title: Sklep Komisije (EU) 2015/1075 z dne 19. januarja 2015 o državni pomoči SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), ki jo je izvedla Italija – Dodatno nadomestilo za opravljanje javne službe za družbo Buonotourist (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 75) (Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)Besedilo velja za EGP

text:
               8.7.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 179/128

         SKLEP KOMISIJE (EU) 2015/1075
   z dne 19. januarja 2015
   o državni pomoči SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN),
   ki jo je izvedla Italija – Dodatno nadomestilo za opravljanje javne službe za družbo Buonotourist
   (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 75)
   (Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)
   (Besedilo velja za EGP)
   EVROPSKA KOMISIJA JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
   po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama, in ob upoštevanju teh pripomb,
   ob upoštevanju naslednjega:
   1.   POSTOPEK

               (1)

               Italijanski organi so z elektronskim dopisom z dne 5. decembra 2012 v skladu s členom 108(3) Pogodbe priglasili dodatno nadomestilo, ki je bilo v skladu s sodbo sodišča Consiglio di Stato (italijanskega vrhovnega sodišča za upravne zadeve) dodeljeno družbi Buonotourist S.r.l. (v nadaljnjem besedilu: Buonotourist) za opravljanje storitev avtobusnega potniškega prevoza na podlagi koncesij, ki jih je italijanska regija Campania (v nadaljnjem besedilu: regija) dodelila v obdobju 1996–2002 (v nadaljnjem besedilu: obravnavano obdobje).

               (2)

               Priglasitev je bila registrirana pod številko zadeve SA.35843 in se je od 13. decembra 2012 obravnavala kot nepriglašeni ukrep, saj je morala regija glede na informacije, ki so na voljo Komisiji, plačati dodatno nadomestilo, dolgovano družbi Buonotourist, od 7. decembra 2012, tj. po tem, ko je italijanska vlada priglasila ukrep Komisiji, vendar pred sprejetjem sklepa Komisije.

               (3)

               Komisija je z dopisom z dne 20. februarja 2014 Italiji sporočila, da bo v zvezi s pomočjo začela postopek v skladu s členom 108(2) Pogodbe (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka).

               (4)

               Sklep o začetku postopka je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije
                   (1). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe glede ukrepa.

               (5)

               Italijanski organi so predložili pripombe v zvezi s sklepom o začetku postopka v dopisih z dne 21. in 24. marca 2014.

               (6)

               Edina tretja stran, ki je predložila pripombe kot odgovor na sklep o začetku postopka, je bila družba Buonotourist, tj. upravičenka do ukrepa. Njene pripombe so bile prejete 25. marca 2014.

               (7)

               Italijanski organi so 11. julija 2014 predložili pripombe na pripombe tretje strani in dodatne informacije kot odgovor na zahtevek za informacije z dne 11. junija 2014.

               (8)

               Italijanski organi so po tem, ko je Komisija sprejela podaljšanje roka, z dopisom z dne 15. septembra 2014 predložili še zadnje dodatne informacije.

         2.   OPIS UKREPA

   2.1   DRUŽBA

               (9)

               Družba Buonotourist je zasebna družba, ki opravlja storitve lokalnega javnega prevoza na podlagi regionalnih in občinskih koncesij. Natančneje, družba Buonotourist je po navedbah italijanskih organov v celotnem obravnavanem obdobju kot koncesionarka regije upravljala omrežje avtobusnih prog, ki so obsegale približno 1,8 milijona km letno.

               (10)

               Glede na informacije, ki so jih predložili italijanski organi, je regija za navedeno storitev v obravnavanem obdobju družbi Buonotourist že plačala 1 9 5 07  121,54 EUR, od tega 1 7 0 36  021,13 EUR za opravljanje in upravljanje storitve ter 2 4 71  100,41 EUR za naložbe. Ker se zdi, da je bilo to nadomestilo dodeljeno družbi Buonotourist več kot deset let, preden je Komisija Italiji poslala prvi zahtevek za informacije, se v tem postopku ne bo ocenjevalo (2).

