежда като показател за наличието на универсално задължение за предоставяне на грижи, приложимо за всички белгийски болници.

            Заключение относно универсалното задължение за предоставяне на грижи от IRIS-H

                  (190)

                  Въз основа на изложеното по-горе Комисията заключава, че универсалното задължение за предоставяне на грижи е възложено единствено на IRIS-H, то е предмет на ясен акт за възлагане и е определено в уставите на IRIS-H и в стратегическите планове на сдружение IRIS в съответствие на изискванията на loi CPAS [вж. съображения 29—30]. Това е видно и от класацията на болничните заведения, изготвена въз основа на социално-икономическия профил на техните пациенти [вж. съображение 185]. Задължението гарантира, че социално слабите пациенти от регион Брюксел-столица получават подходяща медицинска помощ дори ако не могат да платят за нея, включително в неспешни случаи. IRIS-H предлагат също и социални здравни грижи, за да задоволят потребностите на местното население. Както е пояснено в предходното съображение, само част от разходите, свързани с това задължение, се покрива пряко (например чрез възстановяване на разходите за лечение от CPAS). Ето защо оставащите разходи се покриват чрез компенсацията на дефицитите, която е предмет на настоящото решение.

            II.   Задължение за предоставяне на пълен набор от основни болнични услуги на много места

                  (191)

                  Белгийските органи считат, че IRIS-H имат и специфичното задължение да предоставят пълен набор от основни болнични услуги на много места, с други думи задължение за поддържане на „множество обекти“ в регион Брюксел-столица. Жалбоподателите считат, че точният обхват на задължението за предоставяне на пълен набор от основни болнични услуги на много места не е много ясен, както не е ясно и до каква степен това задължение налага допълнителни разходи на IRIS-H. Жалбоподателите не твърдят обаче, че частните болници в Брюксел имат подобно задължение.

                  (192)

                  Комисията отбелязва, че LCH не изисква от болниците (държавни или частни) да извършват дейността си в множество обекти. За сметка на това механизмът за болнично планиране определя максималния брой болнични легла, които могат да бъдат предоставени за ползване във всеки регион на Белгия. За регион Брюксел-столица броят на (общите) болнични легла е ограничен до около 7 260, като на всяка болница в Брюксел е разрешено да предоставя определен брой легла в рамките на този лимит. По принцип, ако капацитетът на дадена болницата е бил одобрен по силата на механизма за планиране, болницата може свободно да реши да събере своите легла в рамките на един обект или да ги разпредели на няколко места в конкретната област до желаната от нея степен. По същия начин тя може да реши дали да дублира или не определени услуги или да предлага само определени видове грижи във всеки от своите обекти. В тази връзка някои частни болници в Брюксел свободно са избрали да развиват дейността си в няколко обекта, а други — да развиват дейността си на едно-единствено място (227). Частните болници обаче могат по всяко време да решат да прегрупират своите легла и услуги на едно-единствено място (228). Трябва да се отбележи също, че в рамките, определени от механизма за планиране (229), частни болници са свободни да избират също така и вида на грижите, които предлагат, което им дава възможност да се специализират в най-печелившите видове здравни грижи (230).

            Задължение за поддържане на множество обекти, наложено на IRIS-H

                  (193)

                  Що се отнася до IRIS-H, общините и CPAS предпочитат грижите да се предлагат на местно равнище вместо да се осъществява концентрация на болничните легла. Те изрично са избрали да предоставят пълен набор от грижи във всички обекти, което, поради задължителното дублиране на инфраструктура, оборудване и дейности, води до допълнителни разходи. Именно въз основа на това по време на преструктурирането на брюкселските болници през 1995 г. CPAS и общините съзнателно са избрали да запазят болничните услуги по места в рамките на съществуващите множество обекти, които предоставят пълен набор от грижи в зависимост от потребностите на населението. Те са преценили, че необходимостта от предоставяне на медицинска и социална помощ по места, която е в основата на създаването на държавните болници, не е престанала да съществува. В този контекст следва да се отбележи, че повечето обекти на IRIS-H са разположени в най-бедните общини на регион Брюксел-столица [вж. също съображение 202]. Следователно публичните органи доброволно са се отказали от възможността за повишаване на ефективността в ущърб на чисто финансовия си интерес и са избрали да запазят всички съществуващи болнични обекти, въпреки че са знаели, че федералното финансиране за болниците няма да покрие всички разходи [например заради дублирането на инфраструктура и разходи за експлоатация, вж. съображение 203]. Стратегическите планове на сдружение IRIS потвърждават този избор и задължават IRIS-H да запазят всички болнични обекти, така че пациентите да могат да получават всички основни болнични грижи възможно най-близо до дома си.

                  (194)

                  По-специално в раздел „Структурни оси“ от стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. се посочва:
                  „Запазване на децентрализирана болнична дейност и широко амбулаторно покритие. Дейността на деветте обекта ще се запази.“ (231)
                      (232)

                  […]
                  „Запазване на основната дейност на деветте обекта. По този начин пациентите, особено тези в напреднала възраст, ще могат да продължат да получават болнична помощ на разумно разстояние от дома си.“ (233)

                  (195)

                  В стратегическия план за периода 1996—2001 г. се подчертава също така, че IRIS-H лекуват основно пациенти, които живеят в непосредствена близост, и затова са наречени „болници в близост до пациентите“ (234). В допълнение IRIS-H искат да „гарантират по-добро съответствие между [своите] услуги и потребностите на населението на Брюксел, […] и да разширят достъпа [си] до всички слоеве на населението, и по-специално до най-онеправданите групи“ (235).

                  (196)

                  В стратегическия план за периода 2002—2014 г. се посочва следното:
                  „IRIS възприема принципа на организация, насочена към пациентите, като част от сдружение на публични институции, които работят заедно, за да гарантират предлагане на специализирани здравни грижи в близост до пациента“ (236).

                  (197)

                  Що се отнася до грижите в близост до пациентите, в стратегическия план се посочва следното:
                  „Предвид географското разпределение на обектите на IRIS и тяхното значение за обхващането на общото население, част от което е в социално уязвимо положение, първата установена цел е да се гарантира качествена, ефективна и достъпна медицинска грижа в близост до пациента.
                  Основната цел на IRIS-H — с изключение на Institut Bordet и Hôpital des Enfants [HUDERF] (237), които са модел за тясно специализирани болници — е да предоставят медицински грижи в близост до пациента, които да задоволяват потребностите на пациентите от съседните общини“ (238).

                  (198)

                  В стратегически план на сдружение IRIS за периода 2002—2014 г. се уточнява също, че в допълнение към медицините грижи в близост до пациента, които са свързани с основните здравни грижи, IRIS-H предлагат специализирани грижи (т.е. по-широк или по-задълбочен набор от грижи (239)). Тези грижи обаче не се предоставят във всички обекти (въпреки че обикновено се предлагат в повечето от тях) и подлежат на планиране в рамките на сдружение IRIS (240). Целта е на жителите на Брюксел да се гарантира универсален достъп до оптимален набор от здравни грижи (чрез медицински услуги в близост до пациента или чрез специализирани грижи) (241). Стратегическият план съдържа и подробни таблици, в които се уточняват видовете основни и специализирани грижи, предлагани на всеки от обектите на IRIS-H. Дейностите, свързани с основните грижи, са обозначени като „грижи от ниво 1 — ниво на близост“, докато дейностите, свързани със специализираните грижи, са обозначени като „грижи от ниво 2 — ниво на специализация“ и „грижи от ниво 3 — референтно ниво“ (242). Следователно IRIS-H много добре знаят какъв вид грижи трябва да предоставят във всеки от обектите си.

                  (199)

                  За да се гарантира, че всяка болница от сдружение IRIS е напълно наясно с медико-социалните потребности на местното население и се управлява в съответствие с тях, създаването на IRIS-H е било изрично свързано и с поддържането на „местна база“ за публични болнични услуги. Свидетелство за това са споразумението за преструктуриране, потвърдено в споразумението за сътрудничество от 19 май 1994 г. (243), както и съставът на органите за управление на IRIS-H (244). По-специално в съответствие с член 11 от уставите по-голямата част от членовете на общото събрание на болничните сдружения IRIS-H се избира от общинския съвет и съвета за социални услуги (организиран на равнище община), като кметът и председателят на CPAS са негови членове по право. Също така 10 от 14-те членове на управителния съвет се назначават от членовете на делегацията на публичните органи в общото събрание (както се изисква в член 27 от уставите).

                  (200)

                  Намерението IRIS-H да се управляват в зависимост от медико-социалните потребности на местното население е било потвърдено на заседанието на управителния съвет на сдружение IRIS от 20 ноември 1996 г., когато е прието изменение на стратегически план за периода 1996—2001 г., в което в тази връзка ясно се заявява следното:
                  „Тези ограничения, които създават необходимост от преструктуриране, трябва да бъдат разгледани в по-широкия контекст на нашите стратегически цели. Последните могат да бъдат обобщени, както следва:

                              —

                              сдружението на болниците на държавна издръжка IRIS трябва да бъде поставено в центъра на бъдещето развитие на здравната система в Брюксел;

                              —

                              нашите болници трябва да се адаптират към променените потребности на населението на Брюксел;

                              —

                                 преструктурирането на Сдружението трябва да се извърши в интерес на пациента;

                              —

                              модернизирането на Сдружението трябва да отразява новата посока на развитие на болничната общност като цяло и на медицинската общност в частност.“

                  (201)

                  В изменението се добавя още:
                  „В този контекст преструктурирането трябва да гарантира:

                              —

                                 предоставяне на медицински дейности и грижи във всеки болничен обект в съответствие със задачата ни за предоставяне на медицински грижи в близост до пациента;

                              —

                              изпълнение на целите за постигане на финансова стабилност;

                              —

                              хармонично развитие на Сдружението, насочено към постигане на баланс между общия интерес и интереса на всеки отделен субект;

                              —

                              засилване на координацията и сътрудничеството между субектите в рамките на Сдружението;

                              —

                                 достъпност на Сдружението и запазване на неговия публичен характер;

                              —

                              […].“ (245)

            Задължението на IRIS-H за поддържане на множество обекти — истинско задължение за услуга от общ икономически интерес (УОИИ)

                  (202)

                  Комисията разгледа също така в контекста на делото, по което Общият съд се е произнесъл, (вж. раздел 4.2), довода на жалбоподателите, според който потребностите по отношение на предоставяне на грижи в близост до пациента трябва да се разглежда с оглед на големия брой държавни и частни болници в регион Брюксел-столица. Както е обяснено по-горе, механизмът за болнично планиране определя максималния брой общи болнични легла в регион Брюксел-столица на 7 260 с цел да се избегне прекомерното предлагане на медицински услуги. Този брой легла се осигурява съвместно от държавните и частните болници, за да се отговори на потребностите от болнична помощ в регион Брюксел-столица. При механизма за планиране обаче се отчитат само медицинските потребности на регионално ниво и се пренебрегват социалните потребности на определена част от населението, както и присъщото за дадена географска област социалното положение. Тези социални потребности се оценяват в рамките на политиката за социално подпомагане на CPAS (с други думи на равнище общини). Предшествениците на IRIS-H са били създадени, за да отговорят на социалните потребности, и след преструктурирането различните обекти на IRIS са били запазени, тъй като те продължават да задоволяват действителна социална потребност [вж. съображения 82—84 и (91)]. В действителност именно фактът, че IRIS-H изпълняват УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи, създава потребност и задължение за поддържане на множество обекти. Социално слабите жители на регион Брюксел-столица имат нужда не само да могат да отидат в болнично заведение в близост до дома си, но и да са сигурни, че ще бъдат лекувани, дори ако не могат да заплатят за това, както и да могат да поиска съдействие от социалните служби. Задължавайки IRIS-H да запазят своите обекти, регион Брюксел-столица и CPAS искат да гарантират, че социалните здравни грижи се предоставят възможно най-близо до мястото, където съществува потребност от тях. В тази връзка следва да се отбележи, че десет от единадесетте обекта на IRIS-H се намират в общини, в които средният доход не надвишава медианния приравнен доход (246) за регион Брюксел-столица. За разлика от това пет от единадесетте обекта на частните болници се намират в общини, където средният доход е по-висок от медианния приравнен доход (247). Както е показано на картата по-долу (248) (вж. графика 3), изглежда няма съществено географско припокриване между държавните болници (кръговете, очертани с пунктир) и общите и университетските частни болници (кръговете, очертани с непрекъсната линия) в регион Брюксел-столица. Това навежда на мисълта, че фактът, че в регион Брюксел-столица действат голям брой болници, сам по себе си не е достатъчен, за да се гарантира достъпът на всички жители до болнична помощ. Освен това, както е обяснено по-горе, IRIS-H са единствените болници в регион Брюксел-столица, които изпълняват УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи, и следователно частните болници не могат да се разглеждат като еквивалентни на тях по отношение на задоволяването на социалните потребности на местното население. Като взе предвид гореизложените съображения, Комисията достигна до заключението, че наличието на множество частни болници в регион Брюксел-столица не представлява основание за оспорване на истинността на задължението за предоставяне на обществена услуга (УОИИ) във връзка със задължението за поддържане на множество обекти, възложено на IRIS-H, но не и на частните болници в Брюксел, особено с оглед на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи.

                     Графика 3

                     Карта на болничните обекти в регион Брюксел-столица

            Практически последици от задължението на IRIS-H за поддържане на множество обекти

                  (203)

                  Задължението за поддържане на множество обекти би могло да се разглежда като финансова тежест за IRIS-H, защото налага дублирането на някои инфраструктури и води до завишаване на експлоатационни разходи. Тези разходи са свързани главно с необходимостта всеки обект да бъде снабден със служби, като например отделение за спешна помощ, стерилизация, наблюдение и охрана, както и със собствена администрация. В действителност финансирането по БФС [вж. съображение 46, буква а)] се предоставя само за една такава служба в рамките на всяка болница, независимо от броя на обектите, с които тя разполага. Експлоатационните разходи за различните пера (поддръжка, отопление, почистване и т.н.) се добавят към разходите за инфраструктура и оборудване. Проучване, проведено през 2009 г. от ръководната структура IRIS, е оценило разходите във връзка със задължението за поддържане на множество обекти, които не са били обхванати от финансирането по БФС, на […] милиона евро през 2008 г. и на […] милиона евро през 2009 г. за петте IRIS-H като цяло.

            Заключение относно задължението за поддържане на множество обекти, наложено на IRIS-H

                  (204)

                  Комисията заключава, че по силата на стратегическите планове на сдружение IRIS, IRIS-H имат ясно задължение 1) да запазят всички свои болнични обекти, за да задоволят медико-социалните потребности на съответното местно население и 2) да предоставят пълен набор от дейности, свързани с основни здравни грижи, във всички тези обекти. По-специално в стратегическия план на сдружение IRIS се определят дейностите, които се считат за основни грижи, и тези, които се считат за специализирани грижи, като за всеки болничен обект от сдружение IRIS се посочват видовете грижи, които той трябва да предлага. Освен това разпоредбите на уставите на IRIS-H и loi CPAS гарантират, че IRIS-H са напълно наясно със медико-социалните потребности на местното население и се управляват в съответствие с тях. В допълнение задължението за поддържане на множество обекти надхвърля изискванията на LCH и на механизма за планиране, тъй като при последния не се вземат предвид социалните потребности на определена част от населението, нито присъщото за дадена географска област социално положение. Частните болници не са задължени нито да развиват дейност в множество обекти, нито да предоставят пълен набор от основни грижи във всеки обект (когато са предпочели да имат няколко обекта). И накрая, както е обяснено в предходното съображение, задължението за поддържане на множество обекти генерира значителни разходи за IRIS-H, които не се покриват от БФС и които следователно допринасят за дефицита на IRIS-H.

            III.   Задължение за предоставяне на разширени социални услуги

                  (205)

                  И накрая, белгийските органи считат, че IRIS-H са задължени да предоставят разширени социални услуги на пациентите и техните семейства. Според жалбоподателите задължението изглежда предполага само предоставянето на по-голям обем социални услуги в сравнение с този, който се предлага от останалите болници. В тази връзка трябва да се отбележи, че нито LCH, нито изискванията за акредитация на болниците (въз основа на кралския указ от 23 октомври 1964 г.) налагат общо задължение за предоставяне на социални услуги в болниците. Само някои отделни правила относно определени болнични служби (гериатричните и психиатричните клиники (249)) предвиждат намесата на социални работници. В допълнение специфично за университетските болници правило предвижда наличието на един социален работник за 2 000 приети пациенти (250). Извън тези специфични ситуации частните болници нямат никакво задължение да предоставят социални услуги на всички свои пациенти. За сметка на това IRIS-H са длъжни въз основа на стратегическите планова на сдружение IRIS да разполагат със социални служби, които да оказват помощ на всички пациенти в нужда.

            Задължение за предоставяне на разширени социални услуги, наложено на IRIS-H

                  (206)

                  Стратегическият план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. представя общия контекст на цялостните грижи за пациентите в IRIS-H, включително по отношение на психо-социалните аспекти и тези, свързани със средата:
                  „Цялостни грижи за пациентите: трябва да се разглеждат нуждите на пациента и извън контекста на заболяването, поради което се нуждае от грижи. По-специално някои категории пациенти трябва да получат цялостни грижи както в чисто медицинско, така и в психо-социално отношение и по отношение на особеностите на средата: това са пациенти в напреднала възраст, деца, пациенти в последна фаза, пациенти, които имат нужда от психиатрично лечение, социално слаби пациенти и т.н.“ (251).

                  (207)

                  Планът описва подробно ролята на социалните служби и техните основни задачи:
                  „Болниците [IRIS] трябва да разполагат със социални служби, чиято основна роля е да допринасят за благосъстоянието на пациентите, за качеството на медицинските услуги и за оптималната работа на институцията. Социалната служба е сътрудник на ръководителя и партньор на всички болнични отделения. Нейната задача е да създаде хуманни условия на престой [за пациентите в болницата]. Тя трябва да се интересува за трудностите от социален характер, които срещат пациенти, за предпочитане преди, но също така и по време на престоя и при изписването им от болницата. Тя осигурява основната връзка между пациента, болницата, семейството и средата му. За да изпълни тази задача, тя трябва:

                              —

                              да разполага с време и с професионална квалификация да направи оценка на потребностите на пациента съвместно с него, неговото обкръжение и медицинските екипи и заедно да намерят подходящите решения;

                              —

                              да има достъп до досиетата за прием и до медицинските досиета на пациентите и да може да вписва в тях социални данни, които са в състояние да допринесат за качеството на грижите;

                              —

                              да бъде информирана своевременно за датата на прехвърляне или изписване, за да предприеме необходимите мерки;

                              —

                              да предлага консултация на пациенти със сложен профил и заболявания;

                              —

                              да прилага правните механизми съвместно с финансовите служби, без да забравя, че намесата ѝ се определя от границите на професионалната етика в отношенията, в чийто център, що се отнася до всички социални аспекти, са пациентите;

                              —

                                 да осъществява координацията с CPAS;

                              —

                              да е запозната със съществуващите социални и здравни мрежи;

                              —

                              да отправя предложения за подобряване на работата на болницата;

                              —

                              да разполага с инфраструктура, която гарантира поверителност на контактите и данните.

                     Задачата за предоставяне на социални медицински грижи, която представлява призванието на държавните болници, означава, че те изпълняват координираща функция между участниците в здравния сектор, участват в здравните и социалните мрежи и дори ги инициират и вземат пряко участие в създаването на допълнителните услуги на IRIS, които са необходими за задоволяването на потребностите на населението (настаняване на пациентите, настаняване на семействата, палиативни грижи по домовете, центрове за прием на зависими лица, на бездомни лица, услуги за грижи по домовете …). Те пристъпват към акредитацията на организациите, с които си сътрудничат“ (252).

