title: Sklep Komisije (EU) 2016/195 z dne 14. avgusta 2015 o ukrepih državne pomoči SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ki jih je Italija izvedla za znižanje davkov in prispevkov zaradi naravnih nesreč (vsi sektorji razen kmetijstva), ter SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ki jih je Italija izvedla za znižanje davkov in prispevkov zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009 (vsi sektorji razen kmetijstva) (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 5549) (Besedilo velja za EGP)

text:
               18.2.2016

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 43/1

         SKLEP KOMISIJE (EU) 2016/195
   z dne 14. avgusta 2015
   o ukrepih državne pomoči SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ki jih je Italija izvedla za znižanje davkov in prispevkov zaradi naravnih nesreč (vsi sektorji razen kmetijstva), ter SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ki jih je Italija izvedla za znižanje davkov in prispevkov zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009 (vsi sektorji razen kmetijstva)

         (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 5549)

   (Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)
   (Besedilo velja za EGP)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU), zlasti drugega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
   po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju pripomb,
   ob upoštevanju naslednjega:
   1.   POSTOPEK

      Ukrep državne pomoči SA.33083 (12/NN) – Znižanje davkov in prispevkov zaradi naravnih nesreč na Siciliji, v severni Italiji in drugih regijah

               (1)

               Komisija je 21. februarja 2011 od sodnika delovnega oddelka rednega sodišča mesta Cuneo v Piemontu (2) prejela zahtevo za informacije, predloženo v skladu z obvestilom Komisije o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih (3). Sodnik je v zahtevi Komisijo opozoril na vrsto zakonov iz let 2002, 2003 in 2007, za katere se zdi, da uvajajo ukrepe državne pomoči v obliki 90-odstotnega znižanja davkov ter obveznih prispevkov za socialno varnost in premij za zavarovanje za nesreče pri delu v zvezi s potresom, ki je v obdobju od 13. do 16. decembra 1990 prizadel vzhodno Sicilijo (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa), in poplavami novembra 1994 v severni Italiji; sodnik je v zvezi s temi ukrepi vprašal (vrstni red vprašanj je bil sicer nekoliko drugačen): (i) ali jih je Italija priglasila v skladu s členom 108(3) PDEU, (ii) ali jih je ocenila Komisija, (iii) ali so bili predmet formalne preiskave, (iv) ali so bili predmet sklepa ali (v) če v zvezi z njimi ni bil sprejet sklep, kdaj naj bi bil ta sprejet. Službe Komisije so 21. marca 2011 odgovorile, da se zdi, da italijanski organi niso priglasili teh ukrepov, in da Komisija še ni začela nobenega postopka ali formalne preiskave.

               (2)

               Zadeva je bila pri Komisiji registrirana 27. maja 2011 pod referenčno številko SA.33083 (11/CP).

               (3)

               Komisija je 25. julija 2011 italijanskim organom poslala zahtevo za informacije. Po opominu z dne 8. septembra 2011 so italijanski organi odgovorili 6. oktobra 2011. Komisija je z dopisom z dne 14. oktobra 2011 zahtevala dodatne informacije, italijanski organi pa so odgovorili z dopisom z dne 7. decembra 2011.

               (4)

               Komisija je z dopisom z dne 19. junija 2012 zahtevala dodatne informacije v zvezi z ukrepi, povezanimi z naravnimi nesrečami na vzhodni Siciliji in v severni Italiji, ter drugimi podobnimi ukrepi, povezanimi z naravnimi nesrečami, ki so od leta 1990 prizadele Italijo (4); Komisija je italijanske organe prosila, naj predložijo pripombe, zlasti glede tega, ali so bili ti ukrepi zakoniti, ali so pomenili državno pomoč in ali jih je mogoče upravičiti na podlagi pravil o državni pomoči. Službe Komisije so italijanske organe obvestile tudi, da Komisija obravnava izdajo odredbe o začasnem odlogu vse nezakonite pomoči, dodeljene na podlagi navedenih ukrepov. Italija je odgovorila z dopisom z dne 25. julija 2012.

               (5)

               Medtem je Komisija 6. julija 2012 od rednega sodišča Vercellija v Piemontu prejela zahtevo za informacije v zvezi s tem postopkom (5). Službe Komisije so odgovorile 20. julija 2012.

               (6)

               Ker shema pomoči ni bila priglašena v skladu s členom 108(3) PDEU in je začela veljati preden je Komisija sprejela odločitev za njeno odobritev, so bili ukrepi v register državnih pomoči Komisije vneseni kot nepriglašena pomoč pod številko SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Komisija je na podlagi informacij, zbranih v fazi predhodne ocene, odločila, da bo zadevo razdelila in ločila kmetijski sektor. Ta sklep se zato ne nanaša na dejavnosti, povezane s proizvodnjo, predelavo in trženjem kmetijskih proizvodov, kot so navedeni v Prilogi I k Pogodbi, razen ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture.

      Ukrep državne pomoči SA.35083 (12/NN) – Znižanje davkov in prispevkov zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009

               (8)

               Italijanski organi so z elektronskim obvestilom z dne 2. julija 2012, ki ga je Komisija registrirala istega dne pod referenčno številko SA.35083 (12/N), priglasili ukrep o pomoči v obliki znižanja davkov in prispevkov zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009: že pred tem je Komisija s svojim dopisom z dne 19. junija 2012 zaprosila za informacije o tem ukrepu, registriranem pod referenčno številko SA.33083 (12/NN).

               (9)

               Italijanski organi so v obvestilu trdili, da bi bilo treba združljivost ukrepa oceniti ob upoštevanju člena 107(2)(b) PDEU („pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče“) ali člena 107(3)(c) PDEU („pomoč za pospeševanje razvoja določenih […] gospodarskih območij“), saj je bil njegov namen nadomestiti makroekonomski učinek naravne nesreče v smislu zmanjšanja BDP. Italijanski organi so se sklicevali predvsem na pomembno zmanjšanje BDP v regiji Abruzzo med letoma 2008 in 2009 (6).

               (10)

               Komisija je z dopisom z dne 17. avgusta 2012 italijanske organe obvestila, da ukrep obravnava kot nepriglašen ukrep pomoči, ki ga bo ocenila skupaj z zadevo SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Ker je pravna podlaga začela veljati preden je Komisija sprejela odločitev o odobritvi sheme, je bil ukrep v register državnih pomoči Komisije vnesen kot nepriglašena pomoč pod številko SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Komisija je na podlagi informacij iz obvestila odločila, da bo zadevo razdelila in ločila kmetijski sektor. Ta sklep se zato ne nanaša na dejavnosti, povezane s proizvodnjo, predelavo in trženjem kmetijskih proizvodov, kot so navedeni v Prilogi I k Pogodbi, razen ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture.

      Skupni postopek v zadevah SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) in SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), povezanih z državno pomočjo, po začetku postopka iz člena 108(2) PDEU

               (13)

               Komisija je z dopisom z dne 17. oktobra 2012 obvestila Italijo o svoji odločitvi, da začne postopek na podlagi člena 108(2) PDEU v zvezi z ukrepi pomoči (7). Zadevi sta bili registrirani pod številko SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) in SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

               (14)

               Odločitev Komisije o začetku postopka (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka) je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije
                   (8), zainteresirane strani pa so bile pozvane k predložitvi pripomb v zvezi z ukrepi.

               (15)

               Italijanski organi so z dopisom z dne 13. novembra 2012 zaprosili za podaljšanje roka za predložitev pripomb. Komisija je z dopisom z dne 15. novembra 2012 ugodila prošnji.

               (16)

               Italija je svoje pripombe predložila 11. januarja 2013. Komisiji so svoje pripombe predložile tudi štiri zainteresirane tretje osebe: odvetniška pisarna Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (v nadaljnjem besedilu: odvetniška pisarna Chiti) 9. januarja 2013, odvetniška pisarna Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (v nadaljnjem besedilu: odvetniška pisarna Preve-Gavioli) 10. januarja 2013 in industrijsko združenje Confindustria 11. januarja 2013. Komisija je 31. januarja 2013, tj. po izteku enomesečnega roka po objavi sklepa o začetku postopka v Uradnem listu, prejela pripombe sindikalne organizacije CGIL L'Aquila.

               (17)

               Komisija je 17. januarja 2013 italijanskim organom posredovala vsa stališča, ki so jih v enomesečnem roku po objavi sklepa o začetku postopka v Uradnem listu Evropske unije predložile zainteresirane tretje osebe, in jih pozvala k predložitvi pripomb. Italija je 11. marca 2013 odgovorila, da glede stališč tretjih oseb nima pripomb.

               (18)

               Komisija je 23. marca 2013 zaprosila za pojasnilo informacij, ki jih je zagotovila Italija. Italija je odgovorila 24. in 30. aprila 2013. Komisija je 12. junija 2014 zaprosila za dodatne informacije, 17. oktobra 2014 pa poslala opomin. Italija je odgovorila na prošnjo in opomin z informacijami, ki jih je predložila 20. in 24. junija, 11. julija, 4. avgusta in 29. oktobra 2014.

         2.   OPIS UKREPOV

      Ukrepi in pravna podlaga

               (19)

               Ukrepi in sheme, navedeni v nadaljevanju, so namenjeni znižanju davkov za podjetja, ki imajo sedež ali kako drugače poslujejo na območjih, ki so jih od leta 1990 prizadele različne naravne nesreče v Italiji, vključno z obveznimi prispevki za socialno varnost (ki se plačajo nacionalnemu uradu za socialno varnost (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – v nadaljnjem besedilu: urad INPS)) in premijami za obvezno zavarovanje za nesreče pri delu (ki se plačajo nacionalnemu uradu za zavarovanje za nesreče pri delu (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro – v nadaljnjem besedilu: urad INAIL)) (v nadaljnjem besedilu skupaj: prispevki).

      Ukrepi zaradi potresa v vzhodni Siciliji leta 1990

               (20)

               Po potresu, ki je od 13. do 16. decembra 1990 prizadel vzhodno Sicilijo (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa), so italijanski organi od leta 1990 do leta 2002 sprejeli vrsto sklepov in zakonov, s katerimi so vsem podjetjem (9) v občinah, ki jih je prizadel potres (10), omogočili začasno oprostitev in odlog plačila davkov in prispevkov ali jim dovolili njihovo plačilo v obrokih.

               (21)

               V skladu z zakonom iz leta 2001 so lahko vsi, ki dotlej še niso plačali svojih davkov ali prispevkov, popravili svoj položaj (tj. izpolnili svoje plačilne obveznosti) s plačilom celotnih neporavnanih zneskov, povečanih za 15 %, do 28. decembra 2001 (11).

               (22)

               Vendar je Italija leta 2002 uvedla zakonodajo (12), na podlagi katere so lahko tisti, ki še niso plačali svojih davkov za leta 1990, 1991 in 1992, samodejno popravili svoj položaj s plačilom samo 10 % neporavnanega zneska do 16. marca 2003 (13). Povedano drugače, ta zakon št. 289 z dne 27. decembra 2002 je uvedel možnost 90-odstotne oprostitve zneskov davkov, dolgovanih državi.

               (23)

               Z novima zakonoma iz let 2003 in 2004 (14) se je ta možnost podaljšala do 16. aprila 2004.

               (24)

               V skladu z novim zakonom iz leta 2005 (15), ki se je skliceval na zakon iz leta 2002 (16), so lahko podjetja, ki še niso plačala prispevkov za socialno varnost (uradu INPS) in premij za zavarovanje za nesreče pri delu (uradu INAIL) za leta 1990, 1991 in 1992, samodejno popravila svoj položaj s plačilom samo 10 % neporavnanih zneskov. Proračun za ta ukrep je bil 52 milijonov EUR (17).

               (25)

               V skladu z zakonom iz leta 2007 se je rok za plačilo podaljšal do 31. decembra 2007, vendar je bilo treba plačati 30 % dolgovanega zneska davkov (18). V skladu z drugim zakonom iz leta 2007 se je rok za plačila podaljšal do 30. junija 2008, ponovno pa je bila uvedena predhodna zahteva, da je treba plačati samo 10 % dolgovanega zneska (19).

      Ukrepi zaradi poplav v severni Italiji leta 1994

               (26)

               Podobno so italijanski organi po poplavah novembra 1994 v severni Italiji (ki so prizadele 257 občin regij Piemont, Lombardija, Emilija-Romanja, Ligurija, Toskana in Benečija) sprejeli vrsto zakonov, s katerimi so podjetjem (20), ki so utrpela veliko škodo (21) zaradi poplav, omogočili začasno oprostitev ter odlog plačila davkov in prispevkov.

               (27)

               Tako kot v primeru potresa v vzhodni Siciliji je Italija leta 2003 podjetjem, ki so jih leta 1994 prizadele poplave, dala možnost, da popravijo svoj položaj s plačilom samo 10 % dolgovanega zneska davkov in prispevkov za leta 1995, 1996 in 1997 do julija 2004 (22).

               (28)

               V skladu z nadaljnjimi zakoni iz leta 2007 se je rok za plačilo dolgovanih zneskov davkov in prispevkov podaljšal do 31. marca 2008 (23).

      Podobni ukrepi zaradi drugih naravnih nesreč, ki so prizadele Italijo med letoma 1997 in 2002

               (29)

               Po podatkih, ki jih ima na voljo Komisija, je Italija v zadnjih letih podobna znižanja odobrila še na drugih območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče.

               (30)

               Leta 2006 je Italija uvedla (24) 50-odstotno oprostitev davkov in prispevkov (25) za podjetja, ki imajo registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah pokrajine Katanija na Siciliji, ki so jih leta 2002 prizadeli potres in izbruhi ognjenika Etna (26).

               (31)

               Leta 2008 je Italija uvedla 60-odstotno oprostitev davkov in prispevkov za podjetja, ki imajo registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah regij Umbrija in Marche, ki jih je leta 1997 prizadel potres (27).

               (32)

               Leta 2008 je Italija uvedla 60-odstotno oprostitev davkov in prispevkov za podjetja, ki imajo registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah regij Molise in Puglja, ki jih je leta 2002 prizadel potres (28).

               (33)

               Ista, 60-odstotna oprostitev davkov in prispevkov je bila uvedena leta 2011 za podjetja, ki imajo registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah regije Abruzzo, ki jih je 6. aprila 2009 prizadel potres (za več podrobnosti glej naslednjo točko) (29).

      Priglašeni ukrep pomoči SA.35083 (12/NN) zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009

               (34)

               Ukrep, ki so ga priglasili italijanski organi in ga je Komisija registrirala pod številko SA.35083 (12/N) (glej uvodno izjavo 8) zagotavlja pomoč v obliki znižanja davkov in prispevkov zaradi potresa v regiji Abruzzo leta 2009.