               (11)

               Družba Buonotourist je poleg navedenih zneskov, ki jih je že prejela, na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 1191/69 (3) od regije zahtevala dodatno nadomestilo v višini 5 5 67  582,57 EUR za gospodarsko izgubo, ki jo je domnevno utrpela zaradi domnevno naloženih obveznosti javne službe. Po navedbah regije je bilo dodatno nadomestilo zahtevano januarja 2007, ko je družba Buonotourist začela postopek pred italijanskimi sodišči za upravne zadeve.

               (12)

               Leta 2008 je regionalno sodišče za upravne zadeve v Salernu zavrnilo zahtevek družbe Buonotourist za nadomestilo na podlagi Uredbe (EGS) št. 1191/69. Navedeno sodišče je odločilo, da v skladu s členom 4 Uredbe (EGS) št. 1191/69 (4) družba Buonotourist ne more zahtevati nadomestila za gospodarsko škodo zaradi naložitve obveznosti javne službe, dokler najprej ne zahteva, da se navedene obveznosti javne službe prenehajo.

         2.2   SODBI SODIŠČA CONSIGLIO DI STATO

               (13)

               Sodišče Consiglio di Stato je s sodbo z dne 27. julija 2009 (Sentenza no. 4683/09) ugodilo pritožbi družbe Buonotourist zoper sodbo regionalnega sodišča za upravne zadeve v Salernu in sklenilo, da je bila družba Buonotourist upravičena do dodatnega nadomestila za javno službo, ki jo je opravljala v skladu s členi 6, 10 in 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69. V navedeni sodbi ni točno opredeljeno, na podlagi katerega pravnega akta in v kakšni obliki so bile obveznosti javne službe naložene, vendar je v njej poudarjeno, da podjetju, ki opravlja javno službo, ni mogoče zavrniti zahtevka za povračilo stroškov, ki so dejansko nastali pri opravljanju javne službe. Poleg tega je sodišče Consiglio di Stato menilo, da je družba Buonotourist upravičena do nadomestila za opravljanje javne službe tudi ob odsotnosti predhodne prošnje za prenehanje obveznosti javne službe.

               (14)

               Po navedbah sodišča Consiglio di Stato bi morala regija določiti točen znesek dodatnega nadomestila, dolgovanega družbi Buonotourist, na podlagi zanesljivih računovodskih podatkov družbe, iz katerih je razvidna razlika med stroški, ki jih je mogoče pripisati tistemu delu dejavnosti družbe Buonotourist, povezanemu z obveznostjo javne službe, in ustreznimi prihodki. Vendar je regija trdila, da zaradi pomanjkanja jasnih in zanesljivih podatkov tega ni mogla storiti.

               (15)

               Sodišče Consiglio di Stato je z odredbo (ordinanza) št. 8737/2010 z dne 13. decembra 2010 za izvedbo navedene naloge imenovalo strokovnjaka. Po navedbah italijanskih organov tudi ta strokovnjak ni mogel določiti zneska nadomestila. Zato je sodišče Consiglio di Stato z odredbo (ordinanza) št. 5880/2011 z dne 7. novembra 2011 imenovalo še drugega strokovnjaka (v nadaljnjem besedilu: drugi strokovnjak). Iz odstavka 9 sodbe sodišča Consiglio di Stato (giudizio per l’ottemperanza) št. 5650/2012 z dne 7. novembra 2012 je razvidno, da sta oba strokovnjaka izključila obstoj pravice do nadomestila v skladu s členom 10 Uredbe (EGS) št. 1191/69 (tj. obveznost upravljanja in izvajanja prevoza), vendar sta z uporabo formule iz člena 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69 (tj. tarifne obveznosti) sklenila, da je družba Buonotourist prejela nezadostno nadomestilo za leto 1998, 1999 in 2000. Tako sta posredno domnevala, da je regija družbi Buonotourist naložila tarifno obveznost.

               (16)

               Prvi strokovnjak je sklenil, da bi bilo za izračun dodatnih stroškov, ki jih je podjetje imelo zaradi tarifnih stroškov, neprimerno uporabiti „induktivno metodo“, in priporočil, da se dodatno nadomestilo izračuna na podlagi ocene lastnega kapitala (in via equitativa), medtem ko je drugi strokovnjak znesek nadomestila, ki bi ga morala regija dodeliti podjetju, izračunal po „induktivni metodi“, ob upoštevanju, da je sodišče Consiglio di Stato odločilo, da se izbira „induktivne metode“ šteje za jasno, saj je bila uporabljena v različnih sodbah brez kakršnega koli ugovora.