                  (208)

                  В съответствие със стратегическия план социалната услуга може да има важна роля и при приема на пациентите:
                  „Подходът към приема трябва е различен в зависимост от това дали пациентът има нужда от спешна помощ, консултация или прием в болницата; във всеки случай приемът трябва да гарантира на пациента дискретност и удобство и да допринася в максимална степен за облекчаване на неговите тревоги и тези на семейството му. Социалните служби на нашите болници изпълняват ключова роля в това отношение.“ (253)

                  (209)

                  В стратегическия план на сдружение IRIS за периода 2002—2014 г. се посочва следното:
                  „Социалната служба в държавната болницата е абсолютно необходима и има задачата да оказва съдействие както на приходящите, така и на хоспитализираните пациенти. Това означава, че пациентите и техните семейства получават помощ, за да решават и управляват проблемите и трудностите от административен, финансов, междуличностен и социален характер, свързани със заболяването, престоя и лечението в болницата, както и новите перспективи и ситуации.
                  Социалната служба:

                              —

                              оказва подкрепа на пациентите да постигнат самостоятелност и независимост;

                              —

                              гарантира интегриране на стандартите, ценностите и културата на пациента в цялостната грижа и във връзка с това предоставя административна помощ, психо-социална подкрепа, информация, превенция, повишаване на осведомеността, сътрудничество и координация. Следователно социалната услуга се предоставя на различни нива в зависимост от това дали пациентите се нуждаят от социално-материална, социално-административна или психо-социална помощ;

                              —

                              изисква теоретични и практически поведенчески и социални умения, както и съответните личностни и междуличностни качества.

                        […]
                  В заключение социалната служба е натоварена с множество задачи:

                              —

                              да гарантира включването на пациента в болничната среда и да подготви неговото изписване при най-добрите възможни условия и настаняване на подходящо място за живот,

                              —

                                 да помогне на пациента да се включи в социалното осигуряване, което ще му позволи да поема медицинските си разходи.

                        В това отношение социалната служба и всички социални работници и болницата преследват едни и същи цели и интереси и специфичната им дейност е от значение за намаляването на болничния престой и за възстановяването на направените от болницата разходи“ (254).

                  (210)

                  Ролята на социалните служби за възстановяването на разходите за лечение от CPAS [вж. също съображение 187] се потвърждава и в стратегическия план на сдружение IRIS за периода 2002—2014 г. В него се подчертава по-специално, че сред задачите на социалните служби е подготовката на проучванията на платежоспособността на пациентите:
                  „Социалната служба изготвя електронно социално досие, което трябва да може да следва пациентите на сдружението [IRIS]. Тя извършва проучвания на платежоспособността [на пациентите], попълва V-кодовете на RCM (255) и други изискуеми от закона регистри. При първа възможност социалното досие се свързва с медицинското досие и с централните информационни системи. Регистрацията на социалното досие трябва да може да се превърне в информационно табло за социалните задачи на държавната болници [IRIS]“ (256).

                  (211)

                  Тези задачи се отнасят до събирането на информацията във връзка със „социалните проучвания“, които са необходими, за да се определи дали пациентите отговарят на условията за покриване на медицинските разходи от CPAS [вж. съображения 187—188]. По-специално социалните работници на болницата събират полезна информация (257), за да дадат на CPAS възможност да провери в съответствие със законовите си задължения (258) финансовите възможности на даден пациент и така да може да вземе решение дали е обосновано да поеме разходите му за лечение.

            Практически последици от задължението за предоставяне на разширени социални услуги, наложено на IRIS-H

                  (212)

                  Предвид ролята им на посредници между различните служби в рамките на болницата (включително лекари, медицински сестри, финансов отдел и регистратура) или извън нея (например службата за социално осигуряване, за грижи и помощ по домовете, езиковите и културните аспекти) служителите на социалните служби на IRIS-H получават специална подготовка и съблюдават професионален етичен кодекс.

                  (213)

                  За да оцени стойността на социалните си услуги, сдружение IRIS е сравнило действителните разходи за социалните работници в IRIS-H с разумното ниво от един социален работник за 2 000 приети пациенти (каквото е задължението на университетските болници). Този анализ показва, че в петте IRIS-H са работили 81,1 социални работници (259), при положение че въз основа на разумното равнище техният брой е трябвало да бъде 36,7. Разликата от 44,4 показва, че броят на социалните работници, които работят в IRIS-H, надвишава два пъти броя, който се изисква по силата на приложимото спрямо университетските болници правило. Това показва, че изискванията в стратегическите планове налагат на IRIS-H да предоставят набор от социални услуги, който далеч надхвърля минимума (например за гериатричните и психиатричните отделения), приложим за останалите неуниверситетски болници (независимо дали държавни или частни). Фактът, че неуниверситетските частни болници в Брюксел също наемат социални работници, може да се обясни с тези минимални изисквания, а не с общо задължение за предоставяне на социални услуги на пациентите. Също така, както е показано по-горе, IRIS-H надхвърлят значително основното изискване за един социален работник на 2 000 приети пациенти, което се прилага за университетските болници в Белгия. В следствие на това през 2010 г. размерът на нефинансираните разходите за социални услуги на IRIS-H, е възлизал на […] милиона евро (260). Следователно изискването за предоставяне на разширени социални услуги представлява значителна финансова тежест за IRIS-H, която частните болници в Брюксел не са длъжни да понасят.

            Заключения относно задължението за предоставяне на разширени социални услуги, наложено на IRIS-H

                  (214)

                  С оглед на гореизложените съображения Комисията достигна до заключението, че за разлика от частните болници в Брюксел IRIS-H са длъжни да разполагат с добре организирана социална служба в помощ на пациентите и техните семейства, за да им позволят да решават и управляват административните, финансовите, междуличностните и социалните проблеми. Това задължение е изложено в стратегическите планове на сдружение IRIS, посредством които то се налага на IRIS-H. Съществуването на задължението за предоставяне на разширени социални услуги поражда необходимост IRIS-H да наемат социални работници, чийто брой значително надхвърля броя, който се изисква от останалите белгийски болници. По-специално задачите на социалните служби на IRIS-H изискват от тях да се ангажират с посочените по-горе проблеми на пациентите не само по време на техния престой в болницата, но и при напускането им, да помагат на пациентите да получат социално осигуряване, което да им позволява да покриват своите медицински разноски, да извършват социални проучвания и да обменят информация с други болнични служби и с CPAS. Това задължение и разходите, които то поражда, са тясно свързани с останалите задължения в рамките на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи [вж. съображение 167]. В действителност именно поради факта, че IRIS-H са задължени да лекуват всички пациенти, при всякакви обстоятелства и независимо от тяхната платежоспособност, те имат нужда от повече социални работници. Социално слабите пациентите и техните семейства имат най-голяма потребност от допълнителни социални услуги и именно за тях трябва да се прави социално проучване. Нещо повече, задължението на IRIS-H да поддържат множество обекти налага броят на социалните работници да надвишава този, който може разумно да се очаква [а именно един социален работник на 2 000 приети пациенти, вж. съображение 213].

            IV.   Заключение относно допълнителните задължения

                  (215)

                  Комисията заключава, че IRIS-H предоставят УОИИ в областта на социалните здравни услуги, която, в допълнение към основната болнична задача, включва задължение 1) да лекуват всеки пациент при всякакви обстоятелства (включително и в неспешни случаи), независимо от възможността му да плати за грижите, 2) да предлагат пълен набор болнични услуги на много места и 3) да допълват медицинското обслужване с разширена помощ, предоставена от надлежно организирани социални служби. Комбинацията от тези задължения гарантира задоволяването на специфичните социални потребности на населението на Брюксел по отношение на болничните услуги и осигурява достъп до качествена болнична помощ за всички и по-специално за най-бедните. На частните болници в Брюксел не е наложено допълнително задължение от подобен тип, като те са натоварени единствено с основната болнична задача, определена в LCH. Следователно УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи се изпълнява само от IRIS-H, защото те са единствените, които в допълнение към минималните изисквания (т.е. основната болнична задача), които се прилагат за всички болници в Белгия по силата на LCH, трябва да изпълняват по-строги и всеобхватни изисквания. Изпълнението на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи е свързано със значителни разходи за IRIS-H, които не се покриват или се покриват само частично от общите за държавните и частните болници източници на финансиране, и поради това генерират дефицитите, декларирани от IRIS-H. Следователно, за да гарантират приемствеността на държавните болници, CPAS и съответните общини трябва да компенсират дефицитите на IRIS-H, както е описано в точки 7.3.4.4 и 7.3.5 по-долу.

            7.3.4.2.   Предприятие изпълнител и, ако е приложимо, съответна територия

                  (216)

                  Всяка болница от сдружение IRIS има собствен устав, в който се уточнява нейната цел, а стратегическите планове на сдружение IRIS се прилагат за всяка IRIS-H. Освен това, подобно на всички белгийски болници, IRIS-H са получили индивидуални разрешителни, които са им необходими, за да могат да се възползват от другите видове публично финансиране (като БФС). В актовете за възлагане не се посочва територия за изпълнението на съответната им УОИИ.

            7.3.4.3.   Изключителни или специални права

                  (217)

                  IRIS-H не се ползват с никакви изключителни или специални права.

            7.3.4.4.   Механизъм за компенсация

                  (218)

                  Механизмът за компенсация на дефицитите е описан в член 46 от устава на всяка от петте болници от сдружение IRIS. Актуалният текст на този член гласи следното (вж. също бележка под линия 48):
                  „Без да се засяга член сто и девет [от LCH], годишният резултат се разпределя между партньорите, които разполагат с поне една пета от всички гласове в общото събрание, по решение на Общото събрание.“

                  (219)

                  От член 46 от уставите на болниците от сдружение IRIS става ясно, че:

                              —

                              компенсацията на дефицитите не засяга механизма, предвиден в член 109 от LCH (понастоящем член 125 от LCH във версията на закона от 10 юли 2008 г.), според който общините са длъжни да покриват дефицита на разположените на тяхна територия държавни болници, с изключение на някои дейности (261). Въпреки това, както е обяснено по-долу [вж. съображение 235], компенсацията на дефицитите по силата на член 109 няма реално значение в разглеждания случай, тъй като веднага след нейното получаване IRIS-H възстановяват сумите на общината;

                              —

                              резултатът, който трябва да бъде компенсиран, е този, който е посочен в отчетите на болницата [тя се отнася до счетоводния дефицит на болницата като цяло и следователно включва приходите от свързаните дейности на IRIS-H, вж. също съображение 41]. За разлика от член 109 от LCH, член 46 от уставите на IRIS-H не изключва дейности от дефицита. Ясно е обаче, че компенсацията не може да надвишава размера на счетоводния дефицит, тъй като се ограничава до годишния финансов резултат;

                              —

                              в компенсацията на дефицита са длъжни да участват само партньорите, които разполагат с една пета от гласовете в общото събрание. По-специално това означава, че покриването на дефицита се осигурява само от общините и CPAS (262).

                  (220)

                  Тъй като IRIS-H изпълняват само една УОИИ и свързани с нея дейности, в член 46 от устава на всяка болница от сдружение IRIS се установява ясен механизъм за компенсация, като се посочва, че годишният резултат трябва (без изключения) да бъде компенсиран. Годишният резултат се определя въз основа на ясен набор от счетоводни принципи, които се прилагат по един и същи начин както за държавните, така и за частните болници. В допълнение всяка болница (по силата на членове 80 и 85 от LCH) е длъжна да назначи независим одитор, който да проверява нейните отчети и резултатите от дейността ѝ [вж. съображение 49].

                  (221)

                  Като налага изискване за покриване на целия дефицит на IRIS-H, член 46 от уставите надхвърля минималното изискване по смисъла на член 109 от LCH. Причината за покриването на целия дефицит във връзка с изпълнението на УОИИ и свързаните с нея дейности (263) е желанието на местните органи в Брюксел да гарантират приемственост и устойчивост на IRIS-H [вж. съображение 91] във всеки един момент. Член 46 се вписва и в логиката на член 61 от loi CPAS, който гласи:
                  „Центърът може да прибягва до съдействието на отделни лица, заведения или служби, създадени от публичните органи или по частна инициатива, които разполагат с възможностите, необходими за осъществяването на различните наложителни решения, при зачитане на правото на свободен избор на заинтересованото лице.
                  Центърът може да поема евентуалните разходи, произтичащи от това сътрудничеството, ако те не попадат в приложното поле на друг закон, договор или съдебно решение.“

                  (222)

                  И накрая, както е обяснено по-горе [вж. съображения 22 и 44], общините са задължени да покриват дефицита на разположените на тяхна територия CPAS. Следователно именно общината носи окончателната отговорност за покриването на целия дефицит на разположената на нейна територия държавна болница.

            7.3.4.5.   Условия за възстановяване на евентуални свръхкомпенсации и начини за избягване на свръхкомпенсации

                  (223)

                  Както е обяснено по-долу, механизмът за компенсация на дефицитите функционира по начин, който още в самото начало ограничава риска от свръхкомпенсация [вж. съображение 247]. В допълнение законът от 14 ноември 1983 г. [вж. съображения 248—250] и loi CPAS [вж. съображения 251 и 252] предоставят на общините необходимите правни средства за контрол на свръхкомпенсациите и, ако е целесъобразно, за възстановяване на свръхкомпенсациите.

            7.3.4.6.   Позоваване на Решението за УОИИ от 2012 г.

                  (224)

                  В член 4, буква е) от Решението за УОИИ от 2012 г. се изисква в акта за възлагане да се съдържа позоваване на решението. Член 10, буква а) от същото решение предвижда двегодишен преходен период за схемите за помощ, които са приведени в действие до 31 януари 2012 г. и са съвместими с вътрешния пазар в съответствие с Решението за УОИИ от 2005 г. Поради това в разглеждания случай позоваването на Решението за УОИИ от 2012 г. се прави за първи път през 2014 г. По-специално от 2014 г. насам във всяко решение на брюкселските общини за извършване на плащане в полза на някоя от болниците от сдружение IRIS по силата на член 46 от уставите на IRIS-H се цитира и Решението за УОИИ от 2012 г. В допълнение следва да се отбележи, че позоваване на Решението за УОИИ от 2012 г. е било добавено в член 108 от настоящата версия на LCH със закона от 10 април 2014 г. (264). По-специално този член налага изискването всяко решение, засягащо размера на средствата от БФС, които да бъдат отпуснати на дадена болница, да съдържа изрично позоваване на Решението за УОИИ от 2012 г. Следователно Комисията заключава, че това формално условие е изпълнено.

            7.3.5.   Компенсация

                  (225)

                  Второто съществено условие за съвместимост, предвидено в Решението за УОИИ от 2012 г., е размерът на компенсацията да не надвишава това, което е необходимо за покриване на нетния разход, направен при изпълнение на задълженията за обществена услуга, включително разумна печалба (265). Освен това в Решението за УОИИ от 2012 г. се определя начинът за изчисляване на нетния разход (по-специално чрез определяне на разходите и приходите, които могат да бъдат взети предвид), посочва се как трябва да се определи разумната печалба и се налага изискването предприятие, извършващо дейности в обхвата на услугата от общ икономически интерес и извън него, да води отделно счетоводство относно разходите, свързани с УОИИ и с другите дейности (266).

                  (226)

                  В разглеждания случай IRIS-H изпълняват само една УОИИ и ограничени свързани дейности във връзка с тази УОИИ, както е описано по-горе [вж. съображения 41 и 155]. Извършвайки тези дейности (УОИИ и ограничени свързани дейности), IRIS-H генерират разходи, които до голяма степен (267) се покриват от различните публични и частни източници на финансиране, описани по-горе [вж. съображение (46)]. Въпреки това, както е показано по-долу (вж. таблици 3—7), през повечето годините след 1996 г. изпълнението на тези дейности от IRIS-H е генерирало дефицит. Комисията счита, че тези дефицити представляват остатъчния нетен разход [т.е. частта от нетните разходи, която не е била покрита от източниците на финансиране, описани в съображение 46] във връзка с УОИИ и ограничените свързани дейности, извършвани от IRIS-H. Компенсирайки тези дефицити, общините покриват само остатъчния нетен разход на IRIS-H във връзка с изпълнението на УОИИ и свързаните с нея дейности, без дори да предвиждат разумна печалба. Ето защо по своето определение компенсацията на отчетените от IRIS-H дефицити не следва да води и реално не е довела до свръхкомпенсация [вж. съображения 234—245 по-долу].

                  (227)

                  В съответствие с член 77 от LCH всички болници са задължени да водят отделно счетоводство, от което да става ясна цената на всяка услуга. Счетоводните принципи, които се прилагат за държавните и частните болници, са определени в кралския указ от 19 юни 2007 г. (268). В съответствие с кралския указ извънболничните дейности [т.е. в разглеждания случай свързаните дейности, описани по-горе в съображения 41 и 155], се записват отделно [по-специално те трябва да фигурират в редове 900—999 на отчета, вж. също съображение 49]. Комисията е получила уверенията на независимите одитори на всяка от болниците от сдружение IRIS, че отделното счетоводство е било прилагано в съответствие с изискванията на белгийското законодателство (269). Съответно Комисията заключава, че задължението по член 5, параграф 9 от Решението за УОИИ от 2012 г. за водене на отделно счетоводство е изпълнено.

                  (228)

                  Както е обяснено по-горе [вж. съображение 44], в съответствие с член 46 от уставите на IRIS-H общините и CPAS в Брюксел са задължени да покриват целия счетоводен дефицит на своите болници. Това изискване, което съществува от самото създаване на IRIS-H, излиза извън механизма за частична компенсация на дефицитите, предвиден в член 109 от LCH [вж. съображение 47]. Компенсацията, предоставена по силата на член 46 от уставите на IRIS-H обаче, не може да надхвърли счетоводния дефицит за съответната финансова година. И накрая, въпреки че създава ясно задължение за компенсация на дефицитите, член 46 не посочва изрично в кой момент общините и CPAS трябва да извършат реалното прехвърляне на средствата (270).

                  (229)

                  На практика моментът, в който общините са извършвали плащанията си в полза на IRIS-H, винаги е зависел от наличните в общинските хазни средства. Тъй като наличните средства по принцип са били недостатъчни, общините редовно са прехвърляли плащането на компенсацията за дефицитите на болниците. На теория е било възможно те да продължат да я прехвърлят до определянето на дефицита от Федералната публична служба за обществено здраве в съответствие с член 109 от LCH, което да ги задължи да извършат плащане (частично) на компенсацията за дефицитите на болниците. От момента на публикуване на счетоводния дефицит до момента на изчисляването на дефицита по силата на член 109 от LCH обаче е можело да мине доста време (понякога 10 години). Това означава, че между 1996 и 2002 г. IRIS-H са натрупали огромни дефицити (над 50 милиона евро). За да покрият тази дупка в своето финансиране, IRIS-H са били принудени теглят банкови заеми, разходите по които допълнително са увеличили дефицитите им.

                  (230)

                  Общините са осъзнали, че това положение не е в тяхна полза, тъй като в крайна сметка лихвите по тези заеми за покриване на дефицитите е трябвало да бъдат платени от тях; ето защо те са пожелали да ускорят плащанията за IRIS-H, вместо да чакат момента, когато Федералната публична служба за обществено здраве ще ги принуди да покрият дефицита по силата на член 109 от LCH. Предвид недостига на финансови ресурси на общинско равнище, за да се случи това, е била необходима намесата на регион Брюксел-столица. По-специално Регионът е предоставил финансиране на съответните общини 1) непряко чрез РБФРОСО [вж. съображение 231] и 2) след 2003 г. също и пряко чрез отпускане на специални субсидии [вж. съображения 232 и 233]. Това е позволило на общините да изпълняват по-бързо, макар и частично (271), задължението си за компенсация на дефицитите на IRIS-H. Както е обяснено по-горе (вж. точка 7.1), регион Брюксел-столица е отпуснал и продължава да отпуска публично финансиране само на засегнатите брюкселски общини, а не на IRIS-H.