               (35)

               Po potresu, ki je 6. aprila 2009 prizadel regijo Abruzzo (prestolnico regije L'Aquila in več drugih občin), so italijanski organi sprejeli vrsto sklepov in zakonov (30), s katerimi so vsem podjetjem (31) v občinah, ki jih je prizadel potres (32), omogočili začasno oprostitev in odlog plačila davkov in prispevkov do 30. novembra 2009. Ta rok je bil z nadaljnjimi ukrepi podaljšan do 30. junija 2010 (33), 15. decembra 2010 (34), 31. oktobra 2011 (35) in nazadnje do 16. decembra 2011 (36).

               (36)

               Italija je 12. novembra 2011 uvedla zakon, s katerim je določila, da se bo pobiranje davkov in prispevkov, katerih plačilo je bilo začasno oproščeno in odloženo od potresa, ponovno začelo od januarja 2012, in sicer v 120 mesečnih obrokih, ter da se bo znesek, ki ga je treba plačati, znižal na 40 % prvotno plačljivega zneska (37).

      Cilj ukrepov

               (37)

               Splošni cilj opisanih shem (na podlagi katerih so se davki in prispevki znižali za do 90 %) je bil podpreti podjetja z registriranim sedežem ali krajem poslovanja na območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče.

      Geografsko območje uporabe ukrepov

               (38)

               Ukrepi se uporabljajo na območjih Italije, ki so jih prizadele naravne nesreče, in sicer potresi, poplave ali ognjeniški izbruhi, ter so opredeljena v zakonodaji.

               (39)

               Območja, na katera se nanašajo ti ukrepi, so:

                           —

                           občine (38), ki jih je od 13. do 16. decembra 1990 prizadel potres v vzhodni Siciliji (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa),

                           —

                           občine (39) v regijah Piemont, Lombardija, Emilija-Romanja, Ligurija, Toskana in Benečija, ki so jih novembra 1994 prizadele poplave,

                           —

                           občine (40) v pokrajini Katanija na Siciliji, ki so jih leta 2002 prizadeli potres in izbruhi ognjenika Etna,

                           —

                           občine (41) v pokrajinah Ancona (v regiji Marche) in Perugia (v regiji Umbrija), ki jih je leta 1997 prizadel potres,

                           —

                           občine (42) v pokrajinah Campobasso (v regiji Molise) in Foggia (v regiji Puglja), ki jih je leta 2002 prizadel potres,

                           —

                           občine (43) v regiji Abruzzo, ki jih je 6. aprila 2009 prizadel potres.

      Upravičenci

               (40)

               Sheme so na voljo podjetjem iz vseh sektorjev, vključno s kmetijstvom, gozdarstvom, ribištvom in akvakulturo (44), razen ukrepa zaradi poplav v severni Italiji leta 1994, ki se ne uporablja za podjetja iz bančnega in zavarovalniškega sektorja.

               (41)

               V primeru potresov in ognjeniških izbruhov na Siciliji ter v regijah Umbrija, Marche, Molise, Puglja in Abruzzo so vsi upravičenci podjetja, ki imajo svoj registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah, ki so jih prizadele naravne nesreče, in ki so opredeljene v posebni zakonodaji.

               (42)

               V primeru poplav v severni Italiji so upravičenci podjetja s sedežem ali poslovno dejavnostjo v občinah, ki jih je prizadela naravna nesreča, če lahko dokažejo, da so utrpela veliko škodo (45).

      Trajanje ukrepov

               (43)

               Komisija meni, da so se sheme, na podlagi katerih so bile uvedene oprostitve, začele izvajati, ko so začele veljati njihove pravne podlage. Komisija priznava, da so se ukrepi morda začeli izvajati ob drugem času, kot je določeno na podlagi izvedbenih ukrepov (kot so odloki o izvedbi različnih pravnih podlag; glej pripombe Italije k sklepu o začetku postopka, povzete v uvodnih izjavah od 87 do 94).

               (44)

               Komisija meni, da so ukrepi oprostitve začeli veljati na naslednje datume:

                           —

                           1. januarja 2003 za davke (46) in 1. januarja 2006 za prispevke (47) v primeru potresa, ki je od 13. do 16. decembra 1990 prizadel vzhodno Sicilijo (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa),

                           —

                           1. januarja 2004 (48) v primeru poplav v severni Italiji leta 1994,

                           —

                           1. januarja 2007 (49) v primeru potresa in izbruhov ognjenika Etna leta 2002,

                           —

                           1. januarja 2008 (50) v primeru potresa v regijah Umbrija in Marche leta 1997,

                           —

                           29. novembra 2008 (51) v primeru potresa v regijah Molise in Puglja leta 2002 ter

                           —

                           1. januarja 2012 (52) v primeru potresa v regiji Abruzzo leta 2009.

               (45)

               Kar zadeva obdobje, za katero so se te oprostitve uporabljale, so obdobja začasne oprostitve plačila davkov in prispevkov navedena v zadevni zakonodaji. Komisija ugotavlja, da so se različne sheme uporabljale za različna obdobja ter različne vrste davkov in prispevkov. Na podlagi informacij, ki jih je Italija zagotovila Komisiji v fazi formalne preiskave (glej pripombe Italije k sklepu o začetku postopka, povzete v uvodnih izjavah od 87 do 94), so bila ta obdobja:

                           (a)

                           v primeru potresa, ki je od 13. do 16. decembra 1990 prizadel vzhodno Sicilijo (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa), se je začasna oprostitev uporabljala za leta 1990, 1991 in 1992; Italijanski davčni urad (Agenzia delle Entrate) navaja obdobje od 13. decembra 1990 do 31. julija 1993, po trditvah uradov INPS in INAIL pa se je začasna oprostitev prispevkov uporabljala za obdobje od 13. decembra 1990 do 31. decembra 1992;

                           (b)

                           v zvezi s poplavami v severni Italiji novembra 1994 so v zakonodaji kot referenčno obdobje navedena leta 1995, 1996 in 1997, medtem ko davčni urad navaja obdobje od 4. novembra 1994 do 31. oktobra 1995; po podatkih urada INPS se je obdobje končalo 30. novembra 1995; po podatkih urada INAIL je celotno obdobje trajalo od 1. januarja 1995 do 31. decembra 1997;

                           (c)

                           v primeru potresa v regijah Umbrija in Marche leta 1997 se zdi, da je zadevno obdobje začasne oprostitve trajalo od 26. septembra 1996 do 30. junija 1999 (31. marca 1998 za nekatere upravičence);

                           (d)

                           v zvezi s potresom v regijah Molise in Puglja leta 2002 davčni urad trdi, da se je obdobje začasne oprostitve začelo 31. oktobra 2002 in končalo 30. junija 2008, medtem ko je to obdobje po podatkih uradov INPS in INAIL trajalo od 31. oktobra 2002 do 31. decembra 2007;

                           (e)

                           v primeru potresa in izbruhov ognjenika Etna leta 2002 se je začasna oprostitev uporabljala za obdobje od 29. oktobra 2002 do 31. marca 2004;

                           (f)

                           v primeru potresa v regiji Abruzzo leta 2009 je zadevno obdobje začasne oprostitve odvisno od narave upravičenca: za vsa podjetja z letnim prometom nad 200 000 EUR se zdi, da je obdobje uporabe trajalo od 6. aprila 2009 do 3. junija 2010; za podjetja z letnim prometom, manjšim od 200 000 EUR, in posameznike s prihodki iz poslovne dejavnosti ali samozaposlitve se zdi, da je obdobje trajalo od 6. aprila 2009 do 15. decembra 2010.

               (46)

               V zvezi s trajanjem ukrepov oprostitve je v okviru vsake pravne podlage naveden drugačen rok, po katerem znižanje ni več na voljo. Po razumevanju Komisije je bilo obdobje uporabe podaljšano zaradi sodb italijanskega vrhovnega kasacijskega sodišča, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 49 do 53 (glej tudi pripombe Italije k sklepu o začetku postopka, povzete v uvodnih izjavah od 91 do 93).

      Upravičeni stroški

               (47)

               V okviru ukrepov se za upravičene stroške štejejo davki, obvezni prispevki za socialno varnost (ki se plačajo uradu INPS) in obvezne premije za zavarovanje za nesreče pri delu (ki se plačajo uradu INAIL), ki jih podjetja plačajo v določenem obdobju po naravni nesreči (kot je določeno v okviru pravne podlage pri vsakem ukrepu).

      Oblika in intenzivnost pomoči

               (48)

               Pomoč se dodeli v obliki oprostitve davkov in prispevkov. Oprostitev znaša 90 % za ukrepe za Sicilijo in severno Italijo, 60 % za regije Marche, Umbrija, Molise, Puglja in Abruzzo ter 50 % za Katanijo. Dolgovani znesek se lahko poravna z enkratnim plačilom ali v obrokih (npr. do 120 mesečnih obrokov v primeru ukrepa za regijo Abruzzo). Glede na posamezni ukrep lahko ti obroki vključujejo plačila obresti.

      Sodbe vrhovnega kasacijskega sodišča

               (49)

               Komisija je bila v zahtevi za informacije, ki jo je predložilo redno sodišče mesta Cuneo (glej uvodno izjavo 1), opozorjena tudi na številne sodbe, ki jih je italijansko vrhovno kasacijsko sodišče izreklo leta 2007 in 2010 ter v katerih je sodišče odločilo, da je treba znižanje na 10 % dolgovanih zneskov davkov in prispevkov uporabiti za vse upravičence, tudi če so medtem že plačali celotni znesek (53).

               (50)

               Vrhovno kasacijsko sodišče je dejansko odločilo, da so vsa podjetja, upravičena do koristi ukrepa za Sicilijo ali severno Italijo, upravičena do iste 90-odstotne oprostitve davkov in prispevkov: v nasprotnem primeru bi nastala „neupravičena razlika v obravnavi“.

               (51)

               Razlago vrhovnega kasacijskega sodišča so italijanski organi potrdili v svojih dopisih z dne 7. decembra 2011 in 25. julija 2012. V tem zadnjem dopisu se italijanski organi sklicujejo na nadaljnjo sodbo vrhovnega kasacijskega sodišča iz leta 2012, s katero je sodišče odločilo, da je pritožba davčnega urada nedopustna, saj že obstaja ustaljena sodna praksa (54).

               (52)

               Komisija se zaveda pomena teh sodb za številne zadeve, ki tečejo pred različnimi italijanskimi sodišči in v katerih so postopke začele strani, ki bi lahko pridobile korist na podlagi različnih ukrepov.

               (53)

               Glede na sodbe vrhovnega kasacijskega sodišča se zdi, da bi se ukrepi uporabljali retroaktivno v korist vseh podjetij, vključno s tistimi, ki so davke in prispevke plačala kot po navadi, in sicer vsaj v primeru ukrepov za vzhodno Sicilijo in severno Italijo, na katere se nanašajo sodbe. Na podlagi tega se zdi, da uporaba shem ni časovno omejena, če lahko podjetje dokaže, da je upravičeno do pomoči.

         3.   RAZLOGI ZA ZAČETEK FORMALNE PREISKAVE

               (54)

               Komisija je začela formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU v zvezi z zadevnimi ukrepi, kot je opisano v oddelku 2 tega sklepa, ker se je zdelo, da pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Izdala je tudi odredbo o začasnem odlogu na podlagi člena 11(1) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999, pri čemer je od Italije zahtevala, da ukine vsa izplačila na podlagi katerega koli ukrepa pomoči iz zadev SA.33083 (12/NN) in SA.35083 (12/NN) (55).

               (55)

               Komisija je v sklepu o začetku postopka iz člena 108(2) (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka) (56) obravnavala ukrepe ob upoštevanju izjeme iz člena 107(2)(b) PDEU, ki določa, da je „pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki“, združljiva z notranjim trgom.

               (56)

               Komisija je presodila tudi, ali ukrepi izpolnjujejo pogoje za katere koli druge izjeme iz člena 107(2) in (3) PDEU.

      Nezakonitost ukrepov pomoči

               (57)

               Komisija je v sklepu o začetku postopka navedla, da italijanski organi niso izpolnili svoje obveznosti priglasitve shem v skladu s členom 108(3) PDEU, kar so italijanski organi priznali v fazi predhodne preiskave.

      Analiza ukrepov na podlagi člena 107(2) in (3) PDEU

               (58)

               Komisija je preučila sheme pomoči ob upoštevanju člena 107(2)(b) PDEU, ki določa, da je „pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče“, združljiva z notranjim trgom.

               (59)

               Komisija mora pri oceni takšnih shem pomoči, kot jih obravnava člen 107(2)(b), preveriti, ali (i) okoliščine, na podlagi katerih se upravičuje dodelitev pomoči, dejansko pomenijo naravno nesrečo in (ii) ali sta izpolnjena naslednja pogoja:

                           —

                           škoda, za katero se dodeli nadomestilo, je neposredno povzročila naravna nesreča,

                           —

                           pomoč ne pomeni prekomerne kompenzacije škode, temveč se porabi zgolj za povrnitev škode, ki jo je povzročila naravna nesreča.

               (60)

               Italijanska zakonodaja opredeljuje območja, ki so jih prizadele naravne nesreče treh vrst: potresi, poplave in ognjeniški izbruhi. Komisija je vedno menila, da potresi, poplave in ognjeniški izbruhi pomenijo naravne nesreče v smislu člena 107(2)(b) PDEU (57), zato so podjetja, ki so utrpela škodo zaradi teh naravnih nesreč, načelom upravičena do pomoči do zneska nastale škode.

               (61)

               Vendar zadevne sheme ne vključujejo nobene opredelitve škode (niti materialne niti gospodarske) ter ne povezujejo pomoči in škode, nastale zaradi naravne nesreče (58). Poleg tega v okviru shem nadomestilo ni omejeno na škodo, ki so jo upravičenci dejansko utrpeli, upravičeni stroški pa niso določeni na podlagi škode, ki so jo podjetja utrpela zaradi naravne nesreče.

      Pomisleki in razlogi za začetek preiskave

               (62)

               Komisija je ob upoštevanju zgoraj navedenega in na podlagi razpoložljivih informacij menila, da ukrepi pomenijo nezakonito pomoč v smislu člena 1 Uredbe (ES) št. 659/1999 glede na to, da so bili izvedeni brez priglasitve Komisiji.

               (63)

               Poleg tega je Komisija na podlagi svoje predhodne ocene resno podvomila o tem, ali so ukrepi, ki jih je Italija uvedla od leta 2002, združljivi z notranjim trgom. Na podlagi predhodne ocene ni bilo mogoče ugotoviti, da so ukrepi pomoči skladni z načeli PDEU, zlasti s členom 107(2)(b), na podlagi katerega je mogoče dodeliti pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče (59). Komisija je dvomila zlasti, da informacije, ki so jih zagotovili italijanski organi, dokazujejo, da so zadevni ukrepi po svoji naravi in operativni ureditvi namenjeni povrnitvi škode, ki so jo povzročile naravne nesreče.