               (17)

               Vendar drugi strokovnjak zaradi pomanjkanja bistvenih podatkov o pričakovanem in dejanskem številu prevoznih merskih enot kljub temu ni mogel izračunati nadomestila v skladu s členom 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69. Zato je možni znesek nezadostnega nadomestila izračunal kot razliko med morebitnimi prihodki, ki bi jih družba lahko ustvarila z opravljanjem storitve na komercialni osnovi (ocena), ter vsoto dejanskih prihodkov in prejetih javnih prispevkov. Iz navedenih izračunov je razvidno, da je družba Buonotourist nezadostno nadomestilo prejela le za leta 1998, 1999 in 2000, in sicer v skupni višini 1 1 11  572 EUR, vključno z obrestmi. Strokovnjak je sklenil, da bi se ta znesek lahko uporabil kot znesek nezadostnega nadomestila.

               (18)

               V skladu s tem je sodišče Consiglio di Stato v sodbi št. 5650/2012 z dne 7. novembra 2012 dodatno nadomestilo, ki ga je morala regija plačati družbi Buonotourist, ocenilo na 1 1 11  572 EUR in odločilo, da se plačilo tega zneska izvede do 7. decembra 2012 (5). Regija je navedeni znesek družbi Buonotourist plačala 21. decembra 2012.

               (19)

               Plačilo tega dodatnega nadomestila družbi Buonotourist s strani regije na podlagi sodbe št. 5650/2012 pomeni nepriglašeni ukrep, ki je predmet tega sklepa.

         2.3   DODATNE INFORMACIJE/PRIPOMBE, KI SO JIH PREDLOŽILI ITALIJANSKI ORGANI

               (20)

               Po navedbah italijanskih organov je družba Buonotourist tako kot drugi izvajalci storitev regionalnega linijskega avtobusnega prevoza opravljala dejavnosti na podlagi začasnih dovoljenj (koncesij), ki so bila na zahtevo družbe vsako leto obnovljena. Navedene koncesije so družbi zagotovile izključno pravico do opravljanja zadevnih storitev.

               (21)

               Italijanski organi trdijo tudi, da je družba Buonotourist vsako leto obravnavanega obdobja regijo zaprosila za koncesije za opravljanje storitev na zadevnih progah ter da so navedene koncesije vedno določale, da se storitve izvajajo na izključno odgovornost zadevnih podjetij in, natančneje, da „opravljanje storitve ne pomeni pravice do kakršne koli subvencije ali nadomestila“. Italijanski organi so predložili izvod vzorčne koncesijske pogodbe iz leta 1972/1973, ki se je nanašala na drugo podjetje (v nadaljnjem besedilu: vzorčna koncesijska pogodba), in trdili, da je enaka koncesijski pogodbi z družbo Buonotourist v obravnavanem obdobju. Vendar niso predložili koncesijskih pogodb, ki so bile v obravnavanem obdobju dejansko sklenjene z družbo Buonotourist.

               (22)

               Italijanski organi trdijo, da je imela družba Buonotourist na podlagi navedenih koncesij pravico predlagati nadomestitev oblik prevoza, ki naj bi jih uporabljala, ali zaprositi za prenehanje obveznosti javne službe v celoti ali delno, kadar ji taka obveznost povzroča gospodarsko izgubo, vendar navedene pravice ni nikoli uveljavila. Italijanski organi trdijo tudi, da družba ni nikoli obvestila regije o tem, da se sooča z gospodarsko izgubo ali da izpolnjuje obveznosti, ki jih ne bi izpolnjevala, če ne bi bila k temu obvezana na podlagi obveznosti javne službe. Poleg tega po navedbah italijanskih organov družba Buonotourist ni nikoli zaprosila za prenehanje obveznosti javne službe, kot to zahteva člen 4(1) Uredbe (EGS) št. 1191/69.