                  (231)

                  Дефицитите на IRIS-H за финансовите години в периода от 1996 до 2002 г. са били компенсирани от общините едва след 2002 г. благодарение на финансирането, получено от РБФРОСО. Дефицитите за този период са били компенсирани чак през 2008 га. За компенсацията на регистрираните след 2003 г. дефицити общините не са прибягвали до финансиране от РБФРОСО.

                  (232)

                  Считано от финансовата 2003 г. нататък, регион Брюксел-столица е започнал да отпуска средно по 10 милиона евро на година (за точните суми вж. таблица 2 по-долу) на общините под формата на специални субсидии. На свой ред всяка община е превеждала своя дял от специалната субсидия, обикновено в началото на следващата година, въз основа на прогнозния дефицит на болницата (например в началото на 2015 г. за финансовата 2014 година). Дефицитът се оценява въз основа на извършения одит на болничните дейности и на прогнозния резултат за първите девет месеца на годината. В рамките на шестте месеца след края на финансовата година (т.е. преди края на юни) общото събрание на всяка болница от сдружение IRIS одобрява финансовите отчети на болницата и приема окончателния счетоводен дефицит. Уреждането на остатъчния счетоводен дефицит след изплащането на специалната субсидия зависи от наличните в общинските хазни средства. Процесът на уреждане може да отнеме още няколко години, като през целия оценяван период (1996—2014 г.) IRIS-H постоянно са очаквали плащания от общините [вж. таблиците в съображение (234) за подробности относно дължимото салдо].

                     Таблица 2

                     Плащания (финансирани от специалната субсидия) на общините в полза на IRIS-H

                              (в евро)

                              Година

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                              Общо

                                 2003 г.

                              1 620 000

                              1 770 000

                              3 765 000

                              820 000

                              2 025 000

                                 10 000 000

                                 2004 г.

                              1 541 775

                              1 457 000

                              3 765 000

                              781 981

                              1 321 316

                                 8 867 072

                                 2005 г.

                              2 132 928

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              800 000

                                 11 132 928

                                 2006 г.

                              —

                              3 657 000

                              3 765 000

                              778 000

                              1 800 000

                                 10 000 000

                                 2007 г.

                              278 330

                              4 125 610

                              3 765 000

                              622 529

                              1 208 531

                                 10 000 000

                                 2008 г.

                              308 367

                              3 999 767

                              3 765 000

                              871 350

                              1 055 516

                                 10 000 000

                                 2009 г.

                              490 002

                              3 231 504

                              3 765 000

                              1 246 998

                              1 266 496

                                 10 000 000

                                 2010 г.

                              565 440

                              3 644 432

                              3 388 500

                              1 401 628

                              —

                                 9 000 000

                                 2011 г.

                              654 580

                              3 206 932

                              3 576 750

                              1 220 232

                              841 506

                                 9 500 000

                                 2012 г.

                              1 091 761

                              3 380 656

                              3 765 000

                              945 316

                              817 267

                                 10 000 000

                                 2013 г.

                              1 826 753

                              2 500 348

                              3 765 000

                              635 966

                              1 271 933

                                 10 000 000

                                 2014 г.

                              1 390 000

                              2 847 000

                              3 765 000

                              618 000

                              1 380 000

                                 10 000 000

                                 Общо

                                 11 899 936

                                 37 477 249

                                 44 615 250

                                 10 720 000

                                 13 787 565

                                 118 500 000

                  (233)

                  В счетоводен аспект делът на специалната субсидия в определени години е бил включван пряко в резултатите от дейността на болницата (като по този начин се е намалявал остатъчният дефицит), докато в други години размерът му е бил отчитан като компенсация за дефицита (т.е. в разпределението на резултата). Нещо повече, през 2004 г. CHU Saint-Pierre е отчела счетоводно забавяне, така че нейният дял от специалната субсидия е бил записан в отчетите за следващата година. Това обяснява защо общият размер на специалната субсидия за петте IRIS-H през 2004 г. се равнява на едва 8 867 072 EUR, докато през 2005 г. той е възлязъл на 11 132 928 EUR, което формира обща стойност от 20 милиона евро (или 10 милиона на година, като е било предвидено). Въпреки разликите в счетоводното третиране принципът, залегнал в основата на тези плащания, винаги е бил бърза компенсация (и обикновено частична) на дефицита, без да се стига до свръхкомпенсация (вж. останалата част от този раздел).

                  (234)

                  В таблици 3—7 по-долу са показани отчетените дефицити за всяка от петте IRIS-H за всяка година (когато се комбинират, тези дефицити възлизат на почти 250 милиона за периода 1996—2014 г.) и извършените ежегодни плащания от общините (тези плащания могат да покриват дефицитите за предишни години). В таблици 3—7 са показани датите (тоест годините), когато общините са извършвали плащания за компенсиране на дефицитите на различните IRIS-H, но не се уточняват годините, за които се отнасят тези плащанията (272). В таблиците е показано също натрупването на дефицитите в периода 1996— 2002 г., както и забавянето на плащанията от страна на общините. Нещо повече, ясно е, че в периода 1996—2014 г. съответните отделни общини постоянно са дължали на IRIS-H съществени суми във връзка с компенсацията на дефицитите. Остатъчното дължимо салдо до края на 2014 г. за петте IRIS-H като цяло е превишавало 15 милиона евро. В тази връзка трябва да се подчертае, че когато IRIS-H генерират печалба, тя не се разпределя, а се използва за покриване на последните или бъдещите дефицити, като по този начин се намалява намесата на общините. И накрая, от тези таблици става ясно също, че, както твърдят белгийските органи [вж. съображение 89], и противно на изтъкнатото от жалбоподателите, механизъм за авансово плащане не съществува [вж. съображение 55]. В действителност плащанията от общините се извършват със значително закъснение спрямо момента на записване на дефицита и на възникване на задължението по член 46 от уставите на IRIS-H. Следователно не може да се счита, че датата на изплащане на компенсацията за дефицитите във връзка с изпълнението на УОИИ и на свързаните дейности поражда предимство за IRIS-H.

                     Таблица 3

                     Дата на плащанията за компенсация на дефицита и дължимо салдо за CHU Saint– Pierre

                              (в евро)

                              CHU Saint– Pierre

                              Счетоводен дефицит

                              Плащания от общината

                              Дължимо салдо

                                 1996 г.

                              – 5 737 856

                              0

                              – 5 737 856

                                 1997 г.

                              – 6 754 920

                              0

                              – 12 492 776

                                 1998 г.

                              – 3 696 235

                              0

                              – 16 189 011

                                 1999 г.

                              – 752 234

                              0

                              – 16 941 245

                                 2000 г.

                              – 1 072 993

                              0

                              – 18 014 238

                                 2001 г.

                              – 1 416 937

                              0

                              – 19 431 174

                                 2002 г.

                              – 2 914 245

                              3 368 351

                              – 18 977 068

                                 2003 г.

                              – 2 629 012

                              4 925 162

                              – 16 680 918

                                 2004 г.

                              – 1 541 775

                              11 571 300

                              – 6 651 393

                                 2005 г.

                              – 2 248 399

                              1 000 000

                              – 7 899 792

                                 2006 г.

                              98 114

                              2 886 635

                              – 4 915 043

                                 2007 г.

                              – 774 755

                              2 217 900

                              – 3 471 897

                                 2008 г.

                              – 1 054 119

                              2 356 333

                              – 2 169 683

                                 2009 г.

                              – 1 000 933

                              490 002

                              – 2 680 614

                                 2010 г.

                              – 1 576 429

                              565 440

                              – 3 691 602

                                 2011 г.

                              – 949 668

                              654 580

                              – 3 986 690

                                 2012 г.

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              – 3 974 129

                                 2013 г.

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              – 4 027 580

                                 2014 г.

                              – 1 441 778

                              1 900 931

                              – 3 568 427

                                 Общо

                                 – 38 423 575

                                 34 855 148

                                 – 3 568 427

                     Таблица 4

                     Дата на плащанията за компенсация на дефицита и дължимо салдо за CHU Brugmann
                      (273)

                              (в евро)

                              CHU Brugmann

                              Счетоводен дефицит

                              Плащания от общината

                              Дължимо салдо

                                 1996 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1997 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1998 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1999 г.

                              – 508 171

                              0

                              – 508 171

                                 2000 г.

                              – 3 755 229

                              0

                              – 4 263 399

                                 2001 г.

                              – 5 440 039

                              0

                              – 9 703 438

                                 2002 г.

                              – 1 976 934

                              0

                              – 11 680 371

                                 2003 г.

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              – 11 607 609

                                 2004 г.

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              – 11 592 901

                                 2005 г.

                              – 7 413 186

                              4 404 420

                              – 14 601 667

                                 2006 г.

                              – 14 180 725

                              10 893 584

                              – 17 888 808

                                 2007 г.

                              – 6 954 466

                              10 151 330

                              – 14 691 944

                                 2008 г.

                              – 6 308 290

                              6 699 647

                              – 14 300 587

                                 2009 г.

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              – 17 297 942

                                 2010 г.

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              – 18 664 719

                                 2011 г.

                              – 2 982 442

                              3 224 315

                              – 18 422 846

                                 2012 г.

                              – 2 945 806

                              16 219 985

                              – 5 148 666

                                 2013 г.

                              – 2 799 788

                              7 090 156

                              – 858 298

                                 2014 г.

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              – 935 012

                                 Общо

                                 – 72 568 385

                                 71 633 373

                                 – 935 012

                     Таблица 5

                     Дата на плащанията за компенсация на дефицита и дължимо салдо за HUDERF

                              (в евро)

                              HUDERF

                              Счетоводен дефицит

                              Плащания от общината

                              Дължимо салдо

                                 1996 г.

                              – 1 505 830

                              0

                              – 1 505 830

                                 1997 г.

                              – 1 026 881

                              0

                              – 2 532 711

                                 1998 г.

                              – 245 113

                              0

                              – 2 777 825

                                 1999 г.

                              1 642

                              0

                              – 2 776 183

                                 2000 г.

                              – 484 951

                              0

                              – 3 261 134

                                 2001 г.

                              – 1 218 954

                              0

                              – 4 480 088

                                 2002 г.

                              – 479 490

                              883 192

                              – 4 076 386

                                 2003 г.

                              – 1 117 778

                              1 583 539

                              – 3 610 625

                                 2004 г.

                              – 781 981

                              1 863 863

                              – 2 528 742

                                 2005 г.

                              – 1 279 230

                              778 000

                              – 3 029 973

                                 2006 г.

                              – 2 494 074

                              1 605 532

                              – 3 918 515

                                 2007 г.

                              – 2 687 621

                              1 688 424

                              – 4 917 712

                                 2008 г.

                              – 2 314 050

                              1 208 667

                              – 6 023 095

                                 2009 г.

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              – 6 644 767

                                 2010 г.

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              – 7 066 187

                                 2011 г.

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              – 7 466 618

                                 2012 г.

                              – 945 316

                              5 525 711

                              – 2 886 223

                                 2013 г.

                              – 528 779

                              635 966

                              – 2 779 036

                                 2014 г.

                              – 618 000

                              2 682 372

                              – 714 664

                                 Общо

                                 – 23 038 788

                                 22 324 124

                                 – 714 664

                     Таблица 6

                     Дата на плащанията компенсация на дефицита и дължимо салдо за Institut Bordet

                              (в евро)

                              Institut Bordet

                              Счетоводен дефицит

                              Плащания на общините

                              Дължимо салдо

                                 1996 г.

                              752 505

                              0

                              752 505

                                 1997 г.

                              170 241

                              0

                              922 745

                                 1998 г.

                              41 349

                              0

                              964 094

                                 1999 г.

                              44 371

                              0

                              1 008 465

                                 2000 г.

                              5 439

                              0

                              1 013 904

                                 2001 г.

                              154 518

                              0

                              1 168 423

                                 2002 г.

                              – 4 929 106

                              0

                              – 3 760 683

                                 2003 г.

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              – 6 652 189

                                 2004 г.

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              – 7 332 868

                                 2005 г.

                              – 771 467

                              800 000

                              – 7 304 335

                                 2006 г.

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              – 7 321 966

                                 2007 г.

                              – 1 874 162

                              2 673 741

                              – 6 522 386

                                 2008 г.

                              – 1 624 347

                              4 519 412

                              – 3 627 322

                                 2009 г.

                              – 688 005

                              1 266 496

                              – 3 048 830

                                 2010 г.

                              – 655 634

                              0

                              – 3 704 465

                                 2011 г.

                              – 838 644

                              841 506

                              – 3 701 602

                                 2012 г.

                              – 833 460

                              4 465 110

                              – 69 952

                                 2013 г.

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              – 1 349 487

                                 2014 г.

                              – 1 943 857

                              2 023 112

                              – 1 270 232

                                 Общо

                                 – 24 277 858

                                 23 007 626

                                 – 1 270 232

                     Таблица 7

                     Дата на плащанията за компенсация на дефицита и дължимо салдо за HIS
                      (274)

                              (в евро)

                              HIS

                              Счетоводен дефицит

                              Плащания от общината

                              Дължимо салдо

                                 1996 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1997 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1998 г.

                              Няма данни

                              Няма данни

                              Няма данни

                                 1999 г.

                              – 1 248 404

                              0

                              – 1 248 404

                                 2000 г.

                              – 7 220 971

                              0

                              – 8 469 375

                                 2001 г.

                              – 14 782 680

                              0

                              – 23 252 055

                                 2002 г.

                              – 12 978 574

                              416 079

                              – 35 814 550

                                 2003 г.

                              – 7 990 196

                              6 018 822

                              – 37 785 924

                                 2004 г.

                              – 5 941 987

                              13 425 604

                              – 30 302 307

                                 2005 г.

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              – 30 978 203

                                 2006 г.

                              – 5 022 247

                              12 622 542

                              – 23 377 907

                                 2007 г.

                              – 3 882 170

                              10 885 280

                              – 16 374 797

                                 2008 г.

                              – 3 779 570

                              10 885 190

                              – 9 269 178

                                 2009 г.

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              – 9 278 722

                                 2010 г.

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              – 9 277 877

                                 2011 г.

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              – 9 273 821

                                 2012 г.

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              – 9 276 011

                                 2013 г.

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              – 9 272 772

                                 2014 г.

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              – 9 268 269

                                 Общо

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (235)

                  На практика компенсацията на дефицита по силата на член 46 от уставите на IRIS-H се ползва с предимство пред компенсацията на дефицита по силата на член 109 от LCH. В действителност, след като федералният министър на здравеопазването определи дефицита на основание член 109 от LCH [вж. съображение 47], до общината се изпраща писмо и банката ѝ получава нареждане незабавно да изплати сумата на въпросната болница, като се приспаднат евентуални плащания за компенсация на дефицита, които вече са били направени от общината в полза на болницата съгласно член 46 от нейния устава. В допълнение общините и IRIS-H са се договорили последните незабавно да възстановяват на общините суми, които са им били платени на основание член 109 от LCH, за да се избегне двойно изплащане за един и същи дефицит. В тази връзка Комисията получи от банката на общините Belfius писмо и таблица, които потвърждават, че тези възстановявания са извършвани незабавно за всяка година и за всичките пет IRIS-H, което изключва дублиране при покриването на дефицита. В таблица 8 по-долу е представен пълен обзор на всички компенсации на „дефицита в съответствие с член 109 от LCH“, които са били платени от общините на IRIS-H и които са били незабавно възстановени, което е довело до неутрализиране на транзакциите. Следователно IRIS-H не са получили предимство във връзка с плащанията на основание член 109 от LCH и за останалата част от оценката във връзка с настоящото решение се взема предвид само компенсацията на дефицита в съответствие с член 46 от устава на IRIS-H. Таблица 8 включва само плащанията, извършени до финансовата 2006 г., тъй като това е последната година, за която дефицитът по силата на член 109 от LCH е бил определен от Федералната публична служба за обществено здраве. Това илюстрира значителното забавяне, което на практика характеризира изплащането на компенсацията на дефицита в съответствие с механизма по член 109 от LCH, и обяснява защо IRIS-H не го използват (и следователно възстановяват компенсацията веднага след като са я получили). В действителност компенсацията по член 46 от уставите на IRIS-H е по-бърз механизъм [особено след въвеждането на специалните субсидии за общините, вж. съображение 232] от този по член 109 от LCH. Освен това покриването на дефицита по член 46 от уставите на IRIS-H надхвърля частичното покриване на дефицита в съответствие с член 109 от LCH [вж. съображения 47 и 48], тъй като компенсира напълно записания от IRIS-H счетоводен дефицит. Поради всички тези причини оценката в рамките на настоящото решение се отнася само до механизма за компенсация по член 46 и не включва оценка на механизма за компенсация на дефицита по член 109 от LCH, за разлика от отмененото решение на Комисията от 2009 г., в което се прави оценка на механизма по член 109 от LCH.

                     Таблица 8

                     Пълен обзор на сумите за дефицита по силата на член 109 от LCH
                      (275)
                     , които са били преведени и незабавно възстановени (положение към 9 ноември 2015 г.)

                              (в евро)

                              CHU St. Pierre

                              CHU Brugmann

                              HIS

                              HUDERF

                              Institut Bordet

                                 1996 г.

                              560 322,61

                              0

                              2 727 844,19

                              0

                              0

                                 1997 г.

                              0

                              0

                              3 051 321,12

                              0

                              0

                                 1998 г.

                              0

                              0

                              553 331

                              0

                              0

                                 1999 г.

                              0

                              781 686,52

                              345 176,04

                              0

                              0

                                 2000 г.

                              1 019 647,97

                              0

                              0

                              0

                              2 483 585,21

                                 2001 г.

                              0

                              2 511 189,37

                              126 193,12

                              263 390,41

                              4 681 594,58

                                 2002 г.

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2003 г.

                              0

                              0

                              3 658 304,97

                              0

                              1 699 065,20

                                 2004 г.

                              0

                              0

                              0

                              0

                              705 798,98

                                 2005 г.

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2006 г.

                              0

                              5 727 775,67

                              0

                              384 527,59

                              0

                  (236)

                  Комисията оцени също дали в периода 1996—2014 г. (276) IRIS-H действително са получили свръхкомпенсация. Поради осъществените на 1 юли 1999 г. сливания [вж. също съображение 28] и изминалия дълъг период оттогава, анализът на свръхкомпенсацията не обхваща CHU Brugmann за периода 1996—1998 г., тъй като съответните архиви не можеха да бъдат открити. Поради същите причини анализът за HIS в периода 1996—1998 г. може да се извърши само в обобщен вид. В тази връзка трябва също да се отбележи, че белгийските органи са предоставили цялата необходима счетоводна информация относно IRIS-H, както и направените от общините плащания във връзка с дефицитите, доколкото данните за това са били налични. В действителност до влизането в сила на Решението за УОИИ от 2005 г. на 19 декември 2005 г. от държавите членки се е изисквало да съхраняват информацията, подлежаща на предоставяне на Комисията, само за срок от пет години (277) (а не десет, както е по силата на решенията за УОИИ от 2005 и 2012 г. (278)). Въпреки че първото искане за информация на Комисията е било изпратено едва на 22 март 2006 г., белгийските органи все пак са успели да представят данните от 1996 г. за CHU Saint-Pierre, HUDERF и Institut Bordet и от 1999 г. за HIS (и обобщени данни за 1996—1998 г.) и CHU Brugmann.