               (64)

               Komisija na podlagi operativnih ureditev, opisanih v ukrepih, zlasti ni mogla ugotoviti, ali:

                           —

                           so upravičenci podjetja, ki so dejansko utrpela škodo (delna izjema je ukrep za severno Italijo, v okviru katerega je bila določena najnižja raven škode, ki so jo morala podjetja utrpeti; glej uvodno izjavo 26),

                           —

                           je škoda nastala izključno zaradi naravnih nesreč, navedenih v zakonodaji,

                           —

                           ali je pomoč podjetju namenjena le za odpravo škode zaradi naravnih nesreč in ne vključuje prekomerne kompenzacije za škodo, ki jo je utrpel posamezni upravičenec.

               (65)

               Poleg tega je Komisija dvomila, da se lahko uporabijo katere koli druge izjeme iz člena 107(2) in (3) PDEU (60).

               (66)

               Italijanski organi in zainteresirane tretje osebe so bili zato pozvani, naj v svojih pripombah k sklepu o začetku postopka navedejo vse informacije, potrebne za popolno oceno, ter Komisiji predložijo ustrezno dokumentacijo.

         4.   PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

      Pripombe odvetniške pisarne Chiti

               (67)

               Odvetniška pisarna Chiti ima sedež v Firencah in zastopa 58 zasebnih podjetij, javnih organizacij in upravnih uradov, ki so jih poplave v Piemontu leta 1994 različno prizadele. S svojimi pripombami namerava dokazati, da se primer Piemonta razlikuje od drugih primerov koristi, zagotovljenih po naravnih nesrečah.

               (68)

               Odvetniška pisarna Chiti se po opisu dejstev in razvoja zakonodaje v zadevi osredotoča na sodbe vrhovnega kasacijskega sodišča. Trdi, da so lahko po sodbah iz let 2007, 2010 in 2012 vsa podjetja, ki so jih prizadele poplave v Piemontu, naknadno popravila svoj položaj s plačilom 10 % dolgovanega zneska ali z zahtevkom za vračilo 90 % plačanega zneska, če so že plačala celotni znesek, kot določa člen 3(90) zakona št. 350/2003. Od 233 zadev pred sodišči v zvezi z nadomestilom za škodo, ki so jo povzročile poplave, se jih je 96 končalo s sodbami, ki so zdaj dokončne, večina ostalih pa je bila začasno prekinjenih zaradi odredbe o začasnem odlogu, ki jo je Komisija izdala 17. oktobra 2012.

               (69)

               Po trditvah odvetniške pisarne Chiti so morala podjetja na sodiščih dokazati in concreto znesek dejanske škode ter vzročno zvezo med dogodkom in škodo, da so lahko pridobila korist teh shem. Sprejeti dokazi vključujejo tehnične ocene, ki jih je odredilo sodišče, poročila strokovnjakov ali uradne dokumente uradov INPS in INAIL. Podjetja so prejela nadomestilo samo za dejansko škodo, ki jo lahko dokažejo, ali izgubo, ki jo ugotovi samo sodišče.

               (70)

               Odvetniška pisarna Chiti trdi, da je shema nadomestil za škodo, ki so jo leta 1994 povzročile poplave v Piemontu, povezana z naravno nesrečo in jo je zato treba preučiti na podlagi člena 107(2)(b) PDEU. Da bi bili takšni ukrepi združljivi z notranjim trgom, je treba dokazati, da obstaja vzročna zveza med dogodkom in škodo ter da ne obstaja prekomerna kompenzacija za škodo. Odvetniška pisarna Chiti v zvezi s profilom zastopanih strank trdi, da nadomestilo ni bilo dodeljeno vsem podjetjem v Piemontu brez razlikovanja, temveč samo tistim, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:

                           (a)

                           podjetje mora biti na območjih, ki so na podlagi posebnih vladnih odlokov opredeljena kot poplavljena. V tem smislu so ukrepi selektivni, vendar po mnenju odvetniške pisarne Chiti ne spadajo pod člen 107(1) PDEU. Geografska razmejitev pomoči ne temelji na politični ali gospodarski oceni (npr. upoštevanje stopenj brezposelnosti ali manj razvitih območij), temveč na nepredvidljivih naravnih dogodkih, nad katerimi človek nima nadzora. Opredelitev upravičencev temelji na merilih, pri katerih ni mogoče uveljavljati nobene diskrecijske pravice. Selektivnost dejansko ne obstaja, saj ne prihaja do izkrivljanja konkurence: namen zakonodaje je odpraviti podrejeni položaj, ki ga podjetja imajo zaradi naravne nesreče. To je posledica načela enakega obravnavanja;

                           (b)

                           za pridobitev nadomestila morajo obstajati dokazi, da je bila škoda „velika“. Zaradi tega pogoja se primer Piemonta razlikuje od drugih primerov. Nadomestilo za izgubo je mogoče pridobiti samo za materialno škodo nad pragom v višini 2 milijard LIT, kot je določen z zakonom, pri čemer mora biti škoda ugotovljena na podlagi tehnične ocene strokovnega izvedenca;

                           (c)

                           obstajati mora vzročna zveza med dogodkom in škodo. V skladu z italijansko zakonodajo je dokaz vzročne zveze temeljni predpogoj za pridobitev nadomestila; zato so morala zadevna podjetja v vsaki zadevi pred sodiščem vzpostaviti vzročno zvezo. To pomeni, da ni bilo nobene prekomerne kompenzacije, saj je bilo treba škodo dokazati s poročilom strokovnjaka ali uradnim poročilom sodelujočih organov. Poleg tega italijanska zakonodaja vključuje splošno načelo, da nadomestilo za nepogodbeno izgubo nikoli ne sme biti vir dobička (člen 2043 civilnega zakonika).

               (71)

               Odvetniška pisarna Chiti v zvezi s primerom Piemonta od Komisije zahteva, naj ponovno preuči svojo splošno trditev, da se za ukrepe, ki se preiskujejo, zdi, da niso namenjeni povrnitvi škode, ki so jo povzročile naravne nesreče. Po mnenju odvetniške pisarne Chiti se primer Piemonta po nekaterih značilnostih razlikuje od drugih primerov, ki se v sklepu o začetku postopka obravnavajo skupaj. Nadalje trdi, da so koristi, zagotovljene zadevnim podjetjem, združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b) PDEU iz naslednjih razlogov:

                           —

                           nadomestilo se nanaša izključno na škodo, ki jo je neposredno povzročila naravna nesreča,

                           —

                           škoda je količinsko opredeljena v smislu svojega pomena za zadevno podjetje,

                           —

                           prekomerne kompenzacije ni bilo, saj je bilo nadomestilo določeno natančno v skladu z dokazano škodo,

                           —

                           koristi se ne prekrivajo z drugimi koristmi.

               (72)

               Če bi se pomoč štela za nezdružljivo in bi se odredilo njeno vračilo, bi se po mnenju odvetniške pisarne Chiti uporabil člen 15 Uredbe (ES) št. 659/1999. Odvetniška pisarna Chiti trdi, da Komisija v skladu z navedeno določbo ne more odrediti vračila pomoči, če je poteklo deset let od dneva, ko je bila pomoč dodeljena upravičencu. Koristi so bile dodeljene od začetka obdobja takoj po poplavah novembra 1994 na podlagi zakonskega odloka št. 646 z dne 24. novembra 1994. Zaporedni zakoni, sprejeti v obdobju 2003–2007, so zgolj izpopolnili ureditve za pomoč podjetjem, ki so jih prizadele poplave v Piemontu. Povedano drugače, v sklepu o začetku postopka se za datum začetka uporabe koristi šteje 1. januar 2004, vendar je bila v primeru Piemonta pomoč dejansko dodeljena novembra 1994.

               (73)

               Odvetniška pisarna Chiti trdi, da se uporablja tudi člen 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999: ta namreč določa, da Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Unije. V zvezi s tem sta pomembni dve načeli. Prvič, načelo pravne varnosti zahteva, da se spoštujejo pravnomočne sodbe nacionalnih sodišč, in preprečuje kakršno koli možnost vračila zneskov, ki so jih prejela podjetja. Odvetniška pisarna Chiti ob priznavanju, da načelo pravnomočnosti nima absolutne vrednosti v pravu Unije, meni, da se posebni pogoji, na podlagi katerih je Sodišče v preteklosti izreklo svoje sodbe v zvezi s tem načelom (61), ne uporabljajo v zadevnem primeru. Drugič, odvetniška pisarna se sklicuje na načelo legitimnega pričakovanja: v obdobju od konca leta 1994 do leta 2011 noben nacionalni organ ali organ Unije ni postavil vprašanj glede zakonitosti koristi. Zadevna podjetja so v celotnem navedenem obdobju prejemala koristi, ki jih pristojni organi niso šteli za državno pomoč. Odvetniška pisarna Chiti sklepa, da so to značilne razmere, v katerih se uporablja načelo legitimnega pričakovanja.

      Pripombe odvetniške pisarne Preve-Gavioli

               (74)

               Odvetniška pisarna Preve-Gavioli ima sedež v Torinu. Po navedbi povzetka razvoja italijanske zakonodaje, ki se obravnava, in okoliščin, zaradi katerih je Komisija začela postopek, odvetniška pisarna Preve-Gavioli trdi, da koristi, zagotovljene podjetjem, ki so jih leta 1994 prizadele poplave v Piemontu, niso selektivne, saj posebnim podjetjem s tem, ko jih razbremenijo stroškov, ki bi jih običajno morala plačati, nikakor ne dajejo prednosti. Ukrepi so namenjeni samo za nadomestilo podjetjem za škodo, ki so jo utrpela zaradi naravne nesreče. Poleg tega koristi, ki jih določa zakon, ne okrepijo konkurenčnega položaja upravičencev v primerjavi z njihovimi konkurenti, saj jim je prejeto nadomestilo zgolj omogočilo, da so se na trg vrnili v enakopravnem položaju kot podjetja, ki niso utrpela nobene škode ali imela izgube prihodkov. Povedano drugače, koristi nikakor ne izkrivljajo konkurence, temveč odpravljajo finančno slabši položaj in ponovno vzpostavljajo poslovno konkurenčnost podjetij, ki so jih prizadele poplave.

               (75)

               Odvetniška pisarna Preve-Gavioli meni, da koristi, dodeljenih podjetjem, ki so jih leta 1994 prizadele poplave v Piemontu, ni mogoče opisati kot državno pomoč, saj pogoji iz člena 107(1) PDEU niso izpolnjeni. Vendar tudi če bi se ukrepi šteli za državno pomoč, bi jih bilo treba opredeliti kot pomoč za nadomestilo škode, ki jo je povzročila naravna nesreča, na podlagi člena 107(2)(b). Zato so združljivi z notranjim trgom v skladu s pogoji iz same Pogodbe, zanje pa ne velja niti obveznost predhodne priglasitve niti niso predmet predhodne ocene Komisije.

      Pripombe združenja Confindustria

               (76)

               Združenje Confindustria, ustanovljeno leta 1910, je največje italijansko združenje delodajalcev. Je prostovoljna organizacija, ki vključuje približno 150 000 podjetij, te pa zaposlujejo skupno skoraj 5 500 000 ljudi. Združenje je pripombe predložilo kot zainteresirana stran na podlagi člena 108(2) PDEU v zvezi z zadevama SA.33083 in SA.35083.

               (77)

               Združenje Confindustria je izrazilo skrb, da bi lahko bila podjetja, ki so v dobri veri izkoristila ukrepe za povrnitev škode, nastale zaradi naravnih nesreč, kaznovana, ker Italija ni izpolnila svoje obveznosti priglasitve državne pomoči Komisiji.

               (78)

               Združenje Confindustria trdi, da bi morala Komisija preučiti nekatera splošna dejstva, povezana s splošnim ozadjem. Predvsem to, da se ukrepi nanašajo na 20 let stare dogodke (v nekaterih primerih tudi več); sedanja praksa v zvezi s sklepi glede državne pomoči zato ne zagotavlja ustrezne zaščite zainteresiranih strani. Tudi kadar obstajajo dvomi glede združljivosti nekaterih ukrepov, ki jih je sprejel nacionalni zakonodajalec, je težko pridobiti informacije od pristojnih organov; v sedanjih gospodarskih razmerah ima večina podjetij in zlasti MSP še naprej resne likvidnostne težave. Če bi se v tem trenutku odredilo vračilo pomoči, dodeljene pred desetletji, bi to ogrozilo preživetje velikega števila teh podjetij. Poleg tega združenje Confindustria ne razume razlogov za dvome glede združljivosti ukrepov.

               (79)

               Združenje Confindustria meni, da bi bilo treba poiskati alternativno rešitev, da se prepreči neupravičeno in nevarno kaznovanje zadevnih podjetij.

               (80)

               Prvič, združenje Confindustria meni, da bi bilo treba za vsak ukrep in zadevni primer opraviti temeljito oceno obstoja izjemnih okoliščin, ki bi lahko pokazala, da pomoči ni bilo ali da je ni treba vrniti. Izjemne okoliščine so (i) desetletni zastaralni rok, (ii) načelo varstva legitimnih pričakovanj in (iii) uporabnost izjem, ki niso izjeme iz člena 107(3)(c).

               (81)

               Drugič, združenje Confindustria od Komisije zahteva, naj v svojem sklepu izrecno navede, v katerih primerih se lahko denar, izplačan podjetjem kot nadomestilo za škodo, nastalo neposredno zaradi naravnih nesreč, šteje za združljivega s Pogodbo. Zadevni ukrepi so usmerjeni v podjetja, ki so jih neposredno prizadeli dogodki, za katere je Komisija vedno menila, da ustrezajo opredelitvi naravnih nesreč: potresi, poplave, ognjeniški izbruhi itd. Na podlagi besedila zakonodaje, na kateri temeljijo ukrepi, je jasno, da so jih italijanski organi sprejeli za povrnitev škode, ki so jih povzročili ti naravni dogodki. Združenje Confindustria trdi, da so upravičenci podjetja, ki so utrpela dejansko škodo zaradi naravnih nesreč. Čeprav je bilo le nekaj primerov, v katerih je bila korist zagotovljena izrecno podjetjem, ki so utrpela „veliko“ škodo, je treba priznati, da je tudi v drugih primerih nastala velika škoda: samo dejstvo, da je podjetje na območju, ki ga prizadene naravna nesreča, neizogibno povzroči gospodarsko izgubo ne glede na kakršno koli materialno škodo. Združenje Confindustria trdi še, da lahko obstajajo primeri, v katerih imajo upravičenci dokumente, ki dokazujejo znesek dejansko nastale škode in kažejo, da je izguba bistveno večja od prejetega nadomestila. Zato meni, da vsi ukrepi, ki se preiskujejo, spadajo na področje uporabe člena 107(2) PDEU.