                  (237)

                  Комисията провери дали плащанията за компенсация на дефицита, направени от страна на общините за дадена година (с помощта на финансирането по линия на РБФРОСО и специалните субсидии на регион Брюксел-столица и със собствените си), надвишават счетоводния дефицит за въпросната година. В тази връзка Комисията припомня, че IRIS-H са получили компенсация само за дефицитите, генерирани в резултат на изпълнението на УОИИ и на някои ограничени свързани с нея дейности. Таблици 9—13 по-долу представят съответните данни за всяка от IRIS-H. Важно е обаче да се има предвид, че таблиците не позволяват да се установи моментът, в който общината е компенсирала (частично) дефицита. Годините, в които общините са извършвали плащания в полза на IRIS-H за компенсация на дефицитите, всъщност са посочени в таблици 3—7 по-горе [вж. съображение 23)]. Що се отнася до таблици 9—13, те показват само сумите, изплатени от общините на IRIS-H (обикновено на няколко вноски) във връзка с компенсацията на дефицита за дадена година, без да се уточнява моментът на реалното плащане на сумите. Ако таблици 9—13 са били изготвени така, че да позволят определяне на наличието на евентуална свръхкомпенсация за конкретна година, взета сама за себе си, на практика нито една болница от сдружение IRIS никога няма да е получавала реална свръхкомпенсация, както е обяснено по-долу [вж. съображение 23)].

                  (238)

                  Както е показано в следващите таблици, сравнението между счетоводния дефицит и изплатената компенсация за конкретна година разкрива едва няколко случая (279) на техническа свръхкомпенсация, ако конкретната година се разглежда сама за себе си. От таблици 3—7 в съображение 234 обаче е видно, че на практика, нито една болници от сдружение IRIS никога не получавала реална свръхкомпенсация, като се има предвид, че в рамките на разглеждания период (1996—2014 г.) общините постоянно са дължали на IRIS-H значителни суми във връзка с компенсацията на дефицитите. Техническите свръхкомпенсации може да са били обосновани от желанието на общината през дадена година да покрие не само счетоводния дефицит за въпросната година, но и да навакса закъснението при покриването на дефицитите за предишни години. Въпреки че тази обосновка не може да бъде доказана, факт е, че през всяка от годините, когато IRIS-H са получавали плащания, които, ако въпросната година се разгледа сама за себе си, технически биха могли да се разглеждат като свръхкомпенсация за извършените през тази година УОИИ и ограничените свързани дейности, болницата получател от сдружение IRIS като цяло всъщност е получавала недостатъчна компенсация за същите УОИИ и ограничени свързаните дейности, извършвани през предишните години и през разглежданата година (280).

                  (239)

                  По отношение на CHU Saint-Pierre от таблица 9 става ясно, че ако се разгледа всяка година сама за себе си, техническата свръхкомпенсация се ограничава до 1996, 1997 и 2012 г. Във всеки от тези случаи свръхкомпенсацията възлиза на по-малко от 1,5 % от компенсацията, предоставена за конкретната година, и следователно би могла да се пренесе към следващата година, както се предвижда в Решението за УОИИ (281). На практика обаче, както е показано по-горе [вж. таблица 3 в съображение 234], в периода 1996—2014 г. компенсацията за CHU Saint-Pierre винаги е била недостатъчна и общината постоянно ѝ е дължала пори. В периода 1996—2014 г. недостатъчната компенсация е възлизала на 3 666 541 EUR. В съответствие със задължението, наложено им от член 46 от уставите на IRIS-H, съответните общини обаче следва в бъдеще да компенсират тази остатъчен счетоводен дефицит (282).

                     Таблица 9

                     Счетоводен дефицит и компенсация, предоставена на CHU Saint– Pierre

                              (в евро)

                              CHU St. Pierre

                              Счетоводен дефицит

                              Финансиран от РБФРОСО или със специална субсидия, отпусната от Региона (283)

                              Допълнителен принос на общината

                              Общ размер на компенсацията

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) за годината

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) като цяло

                                 1996 г.

                              – 5 737 856

                              5 738 735

                              0

                              5 738 735

                              879

                              879

                                 1997 г.

                              – 6 754 920

                              6 855 099

                              0

                              6 855 099

                              100 179

                              101 058

                                 1998 г.

                              – 3 696 235

                              3 696 092

                              0

                              3 696 092

                              – 143

                              100 915

                                 1999 г.

                              – 752 234

                              751 117

                              0

                              751 117

                              – 1 117

                              99 798

                                 2000 г.

                              – 1 072 993

                              1 072 993

                              0

                              1 072 993

                              0

                              99 798

                                 2001 г.

                              – 1 416 937

                              1 416 000

                              0

                              1 416 000

                              – 937

                              98 862

                                 2002 г.

                              – 2 914 245

                              2 914 245

                              0

                              2 914 245

                              0

                              98 862

                                 2003 г.

                              – 2 629 012

                              1 620 000

                              0

                              1 620 000

                              – 1 009 012

                              – 910 150

                                 2004 г.

                              – 1 541 775

                              1 541 775

                              0

                              1 541 775

                              0

                              – 910 150

                                 2005 г.

                              – 2 248 399

                              2 132 928

                              0

                              2 132 928

                              – 115 471

                              – 1 025 621

                                 2006 г.

                              98 114

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 025 621

                                 2007 г.

                              – 774 755

                              278 330

                              0

                              278 330

                              – 496 425

                              – 1 522 045

                                 2008 г.

                              – 1 054 119

                              308 367

                              0

                              308 367

                              – 745 752

                              – 2 267 797

                                 2009 г.

                              – 1 000 933

                              490 002

                              510 931

                              1 000 933

                              0

                              – 2 267 797

                                 2010 г.

                              – 1 576 429

                              565 440

                              0

                              565 440

                              – 1 010 989

                              – 3 278 785

                                 2011 г.

                              – 949 668

                              654 580

                              0

                              654 580

                              – 295 088

                              – 3 573 873

                                 2012 г.

                              – 1 079 200

                              1 091 761

                              0

                              1 091 761

                              12 561

                              – 3 561 312

                                 2013 г.

                              – 1 880 205

                              1 826 753

                              0

                              1 826 753

                              – 53 452

                              – 3 614 763

                                 2014 г.

                              – 1 441 778

                              1 390 000

                              0

                              1 390 000

                              – 51 778

                              – 3 666 541

                                 – 38 423 575

                                 34 344 217

                                 510 931

                                 34 855 148

                                 – 3 666 541

                  (240)

                  Както е обяснено по-горе [вж. съображение 236], анализът за наличието на свръхкомпенсация в полза на болници Iris Sud (HIS) не можа да бъде извършен индивидуално за периода 1996—1998 г. поради липсата на съответните данни. Белгийските органи обаче са успели да намерят обобщените данни за тази период, когато HIS все още са били четири независими болниците. През тези три години някои от HIS са понесли загуби на обща стойност 2 622 714 EUR, докато други са реализирали печалба на обща стойност 703 624 EUR. Загубите са били покрити изцяло благодарение на средствата, които РБФРОСО е отпуснал на общината. Печалбата е била прехвърлена към следващата година, което обяснява защо компенсацията на записания през 1999 г. дефицит покрива този дефицит само частично. Остатъкът от дефицита е бил компенсиран от неразпределената печалба за периода 1996—1998 г. Таблица 10 показва също така, че извън незначителните технически свръхкомпенсации през 2000, 2010, 2011, 2013 и 2014 г. (във всеки от случаите не повече от 0,12 % от предоставената компенсация за съответната година), всяка година HIS са получавали недостатъчна компенсация. За периода 1999—2014 г. общият размер на недостатъчната компенсация възлиза на повече от 9 милиона евро.

                     Таблица 10

                     Счетоводен дефицит и компенсация, предоставена на HIS

                              (в евро)

                              HIS

                              Счетоводен дефицит

                              Финансиран от РБФРОСО или със специална субсидия, отпусната от Региона

                              Допълнителен принос на общината

                              Общ размер на компенсацията

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (– ) за годината

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (– ) като цяло

                                 1999 г.

                              – 1 248 404

                              446 209

                              0

                              446 209

                              – 802 195

                              – 98 571  (*1)

                                 2000 г.

                              – 7 220 971

                              7 221 056

                              0

                              7 221 056

                              85

                              – 98 486

                                 2001 г.

                              – 14 782 680

                              14 782 680

                              0

                              14 782 680

                              0

                              – 98 486

                                 2002 г.

                              – 12 978 574

                              12 978 572

                              0

                              12 978 572

                              – 2

                              – 98 488

                                 2003 г.

                              – 7 990 196

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 4 225 196

                              – 4 323 684

                                 2004 г.

                              – 5 941 987

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 176 987

                              – 6 500 671

                                 2005 г.

                              – 4 440 896

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 675 896

                              – 7 176 566

                                 2006 г.

                              – 5 022 247

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 1 257 247

                              – 8 433 813

                                 2007 г.

                              – 3 882 170

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 117 170

                              – 8 550 983

                                 2008 г.

                              – 3 779 570

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 14 570

                              – 8 565 553

                                 2009 г.

                              – 3 774 545

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 9 545

                              – 8 575 098

                                 2010 г.

                              – 3 387 655

                              3 388 500

                              0

                              3 388 500

                              845

                              – 8 574 253

                                 2011 г.

                              – 3 572 694

                              3 576 750

                              0

                              3 576 750

                              4 056

                              – 8 570 197

                                 2012 г.

                              – 3 767 190

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              – 2 190

                              – 8 572 387

                                 2013 г.

                              – 3 761 761

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              3 239

                              – 8 569 148

                                 2014 г.

                              – 3 760 497

                              3 765 000

                              0

                              3 765 000

                              4 503

                              – 8 564 645

                                 – 89 312 036

                                 80 043 767

                                 0

                                 80 043 767

                                 – 9 268 269

                  (241)

                  За HUDERF таблица 11 по-долу показва незначителна техническа свръхкомпенсация през 1998, 2002 и 2007 г. (във всеки от случаите, не повече от 0,15 % от предоставената компенсация за съответната година). През 2013 г. е била регистрирана по-съществена техническа свръхкомпенсация (близо 17 % от предоставената компенсация за съответната година). Въпреки това, тъй като още през 2010 и 2011 г. компенсацията, която болницата е получавала, е била очевидно недостатъчна, през 2013 г. HUDERF като цяло все още е била в същото положение по отношение на изпълняваните от нея УОИИ и свързаните дейности. За целия период от 1996 до 2014 г. общият размер на недостатъчната компенсация възлиза на над 700 000 EUR. Освен това, както е показано по-горе [вж. таблица 5 в съображение (234)], на практика HUDERF в нито един момент не се е ползвала от реална свръхкомпенсация, налагаща задължение за възстановяване (частично) на компенсацията на дефицита. В действителност тя постоянно се е ползвала от недостатъчна компенсация и в периода 1996—2014 г. общината непрекъснато ѝ дължи пари.

                     Таблица 11

                     Счетоводен дефицит и компенсация, предоставена на HUDERF

                              (в евро)

                              HUDERF

                              Счетоводен дефицит

                              Финансиран от РБФРОСО или със специална субсидия, отпусната от Региона

                              Допълнителен принос на общината

                              Общ размер на компенсацията

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) за годината

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) като цяло

                                 1996 г.

                              – 1 505 830

                              1 504 714

                              0

                              1 504 714

                              – 1 116

                              – 1 116

                                 1997 г.

                              – 1 026 881

                              1 026 279

                              0

                              1 026 279

                              – 602

                              – 1 718

                                 1998 г.

                              – 245 113

                              245 415

                              0

                              245 415

                              302

                              – 1 417

                                 1999 г.

                              1 642

                              0

                              0

                              0

                              0

                              – 1 417

                                 2000 г.

                              – 484 951

                              484 949

                              0

                              484 949

                              – 2

                              – 1 419

                                 2001 г.

                              – 1 218 954

                              1 218 000

                              0

                              1 218 000

                              – 954

                              – 2 373

                                 2002 г.

                              – 479 490

                              480 000

                              0

                              480 000

                              510

                              – 1 863

                                 2003 г.

                              – 1 117 778

                              820 000

                              297 778

                              1 117 778

                              0

                              – 1 862

                                 2004 г.

                              – 781 981

                              781 981

                              0

                              781 981

                              0

                              – 1 862

                                 2005 г.

                              – 1 279 230

                              778 000

                              501 230

                              1 279 230

                              0

                              – 1 863

                                 2006 г.

                              – 2 494 074

                              778 000

                              1 716 074

                              2 494 074

                              0

                              – 1 863

                                 2007 г.

                              – 2 687 621

                              622 529

                              2 065 313

                              2 687 842

                              221

                              – 1 642

                                 2008 г.

                              – 2 314 050

                              871 350

                              1 442 700

                              2 314 050

                              0

                              – 1 642

                                 2009 г.

                              – 1 868 670

                              1 246 998

                              621 672

                              1 868 670

                              0

                              – 1 642

                                 2010 г.

                              – 1 823 049

                              1 401 628

                              0

                              1 401 628

                              – 421 421

                              – 423 062

                                 2011 г.

                              – 1 620 663

                              1 220 232

                              0

                              1 220 232

                              – 400 431

                              – 823 493

                                 2012 г.

                              – 945 316

                              945 316

                              0

                              945 316

                              0

                              – 823 493

                                 2013 г.

                              – 528 779

                              635 966

                              0

                              635 966

                              107 187

                              – 716 306

                                 2014 г.

                              – 618 000

                              618 000

                              0

                              618 000

                              0

                              – 716 306

                                 – 23 038 788

                                 15 679 357

                                 6 644 767

                                 22 324 124

                                 – 716 306

                  (242)

                  За Institut Bordet, счетоводните резултати между 1996 и 2001 г. са положителни и следователно за тези години не е имало намеса от страна на общината. В началото на 2002 г. обаче счетоводната печалба става отрицателна и следователно са били направени плащания за компенсация на тези дефицити. В таблица 12 по-долу се виждат незначителни технически свръхкомпенсации за 2005 и 2011 г. (или по-малко от 4 % и 0,5 % съответно от отпуснатата за конкретните години компенсация). През 2009 г. изглежда е имало значителна техническа свръхкомпенсация в размер на около 580 000 EUR (около 46 % от компенсацията, предоставена за конкретната година). През 2008 г. обаче е била отчетена недостатъчна компенсация в размер на около 533 000 EUR (почти 505 000 EUR на агрегирана основа). Така се получава съвкупна техническа свръхкомпенсация в размер на едва 73 702 EUR (по-малко от 6 % от предоставената компенсация за 2009 г.), която е можело да се пренесе към 2010 г. (284) (докато за 2010 г. до момента не е била предоставена никаква компенсация). Освен това през всяка от разглежданите години Institut Bordet постоянно е очаквал компенсация във връзка с отчетените дефицити [вж. таблица 6 в съображение 234]. През 2009 г. общината е дължала на Института приблизително 3 милиона евро. За целия период от 1996 до 2014 г. реалният размер на недостатъчната компенсация възлиза на над 2,4 милиона евро общо. Както е обяснено в съображение 234, печалбите за 1996—2001 г. намаляват дължимото салдо, тъй като преди да се намесят, общините приспадат тези печалби.

                     Таблица 12

                     Счетоводен дефицит и компенсация, предоставена на Institut Bordet

                              (в евро)

                              Institut Bordet

                              Счетоводен дефицит

                              Финансиран от РБФРОСО или със специална субсидия, отпусната от Региона

                              Допълнителен принос на общината

                              Общ размер на компенсацията

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) за годината

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) като цяло

                                 1996 г.

                              752 505

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1997 г.

                              170 241

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1998 г.

                              41 349

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 1999 г.

                              44 371

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2000 г.

                              5 439

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2001 г.

                              154 518

                              0

                              0

                              0

                              0

                              0

                                 2002 г.

                              – 4 929 105

                              4 929 106

                              0

                              4 929 106

                              1

                              1

                                 2003 г.

                              – 4 916 506

                              2 025 000

                              2 891 506

                              4 916 506

                              0

                              1

                                 2004 г.

                              – 2 001 995

                              1 321 316

                              680 679

                              2 001 995

                              0

                              1

                                 2005 г.

                              – 771 467

                              800 000

                              0

                              800 000

                              28 533

                              28 534

                                 2006 г.

                              – 1 817 630

                              1 800 000

                              17 630

                              1 817 630

                              0

                              28 533

                                 2007 г.

                              – 1 874 162

                              1 208 531

                              665 631

                              1 874 162

                              0

                              28 533

                                 2008 г.

                              – 1 624 347

                              1 055 516

                              35 509

                              1 091 025

                              – 533 322

                              – 504 789

                                 2009 г.

                              – 688 005

                              1 266 496

                              0

                              1 266 496

                              578 491

                              73 702

                                 2010 г.

                              – 655 634

                              0

                              0

                              0

                              – 655 634

                              – 581 932

                                 2011 г.

                              – 838 644

                              841 506

                              0

                              841 506

                              2 862

                              – 579 070

                                 2012 г.

                              – 833 460

                              817 267

                              0

                              817 267

                              – 16 193

                              – 595 263

                                 2013 г.

                              – 2 551 468

                              1 271 933

                              0

                              1 271 933

                              – 1 279 535

                              – 1 874 798

                                 2014 г.

                              – 1 943 857

                              1 380 000

                              0

                              1 380 000

                              – 563 857

                              – 2 438 654

                                 – 24 277 858

                                 18 716 671

                                 4 290 955

                                 23 007 626

                                 – 2 438 654

                  (243)

                  Както е обяснено по-горе [вж. съображение 236], анализът за наличието на свръхкомпенсация в полза на CHU Brugmann в периода 1996—1998 г. не можа да бъде извършен поради липсата на съответните данни. Таблица 13 по-долу показва незначителни технически свръхкомпенсации за 2000, 2003, 2004, 2008 и 2011 г. (във всеки от случаите не повече от 7 % от предоставената компенсация за съответната година). В рамките на две години, през 1999 и 2012 г., техническата свръхкомпенсация е възлязла на повече от 10 % от предоставената компенсация за съответната година (или съответно 15,3 % и 12,9 %). През 2012 г. обаче CHU Brugmann като цяло се е ползвала от недостатъчна компенсация, след като през 2009 и 2010 г. е получила крайно недостатъчна компенсация (а именно недостатъчна компенсация в размер на 558 858 EUR). Що се отнася до 1999 г., не са налице данни за предишните години, които могат да бъдат взети под внимание при оценката на цялостната ситуация във връзка с компенсацията на CHU Brugmann през 1999 г. Въпреки това е важно да се отбележи, че първите плащания от общината (въз основа на финансирането по линия на РБФРОСО) са направени едва през 2003 г. и че, както е показано в таблица 4 в съображение 234, CHU Brugmann в нито един момент не се е ползвала от свръхкомпенсация, което да я задължи да възстанови на общината (част от) компенсацията за дефицита. В действителност във всеки един момент в периода 1996—2014 г. CHU Brugmann като цяло се е ползвала от недостатъчна компенсация и общината ѝ е дължала пари за покриване на дефицитите в миналото. За този период реалният размер на недостатъчната компенсация е достигал общо 935 000 EUR.

                     Таблица 13

                     Счетоводен дефицит и компенсация, предоставена на CHU Brugmann

                              (в евро)

                              CHU Brugmann

                              Счетоводен дефицит

                              Финансиран от РБФРОСО или със специална субсидия, отпусната от Региона

                              Допълнителен принос на общината

                              Общ размер на компенсацията

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) за годината

                              Свръхкомпенсация (+) или недостатъчна компенсация (–) като цяло

                                 1999 г.

                              – 508 171

                              600 000

                              0

                              600 000

                              91 829

                              91 829

                                 2000 г.

                              – 3 755 229

                              3 755 587

                              0

                              3 755 587

                              358

                              92 188

                                 2001 г.

                              – 5 440 039

                              5 440 000

                              0

                              5 440 000

                              – 39

                              92 149

                                 2002 г.

                              – 1 976 934

                              1 976 933

                              0

                              1 976 933

                              – 1

                              92 149

                                 2003 г.

                              – 1 697 238

                              1 770 000

                              0

                              1 770 000

                              72 762

                              164 911

                                 2004 г.

                              – 1 442 292

                              1 457 000

                              0

                              1 457 000

                              14 708

                              179 619

                                 2005 г.

                              – 7 413 186

                              3 657 000

                              3 756 186

                              7 413 186

                              0

                              179 619

                                 2006 г.

                              – 14 180 725

                              3 657 000

                              10 523 725

                              14 180 725

                              0

                              179 619

                                 2007 г.

                              – 6 954 466

                              4 125 610

                              2 828 856

                              6 954 466

                              0

                              179 619

                                 2008 г.

                              – 6 308 290

                              3 999 767

                              2 505 046

                              6 504 813

                              196 523

                              376 142

                                 2009 г.

                              – 6 228 859

                              3 231 504

                              2 600 612

                              5 832 116

                              – 396 743

                              – 20 601

                                 2010 г.

                              – 5 011 208

                              3 644 432

                              169 179

                              3 813 611

                              – 1 197 597

                              – 1 218 198

                                 2011 г.

                              – 2 982 442

                              3 206 932

                              0

                              3 206 932

                              224 490

                              – 993 708

                                 2012 г.

                              – 2 945 806

                              3 380 656

                              0

                              3 380 656

                              434 850

                              – 558 858

                                 2013 г.

                              – 2 799 788

                              2 500 348

                              0

                              2 500 348

                              – 299 440

                              – 858 298

                                 2014 г.

                              – 2 923 714

                              2 847 000

                              0

                              2 847 000

                              – 76 714

                              – 935 011

                                 – 72 568 384

                                 49 249 769

                                 22 383 604

                                 71 633 373

                                 – 935 011

                  (244)

                  И накрая, ограничените печалби, отчетени от някои от IRIS-H (а именно CHU Saint-Pierre през 2006 г., HUDERF през 1999 г. и Institut Bordet между 1996 и 2001 г.), не могат да се разглеждат като показател за свръхкомпенсация. В действителност въз основа на действащото в IRIS-H отделно счетоводство [вж. съображение 226], Комисията достигна до заключението, че тези печалби, във всички случаи без един, произтичат от печалбите, генерирани от извършваните от IRIS-H свързани дейности [вж. съображения 41 116 и 117]. Дейностите на Institut Bordet, свързани с УОИИ, са генерирали ограничена печалба през 1996 г. в размер на около 1 % от общите приходи за болницата през тази година. Комисията счита, че във всеки случай подобна ограничена печалба е разумна и не води до свръхкомпенсация. Освен това, както е обяснено по-горе [вж. съображение 234], всички печалби (без значение дали произтичат от УОИИ или от свързаните дейности) се запазват и използват за компенсация на бъдещите дефицити (или на неизплатени минали дефицити), което ще доведе до намаляване на приноса на общините.

                  (245)

                  Предвид горните съображения Комисията достигна до заключението, че поради забавянето на плащанията във връзка с компенсацията на дефицита вследствие на факта, че във всеки момент в рамките на периода 1996—2014 г. съответните общини са дължали на всяка от IRIS-H значителни суми за компенсация на дефицитите, както и поради факта, че като цяло всяка от IRIS-H се е ползвала от недостатъчна компенсация, на практика нито една болница от сдружение IRIS не се е възползвала от свръхкомпенсация.

            7.3.6.   Контрол на свръхкомпенсацията

                  (246)

                  Третото важно условие за съвместимост, предвидено в Решението за УОИИ от 2012 г., изисква държавите членки да предприемат мерки, за да гарантират, че предприятията, натоварени с предоставянето на УОИИ, не получават свръхкомпенсация, и задължава държавите членки да извършват или да възлагат извършването на редовни проверки поне веднъж на всеки три години (285). В допълнение, ако дадено предприятие действително е получило свръхкомпенсация, държавите членки са длъжни да поискат нейното възстановяване от съответното предприятие (286).

                  (247)

                  Най-напред трябва да се отбележи, че по отношение на покриването на разглеждания дефицит самото естество на механизма за компенсация вече значително намалява риска от свръхкомпенсация и по този начин представлява мярка, която спомага за избягването на свръхкомпенсацията. В действителност общините могат да покрият само реалния дефицит, натрупан от IRIS-H във връзка с предоставянето на услуги от общ икономически интерес и на ограничените свързани услуги. Следователно компенсацията покрива само остатъчните нетни разходи [вж. съображение 226], направени при изпълнението на въпросните УОИИ и свързаните с тях дейности, и дори не включва разумна печалба. Всички плащания се извършват ex post, т.е. след отчитането на дефицитите [в тази връзка вж. таблиците в съображение 234]. Плащанията се извършват на вноски [както е показано в таблиците в съображение 234], което гарантира, че общините могат да задържат плащане при най-малкия признак за наличие на риск от свръхкомпенсация. Преди да извършат плащане в полза на IRIS-H, общините проверяват също така и размера на съвкупните непокрити дефицити. Както е обяснено по-горе [вж. съображение 235], между общините и IRIS-H съществува договореност за незабавно възстановяване на компенсацията на дефицита по член 109 от LCH с цел да се избегне дублиране при покриването на един и същи дефицит. Следователно съществува само ограничен и теоретичен остатъчен риск от техническа свръхкомпенсация, когато компенсацията се анализира за всяка отделна година [вж. съображения 237 и 238]. На практика обаче нито една от болниците от сдружение IRIS като цяло никога не е ползвала реална свръхкомпенсация, тъй като във всеки един момент в периода 1996—2014 г. общините са дължали на IRIS-H значителни суми за компенсация на непокрития дефицит [както се потвърждава от таблиците в съображение 234].

                  (248)

                  На второ място, в закона от 14 ноември 1983 г. (287) относно контрола на отпускането и използването на някои субсидии се определят правилата във връзка с контрола на отпуснатите субсидии, по-специално от страна на местните органи. Правилата, които той съдържа, са същите като правилата, предвидени в брюкселската органична наредба от 23 февруари 2006 г. за определяне на разпоредбите, приложими по отношение на бюджета, отчетите и одитите (288), която включва по отношение на регион Брюксел-столица общите правила, установени в закона от 16 май 2003 г. за определяне на общи разпоредби относно бюджета, контрола на безвъзмездните субсидии и счетоводната отчетност на общините и регионите, както и относно организацията на надзора на Сметната палата на Белгия (289). В член 1 от закона от 14 ноември 1983 г. се предвижда следното:
                  „Настоящият закон се прилага по отношение на всички субсидии, отпуснати от:

                              1.

                              провинциите, общините, институциите на провинциите и общините, разполагащи с юридическа правосубектност, големите градски общини, общинските федерации, комитетите по културата, сдруженията на провинциите и общините;

                              2.

                              частните или физическите лица, субсидирани пряко и непряко от някой от разпоредителите на средства по точка 1.“

                        Член 2 от закона определя също така неговото широко приложно поле и се предвижда, че:
                  „Субсидия означава […] всеки принос, обезщетение или помощ, независимо от тяхната форма или стойност, включително възстановяеми безлихвени авансови плащания, предоставени за насърчаване на полезни за обществения интерес дейности […]“.
                  От горепосочените членове става ясно, че компенсацията на дефицита, предоставена на IRIS-H от брюкселските общини във връзка с изпълнението на УОИИ и свързаните с нея дейности, попада в приложното поле на този закон.

                  (249)

                  В член 3 от закона от 14 ноември 1983 г. се установява принципът, според който субсидията трябва да се използва единствено за целите, за които е била предоставена, и получателят трябва да бъде в състояние да обоснове нейното използване. В членове 4 и 5 се определят други правила, засягащи предоставянето на подобни субсидии и задълженията за прозрачност, наложени на получателя. В членове 6 и 7 се определят правилата, засягащи контрола на тяхното използване, упражняван от разпоредителя със субсидиите или от негово име. По-специално член 6 гласи:
                  „Всеки разпоредител [на субсидия] има право да извършва контрол на място във връзка с използването на отпуснатата субсидия.“
                  В член 7 се предвиждат задължения за връщане и възстановяване на субсидиите. Текстът на този член е формулиран, както следва:
                  „Без да се засягат разпоредбите за прекратяване, които са приложими по отношение на субсидията, получателят е длъжен да я възстанови в следните случаи:

                              1o

                              когато не използва субсидията за целите, за които тя е била отпусната;

                              2o

                              когато не може да предостави някой от оправдателните документи, посочени в членове 4 и 5;

                              3o

                              когато възразява срещу извършването на контрола по член 6.

                        В случаите, предвидени в параграфи 1 и 2 обаче, получателят трябва да възстанови само онази част от субсидията, за която няма оправдателен документ.
                  Публичноправните субекти, които имат правомощието да налагат пряко данъчно облагане, са упълномощени да пристъпят към принудително събиране на подлежащи на възстановяване субсидии. Принудата се упражнява от длъжностното лице, натоварено със събирането. Тя се изпълнява от административния орган, който е оправомощен да привежда в изпълнение съответните преки разпоредби на въпросните публичноправни субекти.“

                  (250)

                  Следователно законът позволява на общините да гарантира, че субсидиите се отпускат в съответствие с необходимите условия, и да контролират използването и възстановяването на неправомерни суми. От това следва, че изплащането на компенсацията за дефицитите от страна на общините подлежи на много строги правила. Приемането им от съответните болници включва право на проверка от независим орган, който може да гарантира, че субсидията действително е разпределена за целта, за която е била предоставена. В противен случай болницата е длъжна да я възстанови незабавно, което е гаранция, че всяка свръхкомпенсация в полза на IRIS-H ще бъде върната.

                  (251)

                  Това се потвърждава и от loi CPAS, където в член 60, параграф 6 се предвижда следното:
                  „Решение за създаване или разширяване на заведение или служба, които биха могли да получават субсидии или на равнище инвестиции, или на равнище експлоатация, може да се вземе само въз основа на досие, от което е видно, че условията, предвидени в органичната законодателна или нормативна база, регулираща отпускането на тези субсидии, ще бъдат изпълнени.“
                  Когато даден CPAS подпомага държавна болница, трябва да се докаже, че правилата за отпускане на финансиране са спазени.

                  (252)

                  Също така в член 135ж от loi CPAS се определят редът и условията за надзора на местните сдружения по глава XII (в разглеждания случай — IRIS-H), който се осъществява от страна на ръководната организация (в разглеждания случай — IRIS) на всеки три месеца. По-специално това означава, че IRIS контролира съответствието на взетите от IRIS-H решения с:

                              „1.

                              плана относно общата стратегия и болничната дейност, както и решенията, свързани с неговото изпълнение;

                              2.

                              плана за дейността и финансовия план, одобрени от местното сдружение въз основа на издадените от ръководното сдружение насоки, както и направените в тях корекции и актуализации;

                              3.

                              годишния бюджет, одобрен от местното сдружение въз основа на насоките на ръководното сдружение.

                        В случай на несъответствие ръководното сдружение предприема всички стъпки, които счита за необходими за прекратяването на несъответствието, и ги съобщава на съответното местно сдружение, което трябва да ги изпълни в определен от ръководното сдружение срок.
                  В случай че съответното местно сдружение не изпълни мерките в предписания срок, ръководното сдружение може незабавно да нареди на комисаря по член 135з да поеме функциите на нефункциониращия орган на местното сдружение.“

                  (253)

                  От горните разпоредби е видно, че както loi CPAS, така и законът на 14 ноември 1983 г. позволяват на брюкселските общини да гарантират, че отпуснатите на IRIS-H субсидиите се използват правилно и не водят до свръхкомпенсация. Съвместното прилагане на тези разпоредби улеснява контрола на свръхкомпенсациите и предвижда тяхното възстановяване. Освен това в случай на несъответствие правомощието за изпълнение на функциите се възлага на независима трета страна, за да се гарантира, че IRIS-H изпълняват задълженията си, по-специално по отношение на бюджета. От това следва, че общините, CPAS и ръководното сдружение IRIS разполагат с разширени правомощия за контрол, макар и да не съществува почти никакъв риск от свръхкомпенсация в рамките на механизма за компенсация на дефицитите, който е предмет на настоящото решение.

                  (254)

                  В допълнение, когато оперативните отчети на държавните болници регистрират дефицит, колегията на кметовете и общинските съветници може по силата на член 111, параграф 2 и на член 126 от loi CPAS да преустанови изпълнението на „всяко решение на CPAS, което накърнява интереса на общината, и по-специално нейните финансови интереси“.

                  (255)

                  И накрая, трябва да се подчертае, че получателите се контролират пряко от органите, които предоставят разглежданата мярката за помощ (т.е. общините и CPAS). По-специално органите разполагат с мнозинство в управителните съвети на IRIS-H, които, наред с другото, назначават генералните директори на съответните болници. При малко вероятната хипотеза дадена болница от сдружение IRIS да откаже да възстанови субсидията, публичните органи лесно биха могли да сменят генералния директор, за да се справят със ситуацията. Освен това в съответствие с устава на всяка болница от сдружение IRIS управителният съвет заседава най-малко осем пъти годишно, което позволява на предоставилите помощта органи да следят отблизо финансовото състояние на IRIS-H (по-специално посредством тримесечни отчети, които обхващат този въпрос, както се изисква съгласно уставите).

                  (256)

                  С оглед на горепосочените съображения Комисията заключи, че съществуващите процедури са достатъчни за предотвратяване, установяване и възстановяване на свръхкомпенсациите, докато реалният риск от свръхкомпенсация изглежда много ограничен предвид естеството на мярката за помощ.

            7.3.7.   Срок на възлагането

                  (257)

                  В член 2, параграф 2 от Решението за УОИИ от 2012 г. се предвижда, че то се прилага само за актове за възлагане, чийто срок не надвишава 10 години, освен в случаите, когато по-дълъг срок може да се обоснове с необходимостта доставчикът на услугата да амортизира значителни инвестиции през по-дълъг период от време в съответствие с общоприетите счетоводни принципи.

                  (258)

                  Срокът на уставите на IRIS-H, които в разглеждания случай изпълняват ролята на съответните актове на възлагане на общинско равнище, е определен на 30 години. Комисията счита, че подобен дълъг период се обосновава с необходимостта IRIS-H да направят значителни инвестиции в качеството си на доставчици, на които е възложено изпълнението на УОИИ. По-специално най-важните активи на IRIS-H са техните сгради (представляващи над 60 % от стойността на активите им), които се амортизират за период от 30 години в съответствие с общоприетите счетоводни принципи (290). Освен това срокът на действие на стратегическите планове на сдружение IRIS, в които се определят допълнителните задължения, възложени на IRIS-H, също е ограничен и дори е още по-кратък. Първият стратегически план е обхващал периода 1996—2001 г. Вторият стратегически план първоначално е обхващал периода 2002—2006 г., но впоследствие е бил изменен и удължен до края на 2014 г. През януари 2015 г. е бил приет нов стратегически план.

                  (259)

                  Освен това законът от 10 април 2014 г. (291) ограничава продължителността на федералното възлагане, що се отнася до основната болнична задача (292), чрез изменение на член 105 от настоящата версия на LCH (293). По-специално член 105 понастоящем изисква срокът, за който се предоставя БФС, да не надхвърля десет години, с изключение на елементите на БФС, които покриват разходите за големи болнични инвестиции, изискващи по-дълъг период на амортизация в съответствие с общоприетите счетоводни принципи. И накрая, индивидуалното разрешение, което болниците трябва да получат, за да могат да кандидатстват за финансиране по линия на БФС, също има ограничен срок на действие (който зависи от региона, но обикновено е около пет години и във всеки случай за максимален период от десет години).

                  (260)

                  Поради това Комисията счита, че задължението по силата на член 2, параграф 2 от Решението за УОИИ от 2012 г. да се ограничи срокът на възлагането и да се обоснове неговата продължителност е изпълнено.

            7.3.8.   Прозрачност

                  (261)

                  На последно място, Решението за УОИИ от 2012 г. изисква държавите членки да публикуват определена информация. По-специално по отношение на компенсациите, надхвърлящи 15 милиона евро, предоставени на предприятие, което извършва и дейности извън обхвата на услугата от общ икономически интерес, член 7 от Решението за УОИИ от 2012 г. изисква държавите членки да публикуват в интернет или по друг подходящ начин акта на възлагане (или обобщение, в което се съдържат елементите, изброени в член 4) и размера на помощта, предоставена на предприятието на годишна основа.

                  (262)

                  Задължението за прозрачност, установено с Решението за УОИИ от 2012 г., се прилага за „компенсациите, надхвърлящи 15 млн. евро, предоставени на предприятие, което извършва и дейности извън обхвата на услугата от общ икономически интерес“. Както е показано в таблици 9—13, размерът на общинската компенсация за дефицита на всяка от IRIS-H не надвишава прага от 15 милиона евро за която и да е година. Поради това Комисията счита, че задължението за прозрачност в съответствие с член 7 от Решението за УОИИ от 2012 г. не се прилага в разглеждания случай.

            7.3.9.   Обобщение на заключенията относно съвместимостта на помощта с вътрешния пазар

                  (263)

                  С оглед на горепосочените съображения Комисията заключи, че компенсацията на дефицитите, която общините в Брюксел предоставят на брюкселските държавни болници от сдружение на IRIS от 1996 г. насам и която е предмет на настоящото решение, отговаря на изискванията на Решението за УОИИ от 2012 г. и е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.

                  (264)

                  От горното заключение и разясненията, представени в съображения 148—152, следва, че Комисията не е длъжна да извършва оценка дали компенсацията на дефицитите, предоставена от общините в Брюксел на брюкселските държавни болници от сдружение IRIS, е съвместима с вътрешния пазар и по смисъла на Решението за УОИИ от 2005 г. (за помощта, отпусната между 19 декември 2005 г. и 31 януари 2012 г.) или на Рамката за УОИИ от 2012 г.

            7.4.   Заключителни мнения

                  (265)

                  Както е обяснено по-горе [вж. съображение 159], в решението си за отмяна от 7 ноември 2012 г. Общият съд се е позовавал на принципа на равно третиране. В тази връзка Комисията припомня, че принципът на недискриминация/равно третиране не е сред критериите за съвместимост, включени в Решението за УОИИ от 2012 г. Въпреки това в разглеждания случай Комисията заключи, че този принцип е спазен, тъй като IRIS-H и частните болници в Брюксел се намират в различно положение от фактическа и правна гледна точка предвид факта, че обхватът на задачата за предоставяне на УОИИ на държавните болници от сдружение IRIS е по-широк от този на частните болници, което увеличава разходите за тяхното изпълнение (както е обяснено по-горе, вж. точка 7.3.4.1). Като допълнителен аргумент Комисията отбелязва, че при изпълнението на УОИИ, които са им възложени, държавните IRIS-H са подложени на редица ограничения и допълнителни разходи [вж. съображения 42 и 43].

                  (266)

                  Тъй като IRIS-H и частните болници в Брюксел се намират в различно/несравнимо положение, компенсацията на дефицитите на IRIS-H не може да се разглежда като нарушение на принципа на равно третиране.

            8.   ЗАКЛЮЧЕНИЕ

                  (267)

                  Като взе предвид направената по-горе оценка, Комисията реши, че разглежданата държавна помощ в конкретния случай е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС,

            ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
      Член 1
      Държавната помощ, предоставяна от брюкселските общини под формата на компенсация на дефицитите на държавните болници от сдружение IRIS в Брюксел от 1996 г. насам, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 106, параграф 2 от Договора за функционирането на на Европейския съюз.
      Член 2
      Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.

         Съставено в Брюксел на 5 юли 2016 година.

               За Комисията

            Margrethe VESTAGER

               Член на Комисията

         (1)  Считано от 1 декември 2009 г., членове 87 и 88 от Договора за ЕО стават съответно членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“). Двете групи от разпоредби са по същество идентични. За целите на настоящото решение позоваванията на членове 107 и 108 от ДФЕС трябва да се разбират като позовавания съответно на членове 87 и 88 от Договора за ЕО, когато е уместно. В ДФЕС се въвеждат също и някои промени в терминологията, като „Общност“ се заменя със „Съюз“, „общ пазар“ с „вътрешен пазар“ и „Първоинстанционен съд“ с „Общ съд“. В настоящото решение се използва терминологията от ДФЕС.