               (82)

               Kar zadeva pogoje, ki jih je uporabila Komisija, združenje Confindustria priznava, da se za nekatere zadevne ukrepe zdi, da manjka uradna opredelitev škode; to velja tudi za določitev korelacije in sorazmerja med zneskom nastale škode in zneskom pomoči. Vendar združenje Confindustria meni, da takšna korelacija obstaja de facto, tj. da v primeru naravne nesreče vsa podjetja utrpijo škodo (vsaj gospodarsko izgubo) ter da bi se lahko izdelala poenostavljena metoda za oceno škode in ustrezne pomoči. Takšna metoda bi morala upoštevati, na primer, sposobnost ustvarjanja prihodkov in število zaposlenih v vsakem podjetju. Težava je torej povezana s primeri prekomerne kompenzacije in ne z združljivostjo ukrepov s pravili o državni pomoči. Izogniti se je treba položaju, v katerem lahko ukrepi zoper nekaj primerom prekomerne kompenzacije vodijo v kaznovanje velike večine podjetij, ki so v dobri veri in v skladu z zakonom prejela koristi. Združenje Confindustria zato meni, da bi bilo treba podjetjem dovoliti, da obdržijo pomoč, čeprav bi jo morali italijanski organi ob odobritvi priglasiti Komisiji, da bi ravnali v skladu s Pogodbo in izpolnili svojo obveznost priglasitve.

               (83)

               Združenje Confindustria torej od Komisije zahteva:

                           (a)

                           naj izrecno potrdi, da noben sklep Komisije ne posega v posebne primere pomoči, ki so združljivi na podlagi člena 107(2)(b) PDEU, uredbe de minimis ali drugih določb;

                           (b)

                           naj okrepi uradno ali neuradno sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi organi na eni strani ter upravičenimi podjetji na drugi, da se izdelata metoda in mehanizem za preprečevanje primerov prekomerne kompenzacije; tako bi se izognili vračanju pomoči, dovoljene v skladu z uredbo de minimis, ter pomoči, ki dejansko ustreza materialni in gospodarski izgubi, ki so jo utrpeli upravičenci;

                           (c)

                           naj preuči primernost uvedbe poenostavljene metode za količinsko opredelitev izgube, nastale zaradi naravnih nesreč.

      Pripombe sindikalne organizacije Confederazione Generale Italiana del Lavoro (v nadaljnjem besedilu: CGIL)

               (84)

               Italijanska konfederacija sindikatov CGIL (Confederazione Generale Italiana del Lavoro) je največja sindikalna organizacija v Italiji s približno šestimi milijoni članov. Podružnica CGIL v mestu L'Aquila v regiji Abruzzo (v nadaljnjem besedilu: CGIL L'Aquila) je glede sklepa o začetku postopka predložila stališča po izteku roka enega meseca po objavi sklepa. Komisiji ni treba obravnavati stališč zainteresiranih tretjih oseb, predloženih po roku, lahko pa to stori izjemoma, kot je v tem primeru.

               (85)

               CGIL L'Aquila meni, da bi lahko začasna ukinitev sheme olajšav, ki jo je uvedla Italija, ter zahteva za vračilo celotnih dodeljenih zneskov in predložitev potrdil o nastali škodi izrinile zadevna podjetja s trga. To je toliko bolj težavno, ker so se drugi primeri nadomestil za škodo, ki so jo povzročile naravne nesreče, obravnavali drugače. Zato je v L'Aquili, čeprav je to območje potres prizadel najhuje, še vedno prisotna izkrivljena konkurenca v primerjavi s konkurenti, ki jih takšna nesreča ni prizadela. Začasna ukinitev koristi ter odsotnost kakršnega koli mehanizma gradacije in ustreznih postopkov preverjanja (CGIL L'Aquila za to krivi državo) bi torej lahko dodatno oslabili lokalni proizvodni sektor, kar bi povzročilo druge povezane negativne posledice v smislu brezposelnosti in socialne varnosti.

         5.   PRIPOMBE ITALIJE

               (86)

               Italijanski organi so glede sklepa o začetku postopka 11. januarja 2013 predložili pripombe. Službe Komisije so prejele pripombe od naslednjih italijanskih organov in agencij:

                           (a)

                           ministrstva za gospodarstvo in finance;

                           (b)

                           davčnega urada;

                           (c)

                           urada INPS;

                           (d)

                           urada INAIL;

                           (e)

                           oddelka za civilno zaščito, vendar ta oddelek trdi, da nima na voljo informacij, ki se zahtevajo v sklepu.

      Oprostitve in obdobje uporabe za vsako območje in ukrep

               (87)

               Komisija je v odstavku 71 sklepa o začetku postopka od italijanskih organov zahtevala, naj ji zagotovijo informacije v zvezi z „oprostitvami za vsako območje in ukrep ter obdobje, za katero se oprostitve uporabljajo“.

               (88)

               Urad INPS trdi, da so težave, ki jih je imela Komisija pri opredelitvi natančnih obdobij začasne oprostitve plačil davkov in prispevkov (glej oddelek 2.5 sklepa o začetku postopka), nastale zaradi razlik med časovnimi okviri iz pravil, ki jih je določila vsaka institucija. Razlikovati je treba med trajanjem začasne oprostitve plačil prispevkov (ki se plačajo uradoma INPS in INAIL) ter trajanjem začasne oprostitve plačil davkov (ki se plačajo davčnemu uradu). Nadalje je treba razlikovati med obdobji začasne oprostitve davkov in prispevkov ter obdobji uporabe ukrepov oprostitev.

               (89)

               Urad INAIL v zvezi z datumom začetka shem trdi, da datum začetka sheme v nasprotju s trditvami Komisije iz odstavka 34 sklepa o začetku postopka ne sovpada vedno z začetkom veljavnosti zakonodaje za določitev sheme. Ukrep oprostitve se lahko začne pozneje – v primeru Piemonta šele po sodbi sodišča, s katero je bilo sklenjeno, da so podjetja upravičena do oprostitev z učinkom za nazaj. Po drugi strani se davčni urad strinja s Komisijo, da se upravičenost upravičenca do davčne ugodnosti začne z začetkom veljavnosti zakonodaje, s katero se uvede ugodnost.

               (90)

               Urada INPS in INAIL sta zagotovila natančna obdobja za vsako shemo znižanja prispevkov:

                           (a)

                           za potres, ki je od 13. do 16. decembra 1990 prizadel vzhodno Sicilijo (pokrajine Siracusa, Katanija in Ragusa), je v dokumentih, ki sta jih pripravila urada INPS in INAIL, navedeno, da obdobje začasne oprostitve poteka od 13. decembra 1990 do 31. decembra 1992. Obdobje razpoložljivosti oprostitve je trajalo od 1. januarja 2006 do 30. septembra 2006 za plačila do 5 000 EUR (ki se plačajo v enem obroku) oziroma od 1. oktobra 2006 za zneske nad 5 000 EUR (ki se plačajo v osmih šestmesečnih obrokih z obrestmi);

                           (b)

                           za poplave v severni Italiji novembra 1994 obdobje začasne oprostitve po podatkih urada INPS obsega obdobje od 4. novembra 1994 do 30. novembra 1995. Po podatkih urada INAIL pa obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 1. januarja 1995 do 31. decembra 1997 s sklicevanjem na leta 1995, 1996 in 1997. Obdobje razpoložljivosti oprostitev po navedbah obeh virov traja od 1. januarja 2004. Vendar urad INPS v nasprotju z uradom INAIL trdi, da se oprostitev prispevkov za socialno varstvo ne uporablja samodejno, temveč šele od trenutka, ko pravnomočna sodba sodišča postane izvršljiva.

                           (c)

                           za potres v regijah Umbrija in Marche leta 1997 je v dokumentu, ki sta ga pripravila urada INPS in INAIL, navedeno, da obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 26. septembra 1997 do 31. marca 1998 za prebivalce „občin na prizadetih območjih“ (comuni disastrati), opredeljenih na podlagi zakonodaje, ter obdobje od 26. septembra 1997 do 30. junija 1999 za prebivalce „občin na poškodovanih območjih“ (comuni danneggiati), prav tako opredeljenih v zakonodaji. Po navedbah uradov INPS in INAIL je oprostitev na voljo za obdobje od 1. januarja 2009 do 30. junija 2009. Davčni urad meni, da je datum začetka uporabe oprostitve davkov 23. oktober 2008, tj. datum začetka veljavnosti zakonskega odloka št. 162/2008;

                           (d)

                           za potres v regijah Molise in Puglja leta 2002 urada INPS in INAIL trdita, da obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 31. oktobra 2002 do 31. decembra 2007. Oba urada trdita, da so lahko upravičenci oprostitve uporabili od 1. januarja 2009 do 30. junija 2009 po podaljšanju uporabe ukrepov, uvedenih za potres v regijah Umbrija in Marche leta 1997 z zakonskim odlokom št. 162 iz leta 2008. Davčni urad trdi, da je datum začetka uporabe oprostitve davkov 29. januar 2009, tj. datum začetka veljavnosti zakonskega odloka št. 185 iz leta 2008;

                           (e)

                           v zvezi s potresom in izbruhi ognjenika Etna leta 2002 urada INPS in INAIL trdita, da obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 29. oktobra 2002 do 31. marca 2004 ter da obdobje oprostitve obsega obdobje od 1. januarja 2007 do 30. junija 2008;

                           (f)

                           za potres v regiji Abruzzo leta 2009 je zadevno obdobje odvisno od narave upravičenca: za podjetja z letnim prometom nad 200 000 EUR dokumenti uradov INPS in INAIL ter davčnega urada kažejo, da obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 6. aprila 2009 do 30. junija 2010; za podjetja z letnim prometom, manjšim od 200 000 EUR, in posameznike s prihodki iz poslovne dejavnosti ali samozaposlitve obdobje začasne oprostitve obsega obdobje od 6. aprila 2009 do 15. decembra 2010 (in ne do 31. decembra 2010, kot je navedeno v odstavku 36(f) sklepa o začetku postopka). Oprostitev se uporablja od januarja 2012, vendar urada INPS in INAIL v svojih pripombah trdita, da se znižanje uporablja samo za pomoč, ki izpolnjuje zahteve de minimis, dokler Komisija ne izda sklepa v zvezi s pomočjo, ki presega raven de minimis.

               (91)

               Komisija je v odstavku 71 sklepa o začetku postopka od Italije zahtevala tudi, naj „potrdi sklepanje Komisije, da bi lahko zaradi najnovejših sodb italijanskega vrhovnega kasacijskega sodišča iz let 2007, 2010 in 2012 […] ti ukrepi omogočili dostop do pomoči (brez časovne omejitve) za vsa podjetja, ki so opredeljena kot upravičenci na podlagi pravne podlage za vsak ukrep“. Glede tega so italijanski organi predložili dve različni mnenji.

               (92)

               Urada INPS in INAIL trdita, da se razlaga Komisije ne zdi pravilna. Menita, da čeprav bi se lahko pomoč na podlagi sodb vrhovnega kasacijskega sodišča brez časovne omejitve razširila na vse upravičence, opredeljene na podlagi zadevne zakonodaje, sodbe dejansko samo jasno določajo, da je mogoče korist ukrepov zagotoviti na dva načina: če podjetje še ni plačalo zneska, mora plačati samo 10 % tega zneska, ki ga dolguje; če je že plačalo znesek, se mu lahko povrne 90 % tega zneska. Urada trdita, da ta razlaga temelji na zakonodaji, s katero so bile uvedene oprostitve. Navedena zakonodaja je jus superveniens, tj. naknadni zakon, ki uzakonja vračilo presežnih zneskov, ki so bili plačani. Vendar urada INPS in INAIL opozarjata, da je bilo v zvezi s prvim primerom (plačilo 10 %) v več sodbah ugotovljeno, da davkoplačevalci niso bili upravičeni do koristi ukrepa, ker so se prijavili po izteku roka, tj. po 31. juliju 2007, kot je bil določen z zakonom. V zvezi z drugim primerom (vračilo 90 %) se za pravico do vračila uporablja zastaralni rok, ki je običajno deset let od trenutka, ko je mogoče uveljavljati pravico (člen 2946 civilnega zakonika), tj. od začetka veljavnosti zakona o uvedbi ukrepa. Poleg tega se načela, ki jih je oblikovalo vrhovno kasacijsko sodišče, v nasprotju s trditvami iz odstavka 45 sklepa o začetku postopka nanašajo samo na posebne primere (Sicilija in Piemont) in jih ni mogoče splošno uporabiti za vse druge nesreče, kot trdi Komisija.

               (93)

               Davčni urad meni, da je razlaga Komisije pravilna. Splošno pravilo je, da morajo tisti, ki so že plačali davek, zahtevek za vračilo vložiti v 48 mesecih od datuma plačila (člen 38 predsedniškega odloka št. 602 z dne 20. septembra 1973). Ne glede na to je vrhovno kasacijsko sodišče v svojih nedavnih sodbah sprejelo, da so upravičenci upravičeni do vračila presežnih zneskov, ki so jih že plačali, pri čemer velja običajni zastaralni rok, naveden zgoraj.

               (94)

               Italija v zvezi z deležem oprostitve, ki se uporablja za vsak ukrep ter vsak davek ali prispevek, potrjuje deleže iz oddelka 2.2 sklepa o začetku postopka.

      Kombinacija različnih shem pomoči za naravne nesreče

               (95)

               Komisija je v odstavku 71 sklepa o začetku postopka od italijanskih organov zahtevala, naj navedejo „[o]bstoj (ali neobstoj) shem pomoči za naravne nesreče, na podlagi katerih upravičenci že prejemajo pomoč za povrnitev škode, ki so jo utrpeli zaradi navedene posebne naravne nesreče“.

               (96)

               Od treh institucij, ki so predložile pripombe, je samo urad INPS odgovoril na to vprašanje. Trdi, da je bila vrednost oprostitev strogo omejena na zneske, ki so bili dejansko dolgovani instituciji za ustrezna obdobja začasne oprostitve. Zato so ukrepi omejeni na odstotek znižanja dolgovanih prispevkov. Po trditvah urada INPS pa zadevni zneski torej ne morejo povzročiti prekomerne kompenzacije za upravičene stroške. Urad INPS trdi, da shemi pomoči za nesreče v primeru potresa v regiji Molise leta 2002 (shema pomoči N 174a/2004) in potresa v regiji Abruzzo leta 2009 (shema pomoči N 459a/2009) nista vključevali nobenega nadomestila v zvezi s stroški dela (plačami in prispevki). Navedeni shemi sta določali samo nadomestilo za neposredno in posredno ali gospodarsko škodo, nastalo zaradi začasne prekinitve gospodarske dejavnosti zaradi nesreče ali potrebe po premestitvi dejavnosti po nesreči. Kar pa zadeva prispevke, se zadevni shemi pomoči uporabljata samo za podjetja, ki so nadaljevala svojo poslovno dejavnost po nesreči in bi morala v nasprotnem primeru plačati prispevke, ki se zahtevajo na podlagi zakona. Poleg tega sta shemi pomoči za regiji Molise in Abruzzo, ki ju je odobrila Komisija, vključevali ukrepe za spremljanje prekrivajoče se pomoči, da bi se preprečila možnost prekomerne kompenzacije.