         (2)  ОВ C 437, 5.12.2014 г., стр. 10.

         (3)  Взети заедно, петте държавни болници управляват около 2 425 от близо 7 260 легла в общите и университетските болници в регион Брюксел-столица (с изключение на психиатричните болници, гериатричните клиники и други специализирани здравни заведения). В тях работят приблизително 10 000 души. Тези болници извършват над един милион консултации годишно. Броят на одобрените болнични легла е предоставен от белгийските органи (които са се консултирали с Единния комитет на общините и Федералната публична служба за обществено здраве) и се отнася за 2015 г. Останалите данни са достъпни на уебсайта на IRIS (вж. http://www.iris-hopitaux.be).

         (4)  Вж. също така раздели 2.2 и 2.4 за по-подробна информация относно държавните болници и техните дейности.

         (5)  Съкращението IRIS съответства на Interhospitalière régionale des infrastructures de soins [Регионално сдружение на болнични заведения за здравна инфраструктура].

         (6)  Жалбоподателите са поискали тяхната самоличност да не се разкрива. Въпреки това във връзка с предприетите от страните действия за отмяна, както и с решението за отмяна на Общия съд от 7 ноември 2012 г. по дело T-137/10, тяхната самоличност вече е публична [вж. съображения (4) и (6)]. Следва да се отбележи също така, че ABISP и неговите членове са оттеглили жалбата си.

         (7)  Последният аргумент е бил изтъкнат от жалбоподателите за първи път в писмото им от 15 декември 2008 г.

         (8)  По същество в своята предварителна оценка службите на Комисията са счели за очевидно, че IRIS-H са били надлежно натоварени със задачи за предоставяне на обществени услуги, че компенсацията, която са получавали, е била ясно определена и че тя не е била прекомерна. Вследствие на това службите на Комисията са установили, че не съществува проблем от гледна точка на правилата за държавната помощ. В допълнение те са установили, че изискванията за прозрачност също изглежда са били изпълнени. Следователно службите на Комисията са заключили, че при липса на допълнителни доказателства от страна на жалбоподателите не съществува достатъчно основание за продължаване на разследването.

         (9)  Дело T-241/08, непубликувано до момента.

         (10)  Дело T-241/08, непубликувано до момента.

         (11)  Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за ЕО (ОВ L 83, 27.3.1999 г., стр. 1).

         (12)  ОВ C 74, 24.3.2010 г., стр. 1.

         (13)  Решение 2005/842/ЕО на Комисията от 28 ноември 2005 г. относно прилагането на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО за държавната помощ във вид на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес (ОВ L 312, 29.11.2005 г., стр. 67).

         (14)  Дело T-137/10 CBI/Комисия, ECLI:EU:T:2012:584.

         (15)  Пак там, точка 313.

         (16)  Вж. бележка под линия 2.

         (17)  Държавен вестник на Белгия, 5.8.1976 г., стр. 9876.

         (18)  От деветте общини, които съставляват регион Брюксел-столица, са засегнати шест общини, както следва: Anderlecht, Ville de Bruxelles, Etterbeek, Ixelles, Schaerbeek и Saint-Gilles.

         (19)  По-специално става дума за следните болници: CHU Brugmann-Huderf (единен субект до 1 януари 1997 г.), CHU Saint-Pierre, Institut Bordet, Centre Hospitalier Baron Lambert, Centre Hospitalier Bracops, Centre Hospitalier Molière, Centre Hospitalier Brien и Centre Hospitalier Etterbeek-Ixelles.

         (20)  Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (21)  Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (22)  Редовна сесия 1995—1996 г. Документи от Общото събрание на Единния комитет на общините, проект за наредба: B-10/1. — Доклад: B-10/2. Пълно представяне. — Дискусии и приемане: заседание от 22 декември 1995 г.

         (23)  В подготвителните документи се уточнява по-специално, че споразумението за сътрудничество от 19 май 1994 г. е сключено „за да се гарантира устойчивостта на държавните болници в Брюксел, като се насърчава, наред с другото, създаването на механизми за координация и сътрудничество между органите, отговарящи за различните държавни болнични заведения, разположени на територията на регион Брюксел-столица, а именно общините, [CPAS] и сдруженията, създадени по реда на глава XII от [loi CPAS].“

         (24)  В член 121 от loi CPAS се уточнява, че сдруженията по глава XII придобиват юридическа правосубектност.

         (25)  Някои от IRIS-H осъществяват дейността си в множество обекти. Така например понастоящем CHU-B осъществя дейност в три обекта (Victor Horta, Paul Brien и Reine Astrid), CHU-SP — в два обекта (Porte de Hal и César de Paepe) и HIS — в четири обекта (Etterbeek-Ixelles, J. Bracops, Molière-Longchamp и Baron Lambert).

         (26)  Контролът, който IRIS упражнява, се подчинява на условията, посочени в наредбата (на регион Брюксел-столица) от 22 декември 1995 г. (Държавен вестник на Белгия, 7.2.1996 г., стр. 2737).

         (27)  В член 120 от loi CPAS се уточняват минималните изисквания, приложими по отношение на уставите на сдруженията, създадени от даден CPAS въз основа на глава XII от loi CPAS.

         (28)  В член 125 от loi CPAS се предвижда, че: „Без значение какъв е делът на приноса на различните партньори в сдружението, публичноправните субекти винаги разполагат с мнозинството от гласовете в различните административни и управленски органи на сдружението.“

         (29)  РБФРОСО е създаден с наредба от 8 април 1993 г., Държавен вестник на Белгия, 12.5.1993 г., стр. 10889 (изменена с наредба от 2.5.2002 г.).

         (30)  Сумата от 100 милиона евро е била недостатъчна, за да се покрие общият финансов пасив на болниците към края на 1995 г., когато натрупаният дефицит се е оценявал на близо 200 милиона евро.

         (31)  Държавен вестник на Белгия, 7.10.1987 г., стр. 14652. Заменен от координирания закон за болниците и други здравни заведения от 10 юли 2008 г. (Държавен вестник на Белгия, 7.11.2008 г., стр. 58624).

         (32)  За да се опрости позоваването, в настоящото решение се посочва само член 147 от LCH, като се има предвид, че след влизането в сила на закона от 10 юли 2008 г. това позоваване се отнася до член 163 от LCH.

         (33)  Вж. членове 2—7 от закона от 7 август 1987 г.

         (34)  Вж. членове 10—17 от закона от 7 август 1987 г.

         (35)  Вж. членове 23—45 от закона от 7 август 1987 г. Механизмът за планиране се състои в определянето въз основа на медицинските потребности, оценени от федералния орган, на максимален брой болнични легла по региони. От това следва, че освен ако търсенето на болнични легла не се увеличи, разкриването на легла (или на болница) се разрешава само при закриване на легла в друга болница.

         (36)  Вж. членове 68—76д от закона от 7 август 1987 г.

         (37)  Вж. членове 130—142 от закона от 7 август 1987 г.

         (38)  Вж. http://www.iris-hopitaux.be/fr (сайтът е посетен на 19 август 2015 г.).

         (39)  Вж. бележката под линия 246 относно медианните приравнени доходи.

         (40)  Това задължение се основава по-специално на закона от 18 юли 1966 г., на член 42, параграф 5 от loi CPAS, на закона от 24 юни 1988 г., на заповед на изпълнителния орган на регион Брюксел-столица от 25 юли 1991 г. и на указа на федералното правителство на регион Брюксел-столица от 6 май 1999 г.

         (41)  Всички оценки на разходите в това и в следващото съображение се отнасят за 2010 г. и отразяват остатъчните разходи, които трябва да бъдат поети от IRIS-H след приспадане на публичното финансиране от регион Брюксел-столица или от федералното правителство, в зависимост от случая.

         (42)  Информацията представлява професионална тайна.

         (43)  Това задължение се основава по-специално на член 156 и член 161, параграфи 1 и 2 от закона от 24 юни 1988 г., на член 42, параграф 5 от loi CPAS и на точка 3.4 от протокол № 95/3 на профсъюзите от 27 октомври 1995 г.

         (44)  Това задължение се основава по-специално на закона от 14 февруари 1961 г., на член 42, параграф 5 от loi CPAS, на закона от 24 юни 1988 г. и на указа на федералното правителство на регион Брюксел-столица от 6 май 1999 г.

         (45)  Стандартните увеличения се определят със споразумения 2003/1, 2004/10, 2007/1 и 2009/1.

         (46)  Регион Брюксел-столица е изискал да се създаде ръководна структура, която да отговаря за координацията и контрола на болничните дейности на IRIS-H в съответствие с глава XIIа от loi CPAS.

         (47)  Трябва да се отбележи, че за някои от IRIS-H този принцип първоначално е фигурирал в член 44 или 47. Независимо от това по същество принципът е присъствал в оригиналния устав на всяка от болниците.

         (48)  При създаването на IRIS-H принципът е фигурирал в член 44 от устава със следната формулировка: „Оперативната печалба се разпределя между партньорите, които разполагат с минимум една пета от всички гласове в Общото събрание, по решение на Общото събрание, пропорционално на тяхното представителство в него.“

         (49)  През септември 2013 г. Mutualité chrétienne, един от най-големите взаимни фондове в Белгия (взаимните фондове са частни организации с идеална цел, отговарящи за възстановяването на медицинските разходи, които се поемат от системата за социално осигуряване), публикува статия, според която през 2011 г. средното разпределение на приходите на белгийските болници между трите източника на финансиране изглежда по следния начин: 1) БФС: 49 %, 2) INAMI: 42 %, и 3) пациенти (или техните частни застрахователи): 9 %.

         (50)  Вж. членове 87 и следващи от закона от 7 август 1987 г.

         (51)  Вж. членове 24 до 87 от кралския указ от 25 април 2002 г. (Държавен вестник на Белгия, 5.7.2002 г., стр. 30290).

         (52)  Вж. закон от 9 август 1963 г., както е изменен (Държавен вестник на Белгия, 1.11.1963 г., стр. 10555).

         (53)  Държавен вестник на Белгия, 27.8.1994 г., стр. 21524.

         (54)  Вж. членове 133—135 от закона от 7 август 1987 г.

         (55)  Вж. член 140 от закона от 7 август 1987 г.

         (56)  Вж. членове 46 и следващи от закона от 7 август 1987 г.

         (57)  Вж. член 47 от закона от 7 август 1987 г.

         (58)  За да се опрости позоваването, в настоящото решение се споменава само член 109 от LCH, като се има предвид, че след влизането в сила на закона от 10 юли 2008 г. това позоваване се отнася до член 125 от LCH.

         (59)  Държавен вестник на Белгия, 1.1.1964 г., стр. 2. В съответствие с този закон 10 % от дефицита се покрива от общината, в която се намира в болницата, а останалите 90 % се покриват от белгийските общини по пребиваване на пациента.

         (60)  Държавен вестник на Белгия, 29.12.1973 г., стр. 15027.

         (61)  Първоначално те са били определени в кралски указ от 8 декември 1986 г. (Държавен вестник на Белгия, 12.12.1986 г., стр. 17023), изменен с кралски указ от 10 ноември 1989 г. и заменен с кралски указ от 8 март 2006 г. (Държавен вестник на Белгия, 12.4.2006 г., стр. 20232).

         (62)  Останалите елементи, които не са включени в дефицита по член 109 от LCH, са, по-специално, оценката на коригиращите плащания в рамките на БФС, някои резерви и някои видове амортизация.

         (63)  В действителност дефицитът, посочен в член 109 от LCH, се изчислява въз основа на счетоводния дефицит, от който се изключват някои елементи.

         (64)  Държавен вестник на Белгия, 4.9.1975 г., стр. 10847.

         (65)  Вж. членове 77 и 78 от закона от 7 август 1987 г.

         (66)  Вж. членове 80—85 от закона от 7 август 1987 г.

         (67)  Вж. членове 86—86а от закона от 7 август 1987 г.

         (68)  Вж. член 115 от закона от 7 август 1987 г.

         (69)  Вж. бележка под линия 29.

         (70)  Тези специални субсидии са били отпуснати въз основа на наредбата от 13 февруари 2003 г. (Държавен вестник на Белгия, 5.5.2003 г., стр. 24098).

         (71)  Решение на Комисията по дело SA.19864 (ex NN 54/2009), (ОВ C 74, 24.3.2010 г., стр. 1).

         (72)  Пак там, съображения 140—145.

         (73)  Пак там, съображения 146—150.

         (74)  Пак там.

         (75)  Пак там, съображения 151—155.

         (76)  Пак там, съображение 156.

         (77)  Пак там, съображения 175—181.

         (78)  Пак там, съображения 182—193.

         (79)  Пак там, съображения 204—205.

         (80)  Пак там, съображение 206.

         (81)  Пак там, съображение 198.

         (82)  Пак там, съображение 199.

         (83)  Пак там, съображение 201.

         (84)  Вж. бележка под линия 14.

         (85)  Пак там, точка 70.

         (86)  Пак там, точка 313.

         (87)  Пак там, точки 97—188.

         (88)  Пак там, точки 119—120.

         (89)  Пак там, точка 104.

         (90)  Пак там, точки 123—151.

         (91)  Пак там, точки 152—159.

         (92)  Пак там, точки 174—188.

         (93)  Пак там, точка 159.

         (94)  Пак там, точки 189—244.

         (95)  Пак там, точки 194 и 195—202.

         (96)  Пак там, точка 196.

         (97)  Пак там, точка 194.

         (98)  Пак там, точки 203—207.

         (99)  Пак там, точки 208—211.

         (100)  Пак там, точка 215.

         (101)  Пак там, точки 216—218.

         (102)  Пак там, точки 231—244.

         (103)  Пак там, точка 238.

         (104)  Пак там, точки 239—244.

         (105)  Пак там, точки 245—301.

         (106)  Пак там, точки 253—255.

         (107)  Пак там, точки 257—258 и 265.

         (108)  Пак там, точки 259—264.

         (109)  Пак там, точки 266—278.

         (110)  Пак там, точки 279—288.

         (111)  Пак там, точка 286.

         (112)  Пак там, точка 288.

         (113)  Пак там, точка 290.

         (114)  Пак там, точка 300.

         (115)  Пак там, точка 308.

         (116)  Вж. бележка под линия 2.

         (117)  В това отношение вж. решението по дело T-137/10, точки 310 и 313.

         (118)  Въпросът дали тези дейности действително са услуги от общ икономически интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС или не и дали тези дейности са били поверени на болниците чрез надлежно установен акт за възлагане ще бъде оценен по-долу (в раздел 7.3.4).

         (119)  В това отношение вж. решението по дело T-137/10, точка 308.

         (120)  Вж. решение от 25 януари 2013 г. по дело RG 2010/15534/A, ASBL La Clinique Fond'Roy/[…] и CPAS d'Uccle и d'Anderlecht.

         (121)  В кралския указ от 12 декември 1996 г. относно неотложната медицинска помощ се посочва, че спешността на положението се оценява и удостоверява от лекар или зъболекар. Спешността не се определя от закона, а зависи от преценката на здравния специалист, който е помолен за мнение. Следователно неотложната медицинска помощ може да включва всички медицински грижи за лечение и профилактика, предоставяни в болница или в амбулаторни условия, както и предписването на лекарства. От това следва, че неотложната медицинска помощ е различна от спешната помощ при животозастрашаващи случаи, описана в съображение (97).

         (122)  MC-Informations № 211 (февруари 2004 г.), стр. 8—14.

         (123)  Вж. бележка под линия 49 за кратко описание на организацията.

         (124)  Договорите за поемане на помощни дейности са сключени между IRIS-H и 17 от 19-те CPAS в регион Белгия-столица [вж. също съображения 187—188]. В тези договори се определят редът и условията, в съответствие с които CPAS възстановяват разходите за лечение на пациенти, които не са в състояние да плащат за лечението си и които нямат застраховка, при спазване на определени условия. В договорите се уточнява, наред с другото, че IRIS-H трябва да събират, когато това е възможно, информацията, необходима за извършването на „социални проучвания“ [вж. съображения 210—211].

         (125)  Член 2 от LCH е формулиран, както следва: „За целите на настоящия координиран закон болници са здравните заведения, в които по всяко време могат да бъдат извършени или приложени прегледи и/или специфично лечение по конкретно медицинско направление от областта на общата медицина, хирургията и евентуално на акушерството в мултидисциплинарен контекст, при задължителните и подходящи условия от гледна точка на грижи и на медицинска, медико-техническа, парамедицинска и логистична рамки, на един или повече пациенти, които са приети в здравното заведение и които могат да останат в него, тъй като тяхното здравословно състояние налага използването на въпросния набор от грижи с цел лечение или облекчаване на заболяване, възстановяване или подобряване на здравословното състояние или стабилизиране на пораженията във възможно най-кратки срокове.“

         (126)  Становище на законодателната секция на Държавния съвет относно предварителния проект на наредбата от 13 февруари 2003 г. за предоставяне на специални субсидии на общините от регион Брюксел-столица.

         (127)  Вж. съображение 19 за точната формулировка на този член.

         (128)  Федералното правителство приема плана за болничните легла („болнично планиране“), въз основа на различни показатели (в областта на медицината, хирургията, гериатрията, акушерството, педиатрията, рехабилитацията, психиатрията, неонатологията и т.н.), като взема предвид общия брой на населението в Брюксел, Фламандския регион и област Валония и в цялото кралство, въз основа на предложение на Националния съвет на здравните заведения.

         (129)  По-специално белгийските органи отбелязват, че в LCH се определят само редът и условията за компенсация на дефицита в случай на прехвърляне на държавна болница към частен собственик, докато в loi CPAS се посочват само общите принципи за разкриване и управление на създадените от CPAS здравни заведения.

         (130)  Белгийските органи отбелязват, че, докато се е търсел купувач, на 9 май 2008 г. Hôpital français внезапно е затворила вратите си за прием на пациенти. Те обясняват, че преди това болница е затворила детското си отделение и отделението за родилки. Според белгийските органи пациентите на тези отделения са били прехвърляни към други болници в региона на Брюксел през целия ден.

         (131)  За целите на LCH се счита, че IRIS-H са управлявани от CPAS.

         (132)  Годишният размер зависи от наличните средства в бюджета на регион Брюксел-столица и от заявките на съответните общини. В периода 2003—2014 г. специалната субсидия достига тавана от 10 милиона евро всяка година, с изключение на 2010 г. (9 милиона евро) и 2011 г. (9,5 милиона евро).

         (133)  В тази връзка белгийските органи посочват, че частните болници, създадени например въз основа на закона за сдруженията с нестопанска цел (закон за СНЦ), също трябва да постигнат съответствие с LCH във връзка със своите болнични функции. Въпреки това, доколкото законът за СНЦ не възлага никаква конкретна задача на институциите, които регулира, задачите на частните болници се регулират единствено от LCH.

         (134)  Вж. закона от 8 юли 1964 г., както е изменен (Държавен вестник на Белгия, 25.7.1964 г., стр. 8153).

         (135)  За разлика от неотложната медицинска помощ, посочена по-горе [вж. съображение (72)], която включва планираните грижи, спешната медицинска помощ се отнася до непосредствените грижи, които са необходими в застрашаващи живота ситуации.

         (136)  Това означава, че дори дадена болница да не изпълнява някои свързани със спешната медицинска помощ задачи, предвидени в закона от 8 юли 1964 г., тя е длъжна да предостави помощ в спешни медицински случаи до максималния си капацитет (тоест с оглед на инфраструктурата и персонала, с които разполага).

         (137)  Неотложната медицинска помощ се урежда в член 57, параграф 2 и в кралския указ от 12 декември 1996 г.

         (138)  В решението си от 25 януари 2013 г. Първоинстанционният съд на Брюксел констатира следното: „Общата структура на системата е такава, че неотложната медицинска помощ се осигурява от CPAS, който или предоставя грижи на нуждаещо се от спешно лечение лице в управлявана от него болница, или поема разходите за грижите, предоставени на това лице в частна болница. Помощта обикновено се предоставя в здравно заведение, подчинено на съответния CPAS или с което той е сключил договор, но понякога хоспитализацията се извършва в друго заведение по причини, свързани със спешността на ситуацията, в която се намира подлежащото на хоспитализация лице. В такива случаи не се изисква предварителна консултация с CPAS, а често дори и със засегнатото лице, а бързо и едностранно решение на персонала в линейката на повиканата служба за бърза помощ или, както е в конкретния случай, на прокуратурата. Необичайният или изключителният характер на тази ускорена процедура не позволява на CPAS да отказват да поемат разходите за хоспитализация в заведение, което не е тяхно […].“ [получерният шрифт е добавен допълнително].

         (139)  Дело T-137/10, точки 208—215.

         (140)  Пак там, точка 217.

         (141)  Пак там, точка 218.

         (142)  От това следва, че оценката в настоящото решение се различава от тази, направена в отмененото решение на Комисията от 2009 г., в което намесите по линия на РБФРОСО и специалните субсидии в известна степен са били оценявани отделно от компенсацията на дефицитите.

         (143)  Средно между 68 % и 90 % от съответните дефицити на болниците, регистрирани за целия период 1996—2014 г., са били компенсирани от общините със средства от РБФРОСО или със специални субсидии от регион Брюксел-столица. За покриването на остатъка общините е трябвало да ползват свои собствени средства и, както е обяснено по-долу [вж. съображение (234)], в края на 2014 г. те все още е трябвало да платят (отново от своите собствени средства) допълнителна компенсация в размер на около 15 милиона евро общо за покриване на дефицитите на петте IRIS-H.

         (144)  Когато за извършването на тази оценка трябва да се направят изчисления, Комисията използва наличните данни, а именно за периода от 1996 до 2014 г. [относно изключенията, вж. съображение (236)].

         (145)  Решение от 10 януари 2006 г., Ministero dell'Economia e delle Finanze/Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Risparmio di San Miniato, Cassa di Risparmio di San Miniato, C-222/04, ECLI:EU:C:2006:8, точка 129.

         (146)  Решение от 12 септември 2000 г., Pavel Pavlov e.a./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, C-180/98—C-184/98, ECLI:EU:C:2000:428, точка 74.

         (147)  Решение от 23 април 1991 г., Höfner & Fritz Elser/Macrotron GmbH, ECLI:EU:C:1991:161, C-41/90, точка 21, и съединени дела C-180/98—C-184/98, Pavel Pavlov e.a./Stichting Pensioenfonds Medische Specialisten, ECLI:EU:C:2000:428, точка 74.

         (148)  Решение от 16 юни 1987 г., Комисия/Италия, C-118/85, ECLI:EU:C:1987:283, точка 7, и решение от 12 февруари 1998 г., Комисия/Италия, C-35/96, ECLI:EU:C:1998:303, точка 36.

         (149)  Решение от 25 октомври 2002 г, Aéroports de Paris/Комисия, ECLI:EU:C:2002:617, C-82/01 P, точка 74, и решение от 1 юли 2008 г., Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, C-49/07, ECLI:EU:C:2008:376, точка 25. Вж. също Съобщение на Комисията за прилагането на правилата на Европейския съюз към компенсацията, предоставена за предоставянето на услуги от общ икономически интерес (ОВ C 8, 11.1.2012 г., стр. 4, точка 9).

         (150)  Решение от 1 юли 2008 г., Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)/Elliniko Dimosio, C-49/07, ECLI:EU:C:2008:376, точка 27, и решение от 16 ноември 1995 г., Fédération française des sociétés d'assurance, Société Paternelle-Vie, Union des assurances de Paris-Vie и Caisse d'assurance et de prévoyance mutuelle des agriculteurs/Ministère de l'Agriculture et de la Pêche, C-244/94, ECLI:EU:C:1995:392, точка 21.

         (151)  Решение от 12 юли 2001 г., B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ и H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ECLI:EU:C:2001:404, C-157/99, точка 58, в рамките на което Съдът е приел, че фактът, че медицинско лечение, предоставено от дадена болница, се финансира пряко от здравноосигурителните фондове въз основа на сключени споразумения и на предварително определените цени, не може да е основание за изключване на лечението от обхвата на икономическите дейности по смисъла на ДФЕС, и че плащанията, извършени от здравноосигурителните фондове, „макар и като глобално обезщетение, наистина съставляват насрещната икономическа престация на болничните услуги и несъмнено представляват възнаграждение за болничното заведение, което ги получава и което извършва вид дейност с икономически характер“. Съдът добавя също в тази връзка, че не е необходимо това възнаграждение да бъде заплатено от ползвателите на услугата.

         (152)  Решение от 12 юли 2001 г., B.S.M. Geraets-Smits/Stichting Ziekenfonds VGZ и H.T.M. Peerbooms/Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen, C-157/99, ECLI:EU:C:2001:404, точка 53; решение от 31 януари 1984 г., Graziana Luisi и Giuseppe Carbone/Ministero del Tesoro, 286/82 и 26/83, ECLI:EU:C:1984:35, точка 16; решение от 4 октомври 1991 г., The Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd/Stephen Grogan и други, C-159/90 ECLI:EU:C:1991:378, точка 18; решение от 12 юли 2001 г., Abdon Vanbraekel и други/Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC), C-368/98, ECLI:EU:C:2001:400, точка 43; и решение от 11 юли 2007 г., Asklepios Kliniken GmbH/Комисия на Европейските общности, T-167/04, ECLI:EU:T:2007:215, точки 49—55.

         (153)  Вж. също Съобщение на Комисията за прилагането на правилата на Европейския съюз към компенсацията, предоставена за предоставянето на услуги от общ икономически интерес (ОВ C 8, 11.1.2012 г., стр. 4, точка 24).

         (154)  Решение от 4 март 2003 г., Federación Nacional de Empresas de Instrumentación Científica, Médica, Técnica y Dental (FENIN)/Комисия на Европейските общности, T-319/99, ECLI:EU:T:2003:50, точка 39. Вж. също дело T-137/10, точки 90 и 91, както и Съобщение на Комисията за прилагането на правилата на Европейския съюз към компенсацията, предоставена за предоставянето на услуги от общ икономически интерес (ОВ C 8, 11.1.2012 г., стр. 4, точка 22).

         (155)  Вж в тази връзка решение от 22 май 2003 г., Freskot AE/Elliniko Dimosio, C-355/00, ECLI:EU:C:2003:298, точка 53. В този случай Съдът подчерта също така, че услугите и вноските, предоставени в рамките на схемата за задължително осигуряване, са установени подробно от националния законодател.

         (156)  Решение от 11 юли 1996 г., Syndicat français de l'Express international (SFEI) e.a./La Poste e.a., C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, точка 60, и решение от 26 март 1998 г., Кралство Испания/Комисия на Европейските общности, C-342/96, ECLI:EU:C:1999:210, точка 41.

         (157)  Решение от 2 юли 1974 г., Република Италия/Комисия на Европейските общности, 173/73, ECLI:EU:C:1974:71, точка 13.

         (158)  Решение от 14 януари 2003 г., Altmark Trans GmbH и Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, в присъствието на Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415, точки 87—95.

         (159)  Решение от 12 февруари 2008 г., British United Provident Association Ltd (BUPA), BUPA Insurance Ltd и BUPA Ireland Ltd/Комисия на Европейските общности, T-289/03, ECLI:EU:T:2008:29, точка 159. Съдът счита, че: „… тълкуването, което Съдът дава на разпоредба от общностното право, само изяснява и уточнява смисъла и обхвата на тази разпоредба, както тя би трябвало да бъде разбирана и прилагана от момента на влизането ѝ в сила. От това следва, че така тълкуваната норма може и трябва да се прилага дори спрямо правоотношения, възникнали и установени преди разглежданото съдебно решение, и само по изключение, в приложение на общия принцип на правната сигурност, присъщ на общностния правен ред, Съдът може да ограничи възможността всяко заинтересовано лице да се позовава на разтълкувана от него разпоредба, за да постави под въпрос добросъвестно установени правоотношения“.

         (160)  Решение от 15 март 2005 г., The Queen, по искане на Dany Bidar/London Borough of Ealing и Secretary of State for Education and Skills, C-209/03, ECLI:EU:C:2005:169, точки 66 и 67, и решение от 6 март 2007 г., Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde и Marina Stöffler/Finanzamt Bonn-Innenstadt, C-292/04, ECLI:EU:C:2007:132, точки 34—36.

         (161)  Решение от 12 декември 1995 г., Compagnie nationale Air France/Комисия на Европейските общности, T-358/94, ECLI:EU:T:1996:194, точка 56.

         (162)  Решение от 14 октомври 1987 г., Федерална република Германия/Комисия на Европейските общности, 248/84, ECLI:EU:C:1987:437, точка 17, и решение от 6 март 2002 г., Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, T-92/00 и T-103/00, ECLI:EU:T:2002:61, Ramondín, SA и Ramondín Cápsulas, SA (T-103/00)/Комисия на Европейските общности, ECLI:EU:T:2002:61, точка 57.

         (163)  Решение от 17 септември 1980 г., Philip Morris Holland BV/Комисия на Европейските общности, 730/79, ECLI:EU:C:1980:209, точка 11, и решение от 15 юни 2000 г., Alzetta Mauro e.a./Комисия на Европейските общности, T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97—607/97, T-1/98, T-3/98—T-6/98 и T-23/98, ECLI:EU:T:2000:151, точка 80.

         (164)  Решение от 15 юни 1999 г., Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia/Комисия, T-288/97, ECLI:EU:T:1999:125, точка 41.

         (165)  Вж. например решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415, точка 78; решение от 8 май 2013 г., Libert и други, C-197/11 и C-203/11, ECLI:EU:C:2013:288, точка 78; и решение от 5 юли 2016 г., Eventech, C-518/13, ECLI:EU:C:2015:9, точка 67.

         (166)  Решение от 8 септември 2011 г., Комисия/Нидерландия, C-279/08 P, ECLI:EU:C:2011:551, точка 131.

         (167)  Вж. решение от 6 юли 1995 г., AITEC и други/Комисия, T-447/93, T-448/93 и T-449/93, ECLI:EU:T:1995:130, точка 141.

         (168)  Вж. например решенията на Комисията относно държавна помощ по дела N 258/2000, Плувен басейн в Dorsten (ОВ C 172, 16.6.2001 г., стр. 16); Commission Decision 2004/114/EC of 29 October 2003 on measures in favour of non-profit harbours for recreational crafts, the Netherlands (ОВ L 34, 6.2.2004 г., стр. 63); N 458/2004, Editorial Andaluza Holding (ОВ C 131, 28.5.2005 г., стр. 12); SA.33243, Jornal de Madeira (ОВ C 131, 28.5.2005 г., стр. 12); SA.34576, Португалия — Служба за продължаващи грижи Jean Piaget Nord-est (ОВ C 73, 13.3.2013 г., стр. 1); N 543/2001, Ирландия — Капиталови отчисления за болници (ОВ C 154, 28.6.2002 г., стр. 4); SA.37432, Финансиране за болниците на бюджетна издръжка в регион Hradec Králové (ОВ C 203, 19.6.2015 г., стр. 1); SA.37904, Предполагаема държавна помощ за медицински център Durmersheim (ОВ C 188, 5.6.2015 г., стр. 1); SA.33149, Städtische Projektgesellschaft „Wirtschaftsbüro Gaarden-Kiel“ (ОВ C 188, 5.6.2015 г., стр. 1); SA.38035, Предполагаема помощ в полза на клиника за рехабилитация, специализирана в областта на ортопедията и травматологията (ОВ C 188, 5.6.2015 г., стр. 1); SA.39403 Нидерландия — Инвестиционна помощ в полза на пристанище Lauwersoog (ОВ C 259, 7.8.2015 г., стр. 1); SA.37963 Обединено кралство — Glenmore Lodge (ОВ C 277, 21.8.2015 г., стр. 1); и SA. 38208 Обединено кралство — Клубове за голф, притежавани от своите членове (ОВ C 277, 21.8.2015 г., стр. 1).

         (169)  Вж. N 543/2001, Ирландия — Капиталови отчисления за болници (ОВ C 154, 28.6.2002 г., стр. 4); SA.37432, Финансиране за болниците на бюджетна издръжка в регион Hradec Králové (ОВ C 203, 19.6.2015 г., стр. 1); SA.38035, Предполагаема помощ в полза на клиника за рехабилитация, специализирана в областта на ортопедията и травматологията (ОВ C 188, 5.6.2015 г., стр. 1).

         (170)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Statistics_on_European_cities/fr, посетен на 8 юли 2015 г.

         (171)  Съобщение на Комисията — Рамка на Европейския съюз за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (ОВ C 8, 11.1.2012 г., стр. 15).

         (172)  Решение 2012/21/EС на Комисията от 20 декември 2011 г. относно прилагането на член 106, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз за държавната помощ под формата на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес (ОВ L 7, 11.1.2012 г., стр. 3).

         (173)  Рамка на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (ОВ C 297, 29.11.2005 г., стр. 4).

         (174)  Вж. бележка под линия 13.

         (175)  Вж. съображение 8 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (176)  Решение от 10 декември 1991 г., Merci convenzionali porto di Genova, C-179/90, ECLI:EU:C:1991:464, точка 27; решение от 17 юли 1997 г., GT-Link A/S, C-242/95, ECLI:EU:C:1997:376, точка 53; и решение от 18 юни 1997 г., Corsica Ferries France SA, C-266/96, ECLI:EU:C:1997:376, ECLI:EU:C:1998:306, точка 45.

         (177)  Решение от 12 февруари 2008 г., BUPA e.a/Комисия, T-289/03, EU:T:2008:29, точки 166—169 и 172; решение от 15 юни 2005 г., Fred Olsen, T-17/02, ECLI:EU:T:2005:218, точка 216.

         (178)  Вж. член 4 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (179)  Вж. член 4, буква а) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (180)  Вж. член 4, буква б) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (181)  Вж. член 4, буква в) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (182)  Вж. член 4, буква г) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (183)  Вж. член 4, буква д) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (184)  Вж. член 4, буква е) от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (185)  Дело T-137/10, точка 95.

         (186)  Решение от 15 април 2008 г., Nuova Agricast Srl/Ministero delle Attività Produttive, C-390/06, ECLI:EU:C:2008:224.

         (187)  Виж съображение 25 и по-специално подчертаната в споразумението за сътрудничество от 19 май 1994 г. необходимост да „се предоставят гаранции за запазване […] на спецификата на държавните болници“ [получерният шрифт е добавен допълнително]. Вж. също така стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001г., и по-специално раздел „Структурни оси“ (стр. 3): „за да бъдат в състояние да продължат да предоставят медицинска грижа без каквито и да било търговски съображения“, и „Цели за принос“ (стр. 54), „Основното предназначение на държавните болници [т.е. IRIS-H] е да предоставят социални медицински услуги; чрез него се налага изискването да изпълняват социални задачи“ [получерният шрифт е добавен допълнително].

         (188)  Вж. съображение 87 от решението за откриване на процедурата.

         (189)  За повече информация относно възлагането за тези три задължения вж. съображения 170 и следващи.

         (190)  Както беше обяснено по-горе [вж. съображения 83 и 91], в съответствие със съдебната практика на Държавния съвет на Белгия, докато медицинските и социалните потребности, заради които IRIS-H са били създадени, съществуват, публичните органи не могат да закрият тези болници, нито да ги прехвърлят на частен собственик.

         (191)  Разходите, произтичащи от публичния статут на IRIS-H, са включени в разходите за основната болнична задача и за допълнителните задължения за предоставяне на УОИИ и следователно могат да допринесат за генерираните от тези дейности дефицити.

         (192)  Вж. по-специално член 28 от Етичния кодекс на лекарите, разработен от Националния лекарски съвет (версия от 27 юли 2015 г.).

         (193)  Вж. бележка под линия 120.

         (194)  В действителност предоставените от белгийските органи данни показват, че в 85 % от случаите неотложната медицинска помощ в регион Брюксел-столица се осигурява от IRIS-H. Тази стойност трябва да бъде съотнесена към факта, че IRIS-H разполагат с едва 35 % от болничните легла в региона (вж. също бележка под линия на страница 3). Останалите случаи се поемат от други доставчици на услуги, по-специално общопрактикуващи лекари и частни болници. Става дума по-специално за психиатричната помощ, както е в случая, описан в съображение 172, тъй като IRIS-H не предоставят такъв вид грижи.

         (195)  Подобна обосновка би могла да се използва например от пощенски оператор, който предоставя универсална пощенска услуга. Операторът е натоварен с предоставянето на УОИИ, но не е длъжен да доставя писмата безплатно, ако клиентът не може или не иска да плати за услугата.

         (196)  Вж. също проучването, публикувано през 2008 г. от Verbruikersateljee, озаглавено „Is uw portemonnee ook ziek? — Een onderzoek naar medische kosten en schulden“.

         (197)  Пак там.

         (198)  Заседание на Сената на Кралство Белгия от 16 юли 2013 г., проектозакон за подобряване на достъпа до здравни грижи, внесен от г-жа Leona Detiège и други. Срокът на предложението е изтекъл поради провеждането на федералните избори през 2014 г.

         (199)  На практика болниците отговарят за приема на пациенти (както за консултации, така и за хоспитализации), издаването на фактури и проследяването в случаи на неплащане. Повечето лекари в CHU Saint-Pierre, CHU Brugmann, HUDERF и Institut Bordet получават заплата, като заплащането на останалите се извършва въз основа на предоставените от тях фактури за лечение, без значение дали пациентът плаща или не. Следователно нито едни лекар в тези болници няма основание да откаже да приеме пациенти, които не могат да плащат. Лекарите, работещи в болниците Iris Sud, трябва да спазват общите правила на болницата през поне 80 % от работното си време и могат да изберат да имат частна практика в не повече от 20 % от работното си време. През тези 80 % от работното си време лекарите трябва да прилагат определените от INAMI ставки и да работят въз основа на принципа, че всички пациенти трябва да бъдат лекувани в съответствие с вмененото на IRIS-H задължение. Така болниците Iris Sud гарантират, че всички пациенти получават лечение, независимо от възможността им да платят за него.

         (200)  Член 57, параграф 2 от loi CPAS ограничава задачата на CPAS в две специфични ситуации, а именно за незаконно пребиваващи в Белгия чужденци (тоест за мигранти без документи) и за децата на тези чужденци.

         (201)  Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (202)  Раздел „Общи цели на стратегическия план“ (стр. 2). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (203)  Пак там. Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (204)  Раздел „Цели за принос“ (стр. 52) Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (205)  Пак там (стр. 54) Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (206)  Раздел „Структурни оси“ (стр. 3) Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (207)  Вж. в тази връзка раздел „Цели за принос“ (стр. 74): разширяване на достъпа към всички слоеве от населението,
         и по-специално най-онеправданите групи [получерният шрифт е добавен допълнително].

         (208)  Вж. раздел „Въведение“ (стр. 7).

         (209)  Пак там (стр. 10).

         (210)  Вж. раздел „Болничен проект — Болница, ориентирана към пациента“ (стр. 79)

         (211)  Вж. раздел „Специфични задачи на държавната болница“ (стр. 85) [получерният шрифт е добавен допълнително].

         (212)  Вж. раздел „Въведение“ (стр. 12), където е отбелязано, че в IRIS-H се лекува относително по-малък дял пациенти, на които болницата може да начислява надбавки (представляващи допълнителен източник на приходи за болниците).

         (213)  Вж. раздел „Въведение“ (стр. 13), където е посочена оценка (2001 г.) на допълнителните разходи, произтичащи от приема на пациенти с (по-)слаб социално-икономически профил. Счита се, че тези разходи възлизат на приблизително 10,4 милиона евро годишно и постоянно нарастват.