      Ocena škode za vsakega upravičenca

               (97)

               Komisija je v odstavku 71 sklepa o začetku postopka vprašala tudi, „če in kako je bila za vsakega upravičenca na območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče, ocenjena škoda ter ali sta bili kdaj obravnavani nujnost in sorazmernost podpore ter kako“.

               (98)

               Tako kot pri prejšnji točki je tudi v zvezi s to odgovor predložil samo urad INPS. Urad INPS potrjuje, da so upravičenci do začasne oprostitve plačil prispevkov za socialno varnost vsa podjetja, ki opravljajo dejavnost na posebnem geografskem območju, opredeljenem na podlagi sklepov o civilni zaščiti. Vendar zakonodaja o uvedbi ukrepov ni določala nobenega mehanizma za preverjanje obstoja vzročne zveze med nastalo škodo in ukrepom.

      Ocenjeno število upravičencev za vsak ukrep in zneski pomoči

               (99)

               V skladu z odstavkom 72 sklepa o začetku postopka morajo „italijanski organi […] predložiti ocenjeno število upravičencev za vsak ukrep in zadevne zneske pomoči“.

               (100)

               Leta 2013 so urad INPS, urad INAIL in davčni urad predložili podatke za ocenjeno število upravičencev do pomoči, vendar sta samo urada INPS in INAIL navedla tudi dodeljene zneske.

      Dodatne informacije in pojasnila, ki jih je zagotovila Italija

               (101)

               Na zahtevo Komisije za pojasnila (glej uvodno izjavo 18) je davčni urad odgovoril, da se v okviru ukrepov obravnavajo vse vrste davkov brez razlikovanja. Urad je pojasnil tudi težavo pri predložitvi natančne ocene števila upravičencev in skupnega zneska oprostitev v okviru različnih ukrepov: trdi, da je to posledica pomanjkanja elektronskih podatkov, predvsem zato, ker je treba zahtevke za oprostitve vložiti pisno in ne prek elektronskega sistema za oddajo davčne napovedi. Analizo na podlagi letnih davčnih obračunov je bilo mogoče opraviti samo za ukrep v zvezi s potresom v regiji Abruzzo leta 2009. Vendar tudi v tem primeru podatkov ni mogoče pridobiti neposredno, temveč je treba opraviti analizo za vsak primer posebej. Težave povzroča tudi dejstvo, da podatki za znižane socialne prispevke vključujejo zneske, ki jih plačata delodajalec in delojemalec. Oprostitev zneska, ki ga dolguje delojemalec, ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, saj koristi posameznikom in ne podjetjem.

               (102)

               Italija je lahko šele leta 2014, po tem ko je bila določena metodologija za vsako agencijo, ki je sodelovala pri analizi (davčni urad, urada INPS in INAIL), izdelala približno splošno oceno upravičencev do ukrepov. Predložila je več preglednic, ki vsebujejo upravičence in zneske pomoči. Italija je v svojem dopisu z dne 4. avgusta 2014 navedla, da je opredelila 80 577 upravičencev. Od teh jih je (i) 33 831 prejelo oprostitev, ki znaša manj kot 1 000 EUR, (ii) 66 704 oprostitev, ki znaša manj kot 10 000 EUR, (iii) 75 469 oprostitev, ki znaša manj kot 100 000 EUR. Samo 539 podjetij je prejelo oprostitve, ki znašajo več kot 200 000 EUR.

               (103)

               Za zadevne ukrepe v zadevi SA.33083 (naravne nesreče med letoma 1990 in 2002) je upravičencev približno 59 500, med katerimi jih 23 303 ni več dejavnih. Za zadevne ukrepe v zadevi SA.35083 (potres v regiji Abruzzo leta 2009) pa je upravičencev približno 21 000, med katerimi jih 4 000 ni več dejavnih.

      Pripombe Italije v zvezi z spremno dokumentacijo za nadomestilo škode zaradi naravne nesreče

               (104)

               Italija je v istem dopisu z dne 4. avgusta 2014 podrobno opisala težave pri pridobivanju dokumentov, na podlagi katerih se ugotavlja: (i) ali so upravičenci do ukrepov, ki se preiskujejo, utrpeli škodo zaradi naravne nesreče; (ii) ali so upravičenci prejeli nadomestilo za takšno izgubo ter (iii) kakšen je znesek takega nadomestila, ki so ga prejeli.

               (105)

               Italijanski organi menijo, da sklep o začetku postopka ne vsebuje izrecne zahteve za dokazilo škode, ki so jo utrpeli upravičenci do ukrepov, ki se preiskujejo. Italijanski organi zato niso zbrali dokaznih dokumentov o dejanski škodi, ki so jo utrpeli posamezni upravičenci. Italijanski organi bi morali izvesti nove ukrepe za vzpostavitev stika z javnimi organi (da se preveri, ali so bila plačila nadomestil za škodo že dodeljena in/ali izplačana) in upravičenci do ukrepov, ki se preiskujejo (da se preveri, ali so utrpeli škodo in ali so jim zavarovalnice zagotovile nadomestilo za to škodo).

               (106)

               Italija v svojem dopisu pojasnjuje naslednje:

                           (a)

                           italijanski organi so v zvezi s posebno zahtevo Komisije, naj Italija predloži dokazila o škodi, ki so jo utrpeli posamezni upravičenci do pomoči, ki se preiskuje, začeli preiskavo, da bi zbrali dokumente, v katerih so navedene izgube zaradi naravnih nesreč in kakršno koli nadomestilo, ki so ga dodelili zasebni ali javni organi;

                           (b)

                           vendar ta preiskava zadeva samo upravičence, ki še vedno opravljajo poslovno dejavnost (ne pa tudi tistih, ki so svojo dejavnost prenehali in zato ne morejo več izkrivljati konkurence na trgu);

                           (c)

                           izjava o škodi, ki jo je povzročila naravna nesreča, ni bila eden od pogojev za dodelitev domnevno nezakonite pomoči, ki se preiskuje, zato te dokumentacije ne hrani nobeden od upravnih uradov, ki so dodelili pomoč (davčni urad, urada INPS in INAIL). Začeti bi bilo treba nadaljnje posebne preiskave na vsakem od zadevnih območij in za vsakega od ukrepov, ki se preiskujejo;

                           (d)

                           te preiskave zadevajo dokumente, povezane z dokazilom škode in morebitnimi nadomestili, dodeljenimi na podlagi tega. Ker izjava o škodi, ki jo je povzročila naravna nesreča, ni bila eden od pogojev za dodelitev domnevno nezakonite pomoči, ki se preiskuje, mora biti iz vsakega dokazila škode, ki ga javni ali zasebni organi zahtevajo za pridobitev nadomestila, razviden zadevni dogodek in torej tudi čas, ko se je dogodek zgodil;

                           (e)

                           izjavo o škodi je bilo treba pripraviti takoj po nastanku škode, ko je bilo mogoče to še preveriti, saj v nasprotnem primeru ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali je škoda neposredna, in preveriti vzročne zveze z naravno nesrečo. Zato je iskanje dokumentacije o kakršnih koli potrdilih ali izjavah o škodi ter morebitnih nadomestilih neločljivo povezano z datumom, ko se je zgodila naravna nesreča;

                           (f)

                           možnost izsleditve dokumentov, ki dokazujejo nastalo škodo ter izplačano in prejeto nadomestilo, je omejena z zakonskimi zahtevami v zvezi s hranjenjem in vodenjem evidenc v Italiji. V skladu s členoma 2220 in 2946 italijanskega civilnega zakonika je treba evidence hraniti deset let (v nekaterih primerih manj časa). To pomeni, da upravni ukrepi za izsleditev te dokumentacije več kot deset let po nesreči ne bi vključevali ustreznih pravnih sredstev, ki bi zagotavljala, da jo lahko upravičenci in javni organi še priskrbijo;

                           (g)

                           analiza nacionalnega pravnega okvira za urejanje vodenja evidenc kaže, da je objektivno nemogoče zbrati dokazila o škodi, ki so jo posamezna podjetja utrpela pred več kot desetimi leti, tj. zaradi katere koli od naravnih nesreč, na katere se nanašajo ukrepi, ki se preiskujejo, razen potresa v regiji Abruzzo leta 2009, za katerega desetletno obdobje še ni poteklo.

               (107)

               V zvezi s potresom v regiji Abruzzo leta 2009, ki je predmet zadeve SA.35083 (12/C), italijanski organi navajajo, da bo potrebna natančna in podrobna preiskava, da se natančno ugotovita identiteta upravičencev in znesek nezakonite pomoči, ki so ga prejeli. Podatki, ki jih je Italija zbrala do leta 2014, vključujejo tudi veliko število posameznikov, ki so morda pridobili korist na podlagi sheme v zvezi z davki na prihodke, ki (deloma ali v celoti) niso povezani z njihovo poslovno dejavnostjo. Med približno 21 000 upravičenci, ki jih je opredelila Italija, je 17 500 posameznikov, za katere se podatki o davkih nanašajo na prihodke iz poklicne in poslovne dejavnosti ter na druge oblike prihodkov. Za vse te posameznike bi bilo treba opraviti podrobnejšo oceno, da se količinsko opredeli, v kolikšnem obsegu bi bilo treba oprostitve, ki so jih prejeli, šteti za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU glede na to, da oprostitve, od katerih podjetja nimajo koristi, ne pomenijo državne pomoči.

               (108)

               Nazadnje, Italija je predložila podrobne informacije in dokumentacijo v zvezi s sistemskim učinkom potresa v regiji Abruzzo leta 2009 na gospodarsko strukturo regije. Dokumentacija vključuje makroekonomske podatke in sezname poškodovanih lokalnih infrastruktur.

         6.   OCENA UKREPOV

      Značaj državne pomoči pri ukrepih

               (109)

               Komisija je v sklepu o začetku postopka izrazila stališče, da se zdi, da zadevni ukrepi pomenijo državno pomoč (ukrepi so sheme oprostitev, na podlagi katerih je bilo uvedeno do 90-odstotno znižanje davkov ter obveznih prispevkov za socialno varnost in premij za zavarovanje za nesreče pri delu, ki jih morajo plačati podjetja s sedežem ali dejavnostjo na območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče: člen 9(17) zakona št. 289 z dne 27. decembra 2012, kakor je bil spremenjen; člen 4(90) zakona št. 350 z dne 24. decembra 2003, kakor je bil spremenjen; člen 1(363) zakona št. 266 z dne 23. decembra 2005, kakor je bil spremenjen; člen 1(1011) zakona št. 296 z dne 27. decembra 2006, kakor je bil spremenjen; člen 2(109) zakona št. 244 z dne 24. decembra 2007, kakor je bil spremenjen; člen 6(4a) in (4b) zakonskega odloka št. 185 z dne 29. novembra 2008, kakor je bil spremenjen; člen 33(28) zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011, kakor je bil spremenjen; in vsi izvedbeni ukrepi, določeni na podlagi navedenih zakonov, ki so navedeni v uvodnih izjavah od 20 do 36 tega sklepa). V nadaljevanju bo Komisija preučila, ali ukrepi, ki se preiskujejo, dejansko pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

               (110)

               Za ugotovitev, ali ukrepi oprostitve pomenijo pomoč v smislu člena 107(1), je treba presoditi, ali dajejo prednost posameznim podjetjem, ali prednost zagotavlja država iz državnih sredstev ter ali lahko ukrepi vplivajo na konkurenco in trgovino med državami članicami.

               (111)

               Ker se oprostitve dodelijo samo podjetjem, ki imajo poslovne enote na geografskih območjih, ki so jih prizadele nekatere vrste naravnih nesreč (potresi, ognjeniški izbruhi in poplave) (območja so navedena v uvodni izjavi 39), so ukrepi selektivni. Italijanska država z znižanjem davkov in prispevkov ta podjetja razbremeni stroškov poslovanja, ki bi jih imeli pri običajnem poslovanju. Zato imajo podjetja korist na podlagi gospodarske prednosti, ki bi lahko izkrivljala konkurenco. Ker se ukrepi nanašajo na podjetja, za katere se lahko predpostavlja, da so vključena v trgovino med državami članicami, lahko ti ukrepi prizadenejo takšno trgovino.

               (112)

               Podpora, ki jo javni organi zagotovijo iz državnih sredstev, ima obliko prihodkov, ki se jim javni organi odpovejo: zaradi znižanja davka na dohodek se zmanjšajo prihodki od davkov, ki se stekajo v državno blagajno. Podobno je treba zaradi znižanja prispevkov, ki se plačajo državnim agencijam (uradoma INPS in INAIL), povečati prenos državnih sredstev na te agencije, da se nadomestijo odpovedani prihodki.

               (113)

               Zato vsi ukrepi, ki jih je Italija sprejela od leta 2002 in so predmet zadev SA.33083 (12/C) in SA.35083 (12/C) v zvezi z državno pomočjo ter na podlagi katerih se obremenitve za davke in prispevke znižajo za 90 %, 50 % oziroma 60 %, pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, kot je bilo začasno sklenjeno tudi v sklepu o začetku postopka.

               (114)

               Ukrepi pomoči, ki se preiskujejo, so na podlagi člena 107(1) načeloma prepovedani in se lahko štejejo za združljive z notranjim trgom samo, če izpolnjujejo pogoje za eno od izjem iz Pogodbe.

               (115)

               Vendar Komisija meni, da pomoč, ki je posameznim podjetjem dodeljena na podlagi zadevnih ukrepov, ne pomeni državne pomoči, če izpolnjuje vse preizkuse iz uredbe de minimis, ki se uporablja (62).

      Nezakonitost ukrepov pomoči

               (116)

               Ukrepi za dodelitev pomoči so že začeli veljati: Komisija obžaluje, da italijanski organi niso izpolnili svoje obveznosti priglasitve shem v skladu s členom 108(3) PDEU.

      Ocena združljivosti pomoči z notranjim trgom ob upoštevanju pripomb zainteresiranih strani

               (117)

               Komisija mora ob upoštevanju ugotovitve, da sheme oprostitev iz uvodne izjave 109 pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ugotoviti, ali je mogoče pomoč razglasiti za združljivo z notranjim trgom v skladu s členom 107(2) ali (3) PDEU.