         (214)  Изключение е Institut Bordet, където този процент е по-висок от средния, като това може да обясни с тежестта на лекуваното в болницата заболяване (а именно рак).

         (215)  Става дума за частни структури за възстановяване на медицински разходи в рамките на белгийската система за социално осигуряване (по-специално задължителното осигуряване за здраве и инвалидност).

         (216)  Въз основа на тази класация се разпределя финансирането по ред B8 от БФС [вж. също съображение 189].

         (217)  Впоследствие Федералната публична служба за социална интеграция може да възстанови средствата на CPAS, при условие че са изпълнени определени условия (вж. също бележка под линия 258 относно приложимото правно основание).

         (218)  Класацията отчита и дела на пациентите, които са обхванати от социалното осигуряване, но които трябва да заплатят на болницата самоучастие в по-малък размер, тъй като отговарят на изискванията или за 1) „социалния праг на таксите“, или за 2) „социалния праг на таксите за отделни пациенти с ниски доходи“.

         (219)  В публикацията на Mutualités Chrétiennes „социално слабите пациенти“ се определят като пациенти, които се ползват от „социална гаранция“ (например пенсионерите, които получават гарантиран доход, лицата, които отговарят на условията за получаване на по-голяма помощ или по-голямо обезщетение за инвалидност, надбавка за интеграция, по-високи детски надбавки, както и трайно безработните). Според белгийските органи понятието „социална гаранция“ е било отменено през 1993 г. и заменено в белгийското законодателство с понятието „социален праг на таксите“.

         (220)  Последното се потвърждава от факта, че таблиците в публикацията се основават на данни на застрахователните дружества, т.е. на организации като взаимоспомагателните каси, които са отговорни за възстановяването на медицинските разходи в рамките на белгийската система за социално осигуряване, управлявана от INAMI.

         (221)  Публикацията на Mutualités Chrétiennes ги определя като пациенти, които са регистрирани в CPAS.

         (222)  В тази връзка следва да се отбележи, че въпреки че данните, необходими за провеждането на социалното проучване, се предоставят от IRIS-H, CPAS са тези, които решават дали дадено лице има право на възстановяване на разходите за лечение или не. В договора за поемане на помощни дейности се уточнява във връзка с това, че всяка IRIS-H „събира, доколкото е възможно, първите елементи за изготвянето на социалното проучване и ги предава на CPAS“.

         (223)  Тъй като събирането на информация за социалните проучвания е само една от многото задачи, изпълнявани от отделите за социални услуги на IRIS-H, този разход е част от общите разноски, свързани с по-широкото задължение на IRIS-H за предоставяне на социални услуги, което ще бъде разгледано по-долу [вж. съображение 213].

         (224)  Комисията отбелязва, че лихвеният процент, прилаган от IRIS-H, изглежда съвместим с пазарните лихвени проценти към разглежданата дата (т.е. началото на 2011 г.). В момента (през 2016 г.) лихвените проценти са много по-ниски, което намалява разходите за IRIS-H. Въпреки това по-дългият срок за плащане продължава да бъде проблем за IRIS-H, тъй като те постоянно трябва да запълват отклоненията в ликвидните потоци, които възникват между входящите и изходящите плащания.

         (225)  CPAS не възстановява автоматично разходите за бедните пациенти, а това се случва в резултат на оценка, която всеки CPAS прави за всеки отделен случай въз основа на социалното проучване (за спешната медицинска помощ). В тази връзка белгийските органи отбелязват, че през първите три тримесечия на 2015 г. 749 искания за възстановяване на разходите от IRIS-H са получили отказ от CPAS, което представлява невъзстановена сума от около 3 милиона евро. През 2012 г. CPAS са отказали да възстановят фактурирани разходи, заявени от IRIS-H, на обща стойност 4 174 200 EUR. Приблизително 80 % от тези фактури се отнасят до грижи, предоставени на мигранти без документи.

         (226)  По-специално в доклад, публикуван от Belfius Banque, се посочва, че през 2010 г., нетните разходи по краткосрочните отписани дългове (тоест фактурите, които няма да бъдат платени) представляват средно 0,28 % от приходите на частните болници в Белгия и 0,40 % от приходите на държавните болници в страната. За сравнение този разход възлиза на 1,22 % от приходите на IRIS-H или три пъти над средното за държавните болници.

         (227)  Например частната Cliniques de l'Europe има обект в Uccle и друг в Etterbeek, докато Cliniques universitaires Saint-Luc, частна болница, разполага само с един обект във Woluwe-Saint-Lambert.

         (228)  Разбира се, подобен избор може да доведе до разходи, които следва да бъдат компенсирани чрез повишаване на ефективността или биха могли да бъдат оправдани от други съображения, които са били счетени за уместни от ръководството на частните болници.

         (229)  Механизмът за планиране не само определя общия брой на болничните легла по региони, но също така установява лимити по видове услуги (например акушерство, гериатрия, педиатрия, психиатрия и т.н.).

         (230)  Например не всички частни болници предлагат гериатрични услуги, които са по-малко печеливши.

         (231)  Вж. раздел „Структурни оси“ (стр. 6). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (232)  В стратегическия план са посочени девет нови обекта, вместо единадесет (броя на обектите към момента), защото в два от болничните кампуси са разположени по две болници, а именно HUDERF и CHU-B във Victor Horta à Laeken и IB и CHU-SP в Porte de Hal в град Брюксел.

         (233)  Вж. раздел „Структурни оси“ (стр. 10). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (234)  Вж. раздел „Контекст и заобикаляща среда“ (стр. 21): „[…] държавните болници [IRIS-H], в които основната дейност възлиза на минимум 80 %, са болници в близост до пациентите, които привличат голяма част от пациентите в общата — майка или околните квартали.“

         (235)  Вж. раздел „Цели за принос“ (стр. 74). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (236)  Вж. раздел „Болничен проект“ (стр. 36): Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (237)  Трябва да се отбележи, че тези две специализирани болници споделят корпуса си с друга болница от сдружение IRIS (вж. бележка 232), като така се гарантира, че във всеки обект се предоставят всички основни здравни грижи. Бележката под линия е добавена.

         (238)  Вж. раздел „Болничен проект“ (стр. 53): Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (239)  Така Institut Bordet и HUDERF, които предлагат основно специализирани грижи, допълва другите три IRIS-H, за да отговарят на здравните потребности на местното население.

         (240)  Вж. раздел „Болничен проект“ (стр. 53—54)

         (241)  Вж. раздел „Болничен проект“ (стр. 62):

         (242)  Вж. раздел „Болничен проект“ за описание на тези нива (стр. 37) и таблиците (стр. 55—59).

         (243)  В тази връзка член 2 от споразумението за сътрудничество между федералното правителство, регион Брюксел-столица и Единния комитет на общините предвижда следното: „Пактът за преструктуриране трябва да изпълнява следните условия: 1. Да предоставя гаранции за запазване, от една страна, на спецификата на държавните болници, включително чрез избора на правни и координационни структури, при които да се дава превес на публичния сектор в органите за управление и процедурите за вземане на решение и, от друга страна, на местното присъствие чрез увеличаване на броя на пряко избраните представители в състава на управителните органи.“ [получерният шрифт е добавен допълнително].

         (244)  В съответствие с член 125 от loi CPAS, публичноправните субекти винаги разполагат с мнозинството от гласовете в различните органи на администрация и управлението на сдружението и на ръководната организация IRIS.

         (245)  Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (246)  През 2012 г. медианният приравнен доход в 19-те общини на регион Брюксел-столица възлиза на 13 746 EUR на глава от населението. Последният обект на IRIS се намира в Ixelles, където средният доход е 14 513 EUR, т.е. между медианния приравнен доход и третия квартил (т.е. 75-тия процентил) за регион Брюксел-столица. Източник: Център за информация, документация и изследвания на Брюксел (http://www.briobrussel.be/ned/webpage.asp?WebpageId=345).

         (247)  Три от петте обекта на частни болници са разположени в общини, в които средният доход на глава от населението надвишава третия квартил (т.е. 75-тия процентил) за регион Брюксел-столица.

         (248)  Оригиналната карта е публикувана в Tableau de bord de la santé en Région bruxelloise за 2010 г. и отразява ситуацията към 1 юли 2009 г. Комисията е добавила кръговете и е заличила от картата една многопрофилна болница (Clinique des Deux Alice, която е била разположена в Uccle), тъй като тя е била затворена в края на 2011 г. (дейностите ѝ са били прехвърлени към Sainte-Élisabeth, обект на частната болница Cliniques de l'Europe). Един от обектите на HIS (Baron Lambert в Etterbeek) не фигурира на картата, защото в него се предлага само извънболнична помощ и следователно там няма болнични легла, които да са обхванати от механизма за планиране.

         (249)  Например в приложение 19 към кралския указ от 23 октомври 1964 г. (Държавен вестник на Белгия, 7.11.1964 г., стр. 11709) се посочва, че невропсихиатричните диспансери за възрастни пациенти трябва да разполагат с поне един социален работник на 120 пациенти.

         (250)  Кралски указ от 15 декември 1978 г. за определяне на специални стандарти за университетските болници (Държавен вестник на Белгия, 4.7.1979 г., стр. 7818).

         (251)  Вж. раздел „Структурни оси“ (стр. 6). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (252)  Вж. раздел „Цели за принос“ (стр. 54—55). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (253)  Вж. стратегическия план за периода 1996—2001 г., раздел „Структурни оси“ (стр. 10). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (254)  Вж. раздел „Специфични задачи на държавната болница“ (стр. 82). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (255)  RCM, обобщено медицинско досие, представлява кратко стандартизирано резюме на медицинската история на пациента, което многопрофилните болници са длъжни да съставят и регистрират от 1990 г. насам. То се използва, наред с другото, за установяване на нуждите от болнично оборудване, определяне на количествените и качествените стандарти за акредитация на болниците и техните услуги и организиране на болничното финансиране. Кодовете „V“ се отнасят до факторите, които влияят върху здравния статус на пациента и контакта му със здравните служби. Тези кодове могат да се използват за обозначаване на социално-икономически, правни и семейни проблеми, които могат да окажат въздействие върху престоя на пациента.

         (256)  Вж. раздел „Специфични задачи на държавната болница“ (стр. 83). Получерният шрифт е добавен допълнително.

         (257)  През 2012 г. например социалните работници на IRIS-H са събрали информация във връзка с 25 749 социални проучвания. Това представлява приблизително 5,4 % от хоспитализираните през годината пациенти.

         (258)  Задължението произтича от член 60, параграф 1 от loi CPAS, член 9а от закона от 2 април 1965 г. (във връзка с възможността за възстановяване на разходите на CPAS от Федералната публична служба за социална интеграция при изпълнение на определени условия) и циркулярното писмо от 25 март 2010 г. относно социалното проучване (Държавен вестник на Белгия, 6.5.2010 г., стр. 25432).

         (259)  Тази стойност представлява броят в еквивалент на пълно работно време.

         (260)  БФС предвижда финансиране за социалните работници (в области като гериатрията, където съществуват минимални изисквания), но през 2010 г. то е едва 400 000 EUR.

         (261)  Методът на изчисляване на дефицита, който общините са задължени да покриват на основание член 109 от LCH, се определя с кралски указ (действащ кралски указ от 8 март 2006 г.).

         (262)  Сдружението на лекарите от болницата и, когато е целесъобразно, Université libre de Bruxelles или Vrije Universiteit Brussel, винаги разполагат с по-малко от 20 % от гласовете в местните сдружения на IRIS-H. По същия начин от 2000 г. насам община Jette и разположеният на нейна територия CPAS са членове на сдружението на CHU Brugmann, но тъй като разполагат с по-малко от 20 % от гласовете в рамките на сдружението, не участват в компенсацията на дефицита. И накрая, считано от финансовата 2014 година, община Schaerbeek и разположеният на нейна територия CPAS също притежават по-малко от 20 % от гласовете в сдружението на CHU Brugmann и следователно не допринасят за покриването на дефицита на болницата. Това означава, че от 2014 г. насам дефицитът на CHU Brugmann трябва да се покрива само от община Брюксел и разположения на нейна територия CPAS.

         (263)  Разходите, направени за изпълнението на УОИИ и свързаните с нея дейности, представляват разходи за обществена услуга с включени разходи за свързани дейности.

         (264)  Държавен вестник на Белгия, 30.4.2014 г., стр. 35442. В сила от 10 май 2014 г.

         (265)  Член 5 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (266)  Член 5, параграфи 2—9 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (267)  Между 2007 и 2011 г. финансирането е покрило средно […] % от разходите на IRIS-H.

         (268)  Държавен вестник на Белгия, 29.6.2007 г., стр. 35929. В сила от 9 юли 2007 г. Указът е заменен с кралския указ от 14 декември 1987 г. относно годишните счетоводни отчети на болниците, в който се предвиждат много сходни изисквания.

         (269)  В тази връзка следва да се отбележи, че някои счетоводни потоци, свързани с болничните дейности, също трябва да бъдат вписани в редове 900—999 на отчета. Засегнати са някои потоци, които не се вземат предвид при определянето на финансирането по БФС (чиято логика е по-скоро тази за счетоводна отчетност на касова основа, отколкото приложимата за отчетите на болниците счетоводна отчетност на основата на текущо начисляване).

         (270)  На теория IRIS-H могат да поискат общините да им изплатят компенсацията за дефицита, след като резултатите от дейността за съответната финансова година станат ясни. На практика те не са правили това, защото са контролирани от общините и защото последните не са имали (винаги) средствата, необходими за незабавното извършване на плащанията.

         (271)  В действителност в периода 1996—2014 г. предоставеното на общините регионално финансиране не е било достатъчно за пълното покриване на дефицитите на IRIS-H (вж. също бележка 143).

         (272)  Например таблица 3 показва, че докато CHU Saint-Pierre е записвала дефицити през всяка година от 1996 г. насам, общината е направила първото плащане за компенсация за натрупания дефицит (в размер на 3 368 351 EUR) едва през 2002 г. От таблиците не става ясно кой от годишните дефицити от 1996 г. насам е бил компенсират с плащането от 2002 г. Въпреки това подробната информация, предоставена на Комисията от белгийските органи сочи, че това плащане в действителност е било направено с цел да се покрие част от дефицита за 1996 г.

         (273)  Вж. съображение 236 за обяснение на причината за липсата на данни за 1996, 1997 и 1998 г.

         (274)  Вж. съображение 236 за обяснение на причината за липсата на данни за 1996, 1997 и 1998 г.

         (275)  Става дума за суми, които са били действително изплатени и възстановени след отчитане на всички вече направени от общините плащания за компенсация на дефицитите.

         (276)  2014 г. е последната финансова година, за която има налични данни.

         (277)  Вж. член 5 от Директива 80/723/ЕИО на Съвета от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия (ОВ L 195, 29.7.1980 г., стр. 35).

         (278)  Вж. в тази връзка член 7 от Решението за УОИИ от 2005 г. и член 8 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (279)  По-специално само за четири от оценените 89 години за петте IRIS-H техническата свръхкомпенсация за въпросните години, разгледани сами за себе си, е надхвърлила 10 % от годишната компенсация.

         (280)  Също така трябва да се има предвид, че сумите за компенсация на дефицита представляват само ограничена част от общото публично финансиране, получено от IRIS-H за предоставената УОИИ. В периода 2007—2011 г. средните годишни плащания от федералното правителство по линия на БФС са възлизали на 323 милиона евро за всички IRIS-H. През същия период IRIS-H като цяло са отчели счетоводни дефицити на средна стойност от 13,4 милиона на година, докато общините са платили средно по 16,4 милиона евро годишно под формата на компенсация за дефицитите (които са покривали също и дефицитите от предишни години). Следователно компенсациите за дефицитите са представлявали едва около 5 % от федералното финансиране, отпуснато на IRIS-H по линия на БФС. Съответно, ако при изчисленията, целящи да се определи дали свръхкомпенсацията е надвишила 10 % от изплатената през дадена година компенсация (и следователно дали тя може да се пренесе към следващата годината в съответствие с разпоредбите на член 6, параграф 2 от Решението за УОИИ от 2012 г.), е било взето предвид значителното по размер публично финансиране, отпуснато чрез БФС, процентът на свръхкомпенсацията вероятно щеше да бъде значително по-нисък. Това заключение се основава на относително големия размер на плащанията по БФС спрямо дефицита, както и на факта, че рискът от свръхкомпенсация чрез БФС е минимален. По-специално БФС е създаден основно като механизъм за финансиране с единна ставка, който се основава на действителните разходи за болниците през предходните години (и не предполага свръхкомпенсация). В допълнение Федералната публична служба за обществено здраве извършва подробни последващи проверки на действителните разходи, направени от всяка болница, и преизчислява сумата по БФС, която им се полага. И накрая, следва да се отбележи, че при сравнението между компенсацията, платена от общините, и счетоводните дефицити на IRIS-H не е била взета предвид никаква разумна печалба.

         (281)  Текстът на член 6, параграф 2 от Решението за УОИИ от 2012 г. гласи следното: „Когато сумата на свръхкомпенсацията не надвишава 10 % от сумата на средната годишна компенсация, тази свръхкомпенсация може да се пренесе към следващия период и да се приспадне от сумата на компенсацията, платима във връзка с този период.“ Предвид липсата на реална свръхкомпенсация (защото като цяло в периода 1996—2014 г. болницата постоянно се е ползвала от недостатъчна компенсация), такова пренасяне на практика не е правено. Забележката е валидна за всички IRIS-H [вж. също съображения 240—243].

         (282)  Друго решение, при условие че през следващите години CHU Saint-Pierre стане печеливша, би било приходите да бъдат запазени и да се използват за компенсация на загубите в миналото. В такъв случай общините не би следвало или би следвало само частично да компенсират остатъчния счетоводен дефицит. Подобен сценарий обаче е хипотетичен, тъй като за периода 1996—2014 г. CHU Saint-Pierre е отчела ограничена печалба само за една година (2006 г.).

         (283)  Както е обяснено в съображение 105, РБФРОСО и специалните субсидии, отпуснати на общините от регион Брюксел - столица, са междуведомствени мерки за финансиране, чрез които се финансира механизмът за плащания на общините под формата на компенсация на дефицитите. Тези суми са отразени в отделна колона, за да стане ясно, че общините използват регионалните фондове изцяло във връзка с плащанията за компенсацията на дефицита. Представянето не може да се тълкува като доказателство за прехвърляне на сумите от РБФРОСО или регион Брюксел– столица към IRIS– H. Прехвърлянията са направени в полза на общините, които на свой ред са използвали средствата, за да финансират задължението си за компенсация на дефицита, което имат към IRIS-H.

         (*1)  След добавяне на неразпределената печалба за периода 1996—1998 г., или 703 624 EUR.

         (284)  Вж. в тази връзка член 6 от Решението за УОИИ от 2005 г. и член 6 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (285)  Член 6, параграф 1 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (286)  Член 6, параграф 2 от Решението за УОИИ от 2012 г.

         (287)  Държавен вестник на Белгия, 6.12.1983 г., стр. 15009.

         (288)  Държавен вестник на Белгия, 23.3.2006 г., стр. 16710.

         (289)  Държавен вестник на Белгия, 25.6.2003 г., стр. 33692.

         (290)  Този период на амортизация е наложен с кралския указ от 19 юни 2007 г., който се прилага за всички белгийски болници [вж. също съображение 226].

         (291)  Вж. бележка под линия 264.

         (292)  Както е обяснено в съображение 166, Комисията счита, че съществуването на основната болнична задача е предпоставка за възлагането на трите допълнителни задължения. В тази връзка Комисията счита за необходимо да оцени срока на възлагането на основната болнична задача.

         (293)  И по-специално съгласувания закон за болниците от 10 юли 2008 г. (Държавен вестник на Белгия, 7.11.2008 г., стр. 58624).