               (118)

               V sklepu o začetku postopka je Komisija glede vprašanja, ali se lahko uporabijo izjeme, določene v Pogodbi, menila, da pomoč ne izpolnjuje pogojev za izjemo iz člena 107(2)(a), ker ni pomoč socialnega značaja, in da ne spada pod člen 107(2)(c). Iz očitnih razlogov prav tako ni mogoče uporabiti izjem iz člena 107(3)(b) in (d). Italija med formalno preiskavo ni izpodbijala teh ugotovitev. Kar zadeva morebitno zanašanje na izjeme iz člena 107(3)(a) in (c), se Komisija sklicuje na dvome, ki jih je izrazila v sklepu o začetku postopka (glej oddelek 3.3.2 sklepa o začetku postopka). Država članica v svojih pripombah niti ni trdila, da bi lahko pomoč izpolnjevala pogoje za izjemo iz člena 107(3)(a) ali (c), niti ni med formalno preiskavo zagotovila nobenih informacij, na podlagi katerih bi lahko Komisija ocenila združljivost zadevnih shem ob upoštevanju navedenih izjem. Namesto tega je Italija (in zainteresirane tretje osebe, ki so predložile pripombe) trdila, da je bila pomoč namenjena povrnitvi škode, ki so jo povzročile naravne nesreče, kar pomeni, da bi jo bilo treba oceniti na podlagi izjeme iz člena 107(2)(b). Ta sklepna ugotovitev ne posega v možnost, da se posamezna pomoč, dodeljena v okviru shem, razglasi za združljivo po preučitvi posameznih primerov ali da se uvrsti v eno od uredb o izjemah, sprejetih v skladu s členom 1 Uredbe Sveta (ES) št. 994/98 (63).

               (119)

               Ker se vsi ukrepi oprostitve dejansko nanašajo na podjetja z registriranim sedežem ali krajem poslovanja na območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče, bo Komisija preverila, ali ukrepi ustrezajo izjemi iz člena 107(2)(b) kot „pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki“.

      Pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče

               (120)

               Komisija je preučila zadevne sheme pomoči ob upoštevanju člena 107(2)(b) PDEU, ki določa, da je „pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki“, združljiva z notranjim trgom.

               (121)

               Komisija mora preveriti, ali so nesreče, ki jih je navedla Italija, dejansko „naravne nesreče“ v smislu člena 107(2)(b) in ali so izpolnjeni naslednji pogoji:

                           (a)

                           škoda, za katero se dodeli nadomestilo, je neposredno povzročila zadevna naravna nesreča;

                           (b)

                           pomoč je namenjena zgolj povrnitvi škode, ki jo je povzročila naravna nesreča, in ne pomeni prekomerne kompenzacije škode, ki so jo utrpeli upravičenci.

               (122)

               Italijanska zakonodaja opredeljuje območja, ki jih je prizadela ena od treh vrst naravnih nesreč: potresi, poplave in ognjeniški izbruhi. Komisija je vedno menila, da potresi, poplave in ognjeniški izbruhi pomenijo naravne nesreče v smislu člena 107(2)(b), zato je lahko vsako podjetje, ki je dejansko utrpelo škodo zaradi teh naravnih nesreč, upravičeno do pomoči do zneska, potrebnega za povrnitev takšne škode (64).

               (123)

               Vendar zadevne sheme ne vključujejo nobene opredelitve škode (niti materialne niti gospodarske) ter ne povezujejo pomoči in škode, ki je dejansko nastala zaradi naravne nesreče (65). Poleg tega nadomestilo v okviru shem ni omejeno na znesek, potreben za povrnitev neposredne škode, ki jo je dejansko utrpel posamezni upravičenec. Nazadnje, upravičeni stroški niso določeni na podlagi škode, ki so jo podjetja utrpela neposredno zaradi naravne nesreče. Italijanski organi so to potrdili med formalno preiskavo (glej pripombe urada INPS v uvodni izjavi 98).

               (124)

               Komisija ugotavlja, da na podlagi shem niso pridobila koristi samo podjetja, ki so utrpela dejansko škodo, temveč vsa podjetja z registriranim sedežem ali krajem poslovanja na območjih, ki so jih italijanski organi opredelili kot prizadeta območja, ne glede na to, ali so zaradi zadevne nesreče dejansko utrpela škodo ali ne.

               (125)

               Glede na navedeno ukrepi, ki se preiskujejo, po svoji naravi in operativni ureditvi ne zagotavljajo, da je dodeljena pomoč omejena na znesek, potreben za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče.

               (126)

               Na podlagi tega je treba skleniti, da formalna preiskava ni odpravila dvomov Komisije glede združljivosti ukrepov z notranjim trgom.

               (127)

               Ker pomoč ne izpolnjuje pogojev za nobeno od izjem iz člena 107(2) in (3) PDEU, Komisija ugotavlja, da so sheme nezdružljive z notranjim trgom.

               (128)

               Ko se ukrepi uporabijo za sektor ribištva in akvakulture, je treba njihovo združljivost z zakonodajo Unije presoditi ob upoštevanju smernic za preučitev državne pomoči za sektor ribištva in akvakulture, ki so veljale na datum začetka veljavnosti posamezne sheme. Komisija od leta 2001 objavlja takšne smernice, v katerih je navedeno, kako namerava uporabiti Pogodbo za državno pomoč za ribištvo in akvakulturo.

               (129)

               V smernicah so zahteve, da se pomoč uporabi za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče, večinoma enake kot zgoraj navedene zahteve, pri čemer Komisija ugotavlja, da stališča iz tega oddelka veljajo tudi za vsako pomoč, dodeljeno na podlagi ukrepov, v sektorju ribištva in akvakulture.

      Pripombe zainteresiranih strani

               (130)

               V zvezi s pomisleki, ki jih je Komisija izrazila v sklepu o začetku postopka, so svoje pripombe poslali italijanski organi in štiri druge zainteresirane strani: odvetniški pisarni Chiti in Preve-Gavioli, združenje Confindustria in CGIL L'Aquila.

               (131)

               Vse zainteresirane strani so navedle, da je v skladu s členom 107(2)(b) PDEU pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče, združljiva z notranjim trgom. Zadevni ukrepi so bili namenjeni podjetjem na območjih, ki so jih prizadeli potresi, poplave in ognjeniški izbruhi. Vendar je Komisija v prejšnjem oddelku („Pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče“) ugotovila, da zadevni ukrepi po svoji naravi in operativni ureditvi niso bili namenjeni povrnitvi škode, ki so jo povzročile navedene naravne nesreče, v smislu člena 107(2)(b).

               (132)

               Odvetniška pisarna Chiti in združenje Confindustria trdita še, da je bila pomoč, določena pri nekaterih ukrepih, dodeljena šele po preveritvi dejanske škode, ki so jo utrpela posamezna podjetja. Poleg tega ni mogoče izključiti možnosti, da pomoč, dodeljena na podlagi ukrepov, v posameznih primerih ni presegala zneska, potrebnega za povrnitev dejanske škode, ki so jo posamezni upravičenci utrpeli neposredno zaradi nesreče, ter da bi bilo treba takšno pomoč določenemu podjetju šteti za združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b). Vendar zadevni ukrepi po svoji naravi in operativni ureditvi ne izključujejo vseh oblik prekomerne kompenzacije škode in niso omejeni zgolj na povrnitev škode, ki jo je povzročila naravna nesreča. Kot je pojasnjeno v prejšnjem oddelku („Pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče“), je njihovo področje uporabe precej širše, saj se ne zahteva, da je pomoč neposredno povezana s škodo, nastalo zaradi naravne nesreče. Ker ukrepi ne vzpostavljajo takšne povezave, nadomestila ne omejujejo na znesek, potreben za povrnitev škode, ki so jo podjetja dejansko utrpela. Tudi kadar se od upravičencev zahteva, naj dokažejo, da so utrpeli veliko škodo, kot v primeru Piemonta, zakonodaja ne omejuje zneska pomoči na ugotovljeno izgubo, ki so jo povzročile poplave. Kar zadeva pripombe italijanskih organov v zvezi z učinkom potresa leta 2009 na družbeno in gospodarsko strukturo regije Abruzzo, natančneje na območje, ki ga je prizadel ta izjemno močan in uničujoč potres, Komisija znova poudarja, da mora v skladu s Pogodbo in ustaljeno prakso Komisije (66) obstajati jasna in neposredna povezava med dogodkom, ki je povzročil škodo, in državno pomočjo, namenjeno odpravi navedene škode. Takšno povezavo je treba vzpostaviti na ravni posameznega podjetja in ne na makroekonomski ravni, kot je bilo to storjeno pri ukrepu, ki se preiskuje (za potres v regiji Abruzzo leta 2009 je to priglašeni ukrep, ki je predmet zadeve SA.35083 (12/C)).

               (133)

               Na podlagi tega je treba skleniti, da pripombe, ki so jih zainteresirane tretje osebe predložile med formalno preiskavo, niso odpravile dvomov Komisije in da zadevni ukrepi pomenijo pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.

      Posledice tega sklepa

               (134)

               Ta sklep je treba nemudoma izvesti, kar med drugim pomeni, da je treba vrniti pomoč, ki je bila nezakonito dodeljena in razglašena kot nezdružljiva. Komisija ugotavlja, da negativen sklep glede sheme pomoči ne izključuje možnosti, da nekatere prednosti, zagotovljene na podlagi sheme, same po sebi ne pomenijo pomoči ali da se lahko na podlagi svojih lastnosti deloma ali v celoti štejejo za pomoč, združljivo z notranjim trgom (na primer zato, ker se korist dodeli posameznikom, ki ne nadaljujejo gospodarske dejavnosti in se zato ne obravnavajo kot podjetja, ali ker je korist v določenem primeru omejena v skladu z uredbo de minimis, ki se uporablja, ali ker se korist dodeli v skladu z odobreno shemo pomoči ali uredbo o izjemi).

               (135)

               Italija mora preklicati vsa neporavnana plačila pomoči na podlagi vseh shem iz uvodne izjave 109 tega sklepa od datuma njegovega sprejetja. Od navedenega datuma se nobena od teh shem ne sme uporabiti kot referenčna podlaga za dodelitev ali plačilo pomoči v prihodnje.

               (136)

               Kar zadeva pomoč, izplačano posameznim podjetjem na podlagi ukrepov, ki se preučujejo v tem sklepu, pred datumom sklepa o začetku postopka in odredbe o začasnem odlogu (glej uvodno izjavo 54), bi bilo treba shemo obravnavati kot združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b) PDEU, če je mogoče vzpostaviti jasno in neposredno povezavo med škodo, ki jo je zaradi naravne nesreče utrpelo določeno podjetje, in dodeljeno državno pomočjo (67). Paziti bi bilo treba, da se prepreči kakršna koli prekomerna kompenzacija škode, ki jo je utrpelo posamezno podjetje. Poleg tega je treba odšteti vsako nadomestilo za takšno škodo od katerega koli vira ter zagotoviti, da se pomoč iz zadevne sheme in pomoč, dodeljena na podlagi drugih ukrepov za iste upravičene stroške, ne prekrivata.

      Vračilo

               (137)

               V skladu s Pogodbo in ustaljeno sodno prakso Sodišča je Komisija pristojna za odločanje, ali mora zadevna država ukiniti ali spremeniti pomoč, ko ugotovi, da je ta nezdružljiva z notranjim trgom (68). Prav tako Sodišče dosledno meni, da je namen obveznosti države, da ukine pomoč, za katero Komisija ugotovi, da ni združljiva z notranjim trgom, ponovna vzpostavitev prejšnjih razmer (69). Sodišče je ugotovilo, da je ta cilj dosežen, ko prejemnik povrne zneske, dodeljene z nezakonito pomočjo, in s tem izgubi prednost, ki jo je imel pred konkurenti na trgu, ter se ponovno vzpostavijo razmere pred plačilom pomoči (70).

               (138)

               V skladu z navedeno sodno prakso člen 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999 določa, da „[č]e se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč […]“.

               (139)

               Ko se ugotovi, da pomoč, ki se preiskuje, pomeni nezakonito in nezdružljivo državno pomoč, jo je treba načeloma vrniti, da se ponovno vzpostavijo takšne razmere na trgu, kot so bile pred dodelitvijo pomoči. Vendar Uredba (ES) št. 659/1999 določa omejitve za določbo o vračilu. V členu 14(1) je določeno, da „Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti“, kot je na primer varstvo pravne varnosti ali legitimnega pričakovanja. Sodišče je priznalo tudi eno izjemo v zvezi z obveznostjo, da država članica izvede odločbo o vračilu, ki je nanjo naslovljena, in sicer obstoj izjemnih okoliščin, zaradi katerih je absolutno nemogoče, da bi država članica odločbo primerno izvedla (71).

               (140)

               Med formalno preiskavo so se zainteresirane strani (združenje Confindustria in odvetniška pisarna Chiti) ter italijanski organi sklicevali na takšne izjeme, Komisija pa mora preučiti, ali se lahko uporabijo v zadevnem primeru, da ugotovi, ali je treba vrniti pomoč.

               (141)

               Združenje Confindustria se sklicuje na legitimna pričakovanja (uvodna izjava 80); Komisija opozarja, da upravičenec do ukrepa pomoči, ki ni bil priglašen, načeloma ne more izpodbijati odredbe o vračilu s sklicevanjem na legitimna pričakovanja glede zakonitosti dodelitve pomoči (72), saj mora biti skrben gospodarski subjekt običajno sposoben prepričati se, ali je bila pomoč priglašena (73). Poleg tega v zadevnem primeru Komisija italijanskim organom in upravičencem ni dala nobenega razloga za legitimna pričakovanja (74).

               (142)

               Združenje Confindustria se v svojih pripombah (glej uvodno izjavo 80) sklicuje tudi na desetletni zastaralni rok iz člena 15 Uredbe (ES) št. 659/1999. Uredba določa, da če se v primeru nezakonite pomoči sprejme negativna odločba, Komisija od države članice zahteva, da sprejme vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč, vendar imajo pooblastila Komisije zahtevati vračilo pomoči desetletni zastaralni rok. Kakršen koli ukrep glede nezakonite pomoči, ki ga sprejme Komisija ali država članica na zahtevo Komisije, prekine zastaralni rok, ki po vsaki prekinitvi začne teči znova. Komisija je bila obveščena o obstoju ukrepov leta 2011 in je sprejela ukrepe glede nezakonite pomoči, pri čemer je 25. julija 2011 od italijanskih organov zahtevala informacije. Komisija je 17. oktobra 2012 sprejela sklep o začetku formalne preiskave; Italija je 27. decembra 2002 sprejela zakon o uvedbi prvega od ukrepov, ki se preiskujejo (glej uvodno izjavo 22). Zastaralni rok za vračilo pomoči iz člena 15 Uredbe (ES) št. 659/1999 zato še ni potekel v zvezi z nobenim od ukrepov oprostitve, ki se obravnavajo v tem sklepu.

               (143)

               Odvetniška pisarna Chiti trdi (glej uvodno izjavo 73), da v obdobju od konca leta 1994 do leta 2011 noben nacionalni organ ali organ Skupnosti ni postavil vprašanj glede zakonitosti koristi; Komisija ugotavlja, da je bila pomoč, ki se preiskuje, dodeljena šele, ko so začeli veljati ukrepi oprostitve. Do tedaj so morala podjetja plačati celotni dolgovani znesek davkov in prispevkov. Podjetja so imela od znižanja dolgovanih zneskov davkov in prispevkov koristi šele leta 2003. V teh okoliščinah se ni mogoče sklicevati na zastaralni rok (na katerega se sklicuje združenje Confindustria; glej uvodno izjavo 142) ali legitimna pričakovanja (navedena v nadaljnjih pripombah združenja Confindustria; glej uvodno izjavo 141); zavedati se je treba, da zgolj neukrepanje nacionalnih institucij ali institucij Skupnosti ne pomeni razloga za legitimna pričakovanja. Zato se argument zainteresiranih strani glede tega na podlagi razlogovanja, predstavljenega v predhodnih uvodnih izjavah, zavrne.

               (144)

               Kar zadeva sklicevanje odvetniške pisarne Chiti na načelo pravne varnosti (glej uvodno izjavo 73), ni nobenega razloga, da bi se ta primer razlikoval od zadeve Lucchini
                   (75). Komisija zato meni, da obstoj pravnomočnih sodb nacionalnih sodišč ne preprečuje vračila.

      Izjemne okoliščine: absolutna nezmožnost vračila

               (145)

               V skladu s členom 288 PDEU mora država članica, na katero je naslovljena odločba o vračilu, to odločbo izvesti. Kot je navedeno zgoraj, je Sodišče opredelilo eno izjemo pri tej obveznosti, in sicer kadar države članice dokažejo obstoj izjemnih okoliščin, zaradi katerih je absolutno nemogoče izvesti odločbo.

               (146)

               Države članice običajno ta argument uporabijo pri razpravah s Komisijo po sprejetju odločbe, s katero se odredi vračilo (76). Vendar je Italija v tem primeru že pred sprejetjem odločbe trdila, da se za nekatere ukrepe ne bi smelo odrediti vračilo, saj bi bilo absolutno nemogoče izvesti odredbo. Ker je Italija to vprašanje postavila že v okviru formalne preiskave in ker se v skladu s splošnim načelom prava ne more od nikogar zahtevati, da stori nekaj nemogočega, Komisija meni, da je primerno, da se vprašanje obravnava v samem sklepu (77).

               (147)

               Najprej je treba opozoriti, da je Sodišče stalno zelo ozko razlagalo pojem „absolutne nezmožnosti“. Pogoj, da mora biti vračilo absolutno nemogoče, ni izpolnjen, kadar država članica zgolj obvesti Komisijo o pravnih, političnih ali praktičnih težavah, povezanih z izvajanjem odločbe (78). „Absolutna nezmožnost“ se lahko sprejme samo, kadar bi bilo vračilo objektivno in absolutno nemogoče že od začetka (79).

               (148)

               V zadevnem primeru so italijanski organi večkrat trdili, da je absolutno nemogoče natančno izračunati znesek nezdružljive pomoči, ki ga je treba vrniti. Trdijo, da morajo podjetja v skladu z italijanskim civilnim zakonikom (člen 2200) in davčno zakonodajo hraniti poslovne in računovodske evidence samo deset let. Dokumentarna dokazila o škodi, ki jo je povzročila naravna nesreča, je treba zbrati na podlagi uradnih dokumentov (poslovnih in računovodskih evidenc), sestavljenih v času dogodka. Zato za dogodke, ki so se zgodili pred več kot desetimi leti, ni več mogoče ugotoviti zneska škode, ki so jo utrpeli posamezni upravičenci, ali zneska nadomestila, ki so ga že prejeli od drugih virov, kot so zavarovalnice ali drugi ukrepi pomoči. Za večino ukrepov, ki se preiskujejo, je od naravne nesreče minilo več kot deset let. To velja za vse dogodke, na katere se nanaša zadeva SA.33083 (12/C), to so potres v vzhodni Siciliji leta 1990, poplave v severni Italiji leta 1994, potres v regijah Marche in Umbrija leta 1997, potres v regijah Molise in Puglja leta 2002 ter potres in izbruhi ognjenika Etna v pokrajini Katanija leta 2002. Italija zato trdi, da za te dogodke ni več mogoče izslediti dokumentov, ki dokazujejo škodo (ali kakršno koli prejeto nadomestilo).

               (149)

               V skladu s členom 107(2)(b) PDEU je „pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče“, združljiva z notranjim trgom, medtem ko je nezdružljiva in jo je treba vrniti samo, če presega nastalo škodo. Vendar velika večina upravičencev, ki so utrpeli škodo zaradi naravnih nesreč, od katerih je minilo več kot deset let, nima več dokumentov, s katerimi lahko dokažejo, da so utrpeli škodo, ali dokažejo znesek škode, ki so jo utrpeli, saj v skladu z italijansko zakonodajo podjetjem ni treba hraniti poslovnih in računovodskih evidenc več kot deset let. Če bi torej Komisija odredila vračilo zneska pomoči, ki presega raven škode, za katero lahko upravičenci še vedno predložijo dokazila, bi morala država članica izterjati pomoč, ki je bila združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b) in do katere so bila podjetja, ki so utrpela škodo zaradi naravne nesreče, dejansko upravičena.

               (150)

               Načeloma bi morala Komisija odrediti vračilo nezdružljive pomoči, ki jo je Italija dodelila na podlagi ukrepov iz uvodne izjave 109. Vendar so (a) do ukrepov upravičena podjetja na območjih, ki so jih prizadele naravne nesreče; (b) pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče, pomeni pomoč, ki je v skladu z zakonodajo združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b) PDEU; (c) večina teh naravnih nesreč se je zgodila več kot deset let pred datumom tega sklepa; in nazadnje, (d) v skladu z nacionalno zakonodajo upravičencem do pomoči ni treba hraniti evidenc več kot deset let, zato bi bilo objektivno in absolutno nemogoče ugotoviti natančni znesek škode, ki so jo utrpeli neposredno zaradi naravne nesreče. V posebnih okoliščinah ukrepov pomoči, ki so predmet tega sklepa, Komisija sprejema trditev, da je za naravne nesreče, ki so se zgodile več kot deset let pred datumom tega sklepa, pravno in dejansko nemogoče pridobiti informacije, potrebne za izračun natančnega zneska nezdružljive pomoči, ki ga je treba vrniti. Zato bi bilo izvajanje odredbe o vračilu pod temi pogoji objektivno in absolutno nemogoče.

               (151)

               Vendar se nezmožnost izračuna natančnega zneska nezdružljive pomoči, ki ga je treba vrniti, ne uporablja za podjetja, ki v času dogodka niso imela kraja poslovanja (kot je glavna ali druga poslovna enota) na območju, ki ga je prizadela naravna nesreča. Ti upravičenci do ukrepov iz uvodne izjave 109 se ne smejo izključiti iz vračila, saj niso mogli utrpeti nobene neposredne škode zaradi naravne nesreče ter biti upravičeni do pomoči, ki je bila združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(2)(b) PDEU. Italijanski organi morajo na podlagi informacij v javnih registrih za obdobje dogodka ugotoviti, ali je obstajal kraj poslovanja.

               (152)

               Komisija ugotavlja, da bi bilo glede na posebno naravo zadevnih primerov absolutno nemogoče, da bi Italija izterjala kakršno koli pomoč, nezakonito dodeljeno na podlagi ukrepov, ki se preiskujejo, kadar se je naravna nesreča zgodila več kot deset let pred datumom tega sklepa, razen za upravičence, ki v času dogodka niso imeli kraja poslovanja na območju, ki ga je prizadela naravna nesreča. Kadar se je naravna nesreča zgodila več kot deset let pred datumom tega sklepa, se razen za navedeno skupino ne bi smelo odrediti vračilo pomoči, dodeljene na podlagi nezakonitih in nezdružljivih shem.

         7.   SKLEP

               (153)

               Komisija ugotavlja, da je Italija nezakonito izvajala ukrepe pomoči iz uvodne izjave 109 in s tem kršila člen 108(3) PDEU.

               (154)

               Ker ni mogoče opredeliti nobenih razlogov za razglasitev ukrepov za združljive z notranjim trgom, jih je treba šteti za nezdružljive.

               (155)

               Člen 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 določa, da „[č]e se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč […]. Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti“ (80).

               (156)

               Glede na izjemne okoliščine, obravnavane v uvodnih izjavah od 147 do 152, se vračilo ne bi smelo odrediti, kadar je bila pomoč dodeljena na podlagi zadevnih ukrepov posameznim upravičencem na območjih, ki so jih naravne nesreče prizadele več kot deset let pred datumom tega sklepa, razen kadar upravičenec v času dogodka ni imel kraja poslovanja na območju, ki ga je prizadela naravna nesreča. Italija je dokazala, da bi bilo absolutno nemogoče izračunati natančni znesek nezdružljive pomoči, ki ga je treba vrniti. Posamezni upravičenci, upravičeni do pomoči, ki je združljiva z notranjim trgom v skladu z izjemo iz člena 107(2)(b) PDEU, morda nimajo več na voljo dokumentov, potrebnih za to, da dokažejo škodo, ki jo je povzročila naravna nesreča, ter da dokažejo, ali so že prejeli nadomestilo za celotno škodo ali del škode, ki so jo utrpeli. Vendar je treba pomoč vrniti, če je bila dodeljena na podlagi katerih koli od zadevnih ukrepov posameznim upravičencem, ki v času dogodka niso imeli kraja poslovanja na območju, ki ga je prizadela naravna nesreča (tudi kadar se je naravna nesreča zgodila več kot deset let pred datumom tega sklepa). Italija mora na podlagi informacij v javnih registrih za obdobje dogodka ugotoviti, ali je obstajal kraj poslovanja.

               (157)

               Komisija bo zato od Italije zahtevala, naj sprejme vse potrebne ukrepe, da izterja samo nezdružljivo pomoč, dodeljeno in izplačano posameznim podjetjem na podlagi ukrepov iz uvodne izjave 109, razen v posameznih primerih, ki izpolnjujejo preizkuse združljivosti z notranjim trgom na podlagi izjeme iz člena 107(2)(b) Pogodbe, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 136, v primerih, kadar je posamezna dodelitev v skladu z uredbo de minimis, ki se uporablja, ali v primerih, kadar se posamezna korist dodeli v skladu z odobreno shemo pomoči ali uredbo o izjemi, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 134. Italija mora v dveh mesecih po obvestilu o tem sklepu od prejemnikov pomoči zahtevati vračilo navedene nezakonite in nezdružljive državne pomoči.

               (158)

               V skladu s členom 14(2) Uredbe (ES) št. 659/1999 znesek, ki ga je treba vrniti, vključuje obresti, ki se izračunajo v skladu s členom 9 Uredbe (ES) št. 794/2004 (81) od datuma, ko je bil ta znesek dan na voljo upravičencu, do njegovega vračila v celoti.

               (159)

               Komisija od Italije zahteva, da predloži priloženi obrazec za beleženje napredka pri postopku vračila, pripravi seznam upravičencev ter jasno navede ukrepe, ki jih je sprejela za takojšnjo in učinkovito vračilo pomoči. Poleg tega Italijo poziva, naj ji v dveh mesecih od datuma obvestila o tem sklepu pošlje vse dokumente, ki dokazujejo, da so bili sproženi postopki za izterjavo nezakonite in nezdružljive pomoči od upravičencev (npr. upravne dokumente, okrožnice, izdane odločbe o vračilu itd.) –

         SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
   Člen 1
   Zadevne sheme državne pomoči (člen 9(17) zakona št. 289 z dne 27. decembra 2012, kakor je bil spremenjen; člen 4(90) zakona št. 350 z dne 24. decembra 2003, kakor je bil spremenjen; člen 1(363) zakona št. 266 z dne 23. decembra 2005, kakor je bil spremenjen; člen 1(1011) zakona št. 296 z dne 27. decembra 2006, kakor je bil spremenjen; člen 2(109) zakona št. 244 z dne 24. decembra 2007, kakor je bil spremenjen; člen 6(4a) in (4b) zakonskega odloka št. 185 z dne 29. novembra 2008, kakor je bil spremenjen; člen 33(28) zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011, kakor je bil spremenjen, in vsi zadevni ukrepi, izvedeni na podlagi navedenih zakonov), na podlagi katerih se davki in prispevki znižajo za podjetja na območjih, ki so jih od leta 1990 prizadele naravne nesreče v Italiji, ter ki jih je Italija nezakonito izvedla v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, so nezdružljive z notranjim trgom.
   Člen 2
   Pomoč, dodeljena v posameznih primerih na podlagi ukrepov iz člena 1, ne pomeni pomoči, če ob dodelitvi izpolnjuje pogoje iz Uredbe Komisije (EU) št. 1407/2013 ali Uredbe Komisije (EU) št. 717/2014.
   Člen 3
   Pomoč, dodeljena v posameznih primerih na podlagi ukrepov iz člena 1, ki ob dodelitvi izpolnjuje pogoje iz uredbe, sprejete v skladu s členom 1 Uredbe (ES) št. 994/98, ali druge odobrene sheme pomoči, je združljiva z notranjim trgom do največje intenzivnosti pomoči, ki se uporablja za takšno pomoč.
   Člen 4
   1.   Italija od upravičencev izterja nezdružljivo pomoč, dodeljeno v okviru sheme, uvedene na podlagi člena 33(28) zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011, kakor je bil spremenjen, in vseh zadevnih izvedbenih ukrepov, izvedenih na podlagi navedenega zakona.
   2.   Italija od vseh upravičencev, ki v času dogodka niso imeli kraja poslovanja na območju, ki ga je prizadela naravna nesreča, izterja tudi nezdružljivo pomoč, dodeljeno na podlagi drugih shem iz člena 1.
   3.   Zneskom, ki jih je treba vrniti, se prištejejo obresti za obdobje od datuma, ko so bili dani na voljo upravičencem, do njihovega dejanskega vračila.
   4.   Obresti se izračunajo z obrestnoobrestnim računom v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004 in Uredbo (ES) št. 271/2008 o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004.
   5.   Nadalje, Italija prekliče vsa neporavnana plačila pomoči na podlagi vseh shem iz člena 1 od datuma sprejetja tega sklepa.
   Člen 5
   1.   Vračilo pomoči iz člena 4 se izvede takoj in učinkovito.
   2.   Italija zagotovi izvajanje tega sklepa v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o Sklepu.
   Člen 6
   1.   Italija v dveh mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu predloži naslednje informacije:

               (a)

               seznam upravičencev, ki so prejeli pomoč, ki jo je treba vrniti na podlagi člena 4, in skupni znesek pomoči, ki ga je vsak upravičenec prejel na podlagi zadevne sheme;

               (b)

               skupni znesek (glavnico in obresti), ki se izterja od vsakega upravičenca;

               (c)

               podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;

               (d)

               dokumente, ki dokazujejo, da je bilo upravičencem odrejeno vračilo pomoči.

         2.   Italija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči iz člena 4 ne konča. Na zahtevo Komisije takoj predloži informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Prav tako predloži podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za vračilo, ki so jih upravičenci že vrnili.
   Člen 7
   Ta sklep je naslovljen na Italijansko republiko.

      V Bruslju, 14. avgusta 2015

            Za Komisijo

         Margrethe VESTAGER

            Članica Komisije

      (1)  Sklep Komisije C(2012) 7128 final (UL C 381, 11.12.2012, str. 32).

      (2)  Odredba (ordinanza) rednega sodišča (tribunale) mesta Cuneo z dne 18. februarja 2011 o zahtevi za informacije v skladu z obvestilom Komisije o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih.

      (3)  UL C 85, 9.4.2009, str. 1.

      (4)  V dopisu so bili navedeni ukrepi, povezani s potresi, ki so prizadeli regiji Umbrija in Marche leta 1997, regiji Molise in Puglja leta 2002 ter regijo Abruzzo leta 2009, ali vsi drugi podobni ukrepi, ki jih je uvedla Italija.

      (5)  Zapisnik obravnave (verbale di udienza) pred rednim sodiščem Vercellija z dne 19. junija 2012 o zahtevi za informacije v zvezi s postopkom, ki teče pred sodiščem, v zadevi SA.33083 (11/CP).

      (6)  Po podatkih ISTAT (Istituto Nazionale di Statistica) se je BDP med letoma 2008 in 2009 zmanjšal s 26 314,5 milijona EUR na 25 343,2 milijona EUR (tj. za 3,7 %).

      (7)  Glej opombo 3.

      (8)  Glej opombo 3.

      (9)  Vključno s podjetji v industrijskem, trgovinskem, obrtnem in kmetijskem sektorju, ki opravljajo dejavnost na območju, ki ga je prizadel potres.

      (10)  Opredeljena z odlokom (decreto) predsednika vlade z dne 15. januarja 1991.

      (11)  Člen 138 zakona o financah za leto 2001, kakor je bil spremenjen z zakonskim odlokom št. 355 z dne 28. septembra 2011.

      (12)  Člen 9(17) zakona št. 289 z dne 27. decembra 2002 (zakon o financah za leto 2003).

      (13)  Z enkratnim plačilom ali plačilom v obrokih, če so zneski presegali 5 000 EUR.

      (14)  Člen 23i(5) zakonskega odloka št. 355 z dne 24. decembra 2003, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 47 z dne 27. februarja 2004 in ministrskim odlokom (decreto) z dne 8. aprila 2004.

      (15)  Člen 1(363) zakona št. 266 z dne 23. decembra 2005 (zakon o financah za leto 2006).

      (16)  Glej opombo 12.

      (17)  Zakon št. 81 z dne 11. marca 2006 o spremembi zakonskega odloka št. 2 z dne 10. januarja 2006.

      (18)  Člen 3c(2) zakona št. 17 z dne 26. februarja 2007 o spremembi zakonskega odloka št. 300 z dne 28. decembra 2006.

      (19)  Člen 36a zakona št. 248 z dne 31. decembra 2007.

      (20)  Razen podjetij v bančnem in zavarovalniškem sektorju.

      (21)  Škoda se je štela za „veliko“ (rilevante) v smislu člena 16a zakona št. 22 z dne 21. januarja 1995 o spremembi zakonskega odloka št. 646 z dne 24. novembra 1994, če je presegala eno šestino prihodka, prijavljenega za davčno leto 1993, in vsekakor ni bila manjša od 2 milijonov LIT (približno 1 032,39 EUR).

      (22)  Člen 4(90) zakona št. 350 z dne 24. decembra 2003 (zakon o financah za leto 2004).

      (23)  Člen 3c(1) zakona št. 17 z dne 26. februarja 2007 o spremembi zakonskega odloka št. 300 z dne 28. decembra 2006; člen 36a zakonskega odloka št. 248 z dne 31. decembra 2007.

      (24)  Člen 1(1011) zakona št. 296 z dne 27. decembra 2006, ki se sklicuje na odredbo (ordinanza) predsednika vlade št. 3442 z dne 10. junija 2005, ki se sklicuje na odredbo predsednika vlade št. 3254 z dne 29. novembra 2002.

      (25)  V členu 1(1011) zakona št. 296 z dne 27. decembra 2006 je navedeno, da se „vsi davki ali prispevki […] znižajo na 50 %“.

      (26)  S členom 5 odredbe predsednika vlade št. 3254 z dne 29. novembra 2002 je bila prvič uvedena začasna oprostitev „plačil prispevkov za socialno varnost in pomoč ter premij za obvezno zavarovanje za nesreče pri delu in poklicne bolezni“ v zvezi z „osebami, ki imajo prebivališče, registrirani sedež ali kraj poslovanja na območju“. Z odredbo predsednika vlade št. 3242 z dne 10. junija 2005 je bila potrjena začasna oprostitev za „zasebne delodajalce, ki imajo registrirani sedež ali kraj poslovanja v občinah […]“.

      (27)  Člen 2(1) zakonskega odloka št. 61 z dne 8. aprila 2008, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 103 z dne 6. junija 2008 (pri čemer je bilo financiranje določeno na podlagi člena 2(109) zakona št. 244 z dne 24. decembra 2007); člen 3(2) zakonskega odloka št. 162 z dne 23. oktobra 2008, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 201 z dne 22. decembra 2008.

      (28)  Člen 6(4a) in (4b) zakonskega odloka št. 185 z dne 29. novembra 2008, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 2 z dne 28. januarja 2009.

      (29)  Člen 33(28) zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011.

      (30)  Odredbe predsednika vlade št. 3753 in 3754 z dne 9. aprila 2009 in št. 3780 z dne 6. junija 2009; zakonski odlok št. 39 z dne 28. aprila 2009, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 77 z dne 24. junija 2009.

      (31)  „[…] rezidenti, ki imajo na datum potresa“ ali „ki so rezidenti za davčne namene ali imajo kraj poslovanja […]“.

      (32)  Opredeljena z odlokom (decreto) predsednika vlade št. 3 z dne 16. aprila 2009.

      (33)  Odredba (ordinanza) predsednika vlade št. 3837 z dne 30. decembra 2009.

      (34)  Člen 39 zakonskega odloka št. 78 z dne 31. maja 2010, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 122 z dne 30. julija 2010.

      (35)  Člen 3 zakonskega odloka št. 225 z dne 29. decembra 2010.

      (36)  Odlok (decreto) predsednika vlade z dne 16. avgusta 2011.

      (37)  Člen 33(28) zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011 (zakon o stabilnosti za leto 2012).

      (38)  Opredeljene z odlokom (decreto) predsednika vlade z dne 15. januarja 1991.

      (39)  Opredeljene z odlokoma predsednika vlade z dne 26. in 29. novembra 1994.

      (40)  Opredeljene z odlokom predsednika vlade z dne 29. oktobra 2002.

      (41)  Opredeljene z odredbami (ordinanze) št. 2668 z dne 28. septembra 1997, št. 2694 z dne 13. oktobra 1997 in št. 2719 z dne 28. novembra 1997.

      (42)  Opredeljene z odlokoma (decreti) predsednika vlade z dne 31. oktobra 2002 in 8. novembra 2002.

      (43)  Opredeljene z odlokoma (decreti) predsednika vlade št. 3 z dne 16. aprila 2009 in št. 11 z dne 17. julija 2009.

      (44)  Vendar se ta sklep, kot je navedeno v uvodni izjavi 7, ne uporablja za dejavnosti, povezane s proizvodnjo, predelavo in trženjem kmetijskih proizvodov, kot so navedeni v Prilogi I k Pogodbi, razen ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture.

      (45)  Za opredelitev pojma „velika“ škoda glej uvodno izjavo 26.

      (46)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 289 z dne 27. decembra 2002 (zakon o financah za leto 2003).

      (47)  Datum začetka veljavnosti člena 1(363) zakona št. 266 z dne 29. decembra 2005 (zakon o financah za leto 2006).

      (48)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 350 z dne 24. decembra 2003 (zakon o financah za leto 2004).

      (49)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 296 z dne 27. decembra 2006 (zakon o financah za leto 2007).

      (50)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 244 z dne 24. decembra 2007 (zakon o financah za leto 2008).

      (51)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 185 z dne 29. novembra 2008 (zakon o kriznih ukrepih za leto 2009).

      (52)  Datum začetka veljavnosti zakona št. 183 z dne 12. novembra 2011 (zakon o stabilnosti za leto 2012), zlasti člena 33(28), ki so ga italijanski organi priglasili v zadevi SA.35083 (12/NN).

      (53)  Sodba vrhovnega kasacijskega sodišča, peti civilni oddelek, z dne 1. oktobra 2007, št. 20641; sodba vrhovnega kasacijskega sodišča, oddelek za delo, z dne 7. maja 2010, št. 11133; sodba vrhovnega kasacijskega sodišča, oddelek za delo, z dne 10. maja 2010, št. 11247.

      (54)  Sodba vrhovnega kasacijskega sodišča z dne 12. junija 2012, št. 9577.

      (55)  Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 83, 27.3.1999, str. 1).

      (56)  Glej opombo 3.

      (57)  Glej Uredbo Komisije (EU) št. 651/2014 z dne 17. junija 2014 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive z notranjim trgom pri uporabi členov 107 in 108 Pogodbe (UL L 187, 26.6.2014, str. 1).

      (58)  Delna izjema so ukrepi zaradi poplav v severni Italiji leta 1994, pri katerih je kot pogoj za kakršno koli pomoč določena najnižja raven škode.

      (59)  Sodišče je v Zadevi C-278/00, Helenska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti, [2004] Recueil I-03997, menilo, da „samo gospodarske škode, ki jih neposredno povzročijo naravne nesreče ali izjemni dogodki, izpolnjujejo pogoje za nadomestilo v skladu z navedeno določbo,“ (točka 82 sodbe) ter da „določbe s tako širokim področjem uporabe ni mogoče šteti za pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki“ (točka 85).

      (60)  Sklep o začetku postopka, točki 3.3.2 in 3.3.3.

      (61)  Zadeva C-119/05, Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato proti Lucchini SpA, [2007] ZOdl. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (62)  Uredbi de minimis, ki se uporabljata, sta Uredba Komisije (EU) št. 1407/2013 z dne 18. decembra 2013 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis (UL L 352, 24.12.2013. str. 1) ter Uredba Komisije (EU) št. 717/2014 z dne 27. junija 2014 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis v sektorju ribištva in akvakulture (UL L 190, 28.6.2014, str. 45).

      (63)  Uredba Sveta (ES) št. 994/98 z dne 7. maja 1998 o uporabi členov 92 in 93 [zdaj člena 87 in 88] Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za določene vrste horizontalne državne pomoči (UL L 142, 14.5.1998, str. 1).

      (64)  V skladu z ugotovitvami iz naslednjih sodb: zadeva C-303/09, Evropska komisija proti Italiji, [2011] ZOdl. I-102* (ECLI:EU:C:2011:483); združene zadeve C-71/09 P, C-73/09 P in C-76/09 P, Comitato „Venezia vuole vivere“ in drugi proti Evropski komisiji [2011] ZOdl. I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368); združeni zadevi C-346/03 in C-529/03, Atzeni in drugi proti Regione autonoma della Sardegna, [2006] ZOdl. I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130); sodba Sodišča z dne 11. novembra 2004 v zadevi C-73/03: Kraljevina Španija proti Komisiji Evropskih skupnosti, (ECLI:EU:C:2004:711); zadeva C-278/00, Helenska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti, [2004] Recueil I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239), in zadeva C-364/90, Italijanska republika proti Komisiji Evropskih skupnosti, [1993] Recueil I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

      (65)  Izjema so ukrepi zaradi poplav v severni Italiji leta 1994, v zvezi s katerimi je kot pogoj za kakršno koli pomoč določena najnižja raven škode.

      (66)  Glej na primer Odločbo Komisije 2005/315/ES z dne 20. oktobra 2004 o shemi pomoči, ki jo je Italija izvajala v korist podjetij, ki so vlagala v občine, prizadete od naravnih nesreč v letu 2002 (UL L 100, 20.4.2005, str. 46).

      (67)  Na primer v primerih pomoči, dodeljene posameznim podjetjem na območju, ki ga je leta 2009 prizadel potres v regiji Abruzzo, bi bilo treba pomoč šteti za združljivo v skladu s členom 107(2)(b) PDEU, če se upravičeni stroški izračunajo v skladu z Odločitvijo Komisije C(2009) 8042 z dne 16. oktobra 2009 v primeru državne pomoči N 459/A/2009 – Shema pomoči za nadomestilo škode, ki jo je 6. aprila 2009 povzročil potres v regiji Abruzzo (UL C 289, 18.11.2009, str. 3).

      (68)  Zadeva C-70/72, Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji, [1973] Recueil 813, točka 13 (ECLI:EU:C:1973:87).

      (69)  Združene zadeve C-278/92, C-279/92 in C-280/92, Kraljevina Španija proti Komisiji Evropskih skupnosti, [1994] Recueil I-4103, točka 75 (ECLI:EU:C:1994:325).

      (70)  Zadeva C-75/97, Kraljevina Belgija proti Komisiji Evropskih skupnosti, [1999] Recueil I-3671, točki 64 in 65 (ECLI:EU:C:1999:311).

      (71)  Zadeva C-404/00, Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji, [2003] Recueil I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (72)  Zadeva C-148/04, Unicredito Italiano Spa, [2005] ZOdl. I-11137, točka 104 (ECLI:EU:C:2005:774).

      (73)  Zadeva C-5/89, Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji, [1990] Recueil I-3437, točka 14 (ECLI:EU:C:1990:320).

      (74)  Združeni zadevi C-182/03 in C-217/03, Kraljevina Belgija in Forum 187 ABSL proti Komisiji Evropskih skupnosti, [2006] ZOdl. I-5479, točka 147 (ECLI:EU:C:2006:416).

      (75)  Zadeva C-119/05, Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato proti Lucchini SpA, [2007] ZOdl. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (76)  Zadeva C-214/07, Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, [2008] ZOdl. I-8357, točki 13 in 22 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (77)  Sklep Komisije 2013/284/EU z dne 19. decembra 2012 o državni pomoči SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Shema v zvezi z oprostitvijo davka na nepremičnine, ki jih nekomercialni subjekti uporabljajo za posebne namene, Italije (UL L 166, 18.6.2013, str. 24).

      (78)  Zadeva C-404/00, Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Španiji, [2003] Recueil I-6695, točka 47 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (79)  Zadeva C-75/97, Kraljevina Belgija proti Komisiji Evropskih skupnosti (Maribel I), [1999] Recueil I-3671, točka 86 (ECLI:EU:C:1999:311); zadeva C-214/07, Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki, [2008] ZOdl. I-8357, točke 13, 22 in 48 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (80)  Glej opombo 3.

      (81)  Uredba Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 140, 30.4.2004, str. 1).

      PRILOGA

         Informacije o zneskih prejete pomoči, pomoči, ki jo je treba vrniti, in pomoči, ki je že bila vrnjena

                  Identiteta upravičenca

                  Skupni znesek pomoči, prejet v okviru sheme (1)

                  Skupni znesek pomoči, ki jo je treba vrniti (1)

                  (Glavnica)

                  Skupni znesek, ki je bil že povrnjen (1)

                  Glavnica

                  Obresti za vračilo

         (1)  V milijonih enot nacionalne valute.