               (23)

               Po navedbah italijanskih organov so javni prispevki, ki so bili v preteklosti dodeljeni družbi Buonotourist, temeljili na metodologiji za standardne stroške in so bili izračunani na podlagi določenih parametrov iz regionalnega zakona št. 16/1983 (6), kot so število dodeljenih kilometrov v primerjavi s prevoženimi kilometri, število zaposlenih in avtobusov, ki se razlikuje glede na vrsto opravljane storitve (storitve v mestnih, gorskih ali hribovitih območjih), pravno in gospodarsko obravnavanje zaposlenih, velikost podjetja in stroški avtobusov.

               (24)

               Poleg tega italijanski organi dvomijo, da je družba Buonotourist dokazala, da je učinkovito in pravilno izpolnjevala obveznosti javne službe v skladu z Uredbo (EGS) št. 1191/69, in menijo, da ni imela sistema za ločevanje računov, kot to zahteva člen 1(5) navedene uredbe.

         2.4   VIŠINA NADOMESTILA

               (25)

               Kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 15, je sodišče Consiglio di Stato imenovalo dva strokovnjaka za določitev dodatnega nadomestila, ki ga je regija dolgovala družbi Buonotourist, na podlagi členov 6, 10 in 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69. Strokovnjaka sta 27. septembra 2012 izdala vsak svoje poročilo, vendar je dodatno nadomestilo, ki ga je regija dolgovala družbi Buonotourist, lahko izračunal le drugi strokovnjak.

               (26)

               Drugi strokovnjak v svojem poročilu večkrat poudarja, da sta strani predložili podatke, ki se niso ujemali ali niso bili dovolj natančni, saj so pomenili le približek. Zlasti ugotavlja, da sta strani predložili nasprotujoče si dokumentarno gradivo glede nadomestila, izplačanega v preteklosti. V nasprotju s trditvijo italijanskih organov ugotavlja, da je imela družba Buonotourist ločene računovodske izkaze za dejavnosti javnega in zasebnega prevoza, vendar pojasnjuje, da ni bilo mogoče preveriti pravilnega pripisa nekaterih stroškov enemu ali drugemu sektorju dejavnosti. Poleg tega pojasnjuje, da ni bilo mogoče pridobiti zanesljivih podatkov o stroških, ki v primeru prenehanja obveznosti javne službe ne bi nastali, pri čemer to ni bilo mogoče niti po „induktivni metodi“, ki jo je določilo sodišče Consiglio di Stato.

               (27)

               Zato je sklenil, da dodatnega nadomestila za obveznost upravljanja ali izvajanja prevoza ni bilo mogoče izračunati na podlagi člena 10 Uredbe (EGS) št. 1191/69.

               (28)

               Kar zadeva dodatno nadomestilo v zvezi s tarifnimi obveznostmi (člen 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69), drugi strokovnjak priznava, da tega nadomestila zaradi pomanjkljivih in/ali nezanesljivih podatkov ni bilo mogoče izračunati na podlagi odstavka 1 navedenega člena. Zato je bila uporabljena „induktivna metoda“, ki jo je določilo sodišče Consiglio di Stato.

               (29)

               V členu 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69 je med drugim določeno, da mora biti višina nadomestila pri tarifni obveznosti enaka razliki med naslednjima zneskoma:

                           —

                           prvi znesek je enak razliki med zmnožkom predvidenega števila prevoznih merskih enot na eni strani in:

                                       —

                                       bodisi najugodnejšo veljavno tarifo, ki bi jo lahko zahtevali uporabniki, če zadevna obveznost ne bi obstajala, oziroma,

                                       —

                                       če take tarife ni, tisto tarifo, ki bi jo uporabilo podjetje, ki posluje na komercialni osnovi, in ob upoštevanju stroškov zadevnega prevoza ter razmer na trgu,

                                 ter zmnožkom dejanskega števila prevoznih merskih enot in tarife, uvedene za zadevno obdobje, na drugi strani,

                           —

                           drugi znesek je enak razliki med stroški, ki bi nastali z uporabo bodisi najugodnejše obstoječe tarife ali tarife, ki bi jo podjetje uporabilo, če bi poslovalo na komercialni osnovi, in stroški, ki so dejansko nastali po obvezni tarifi.

               (30)

               Zaradi odsotnosti podatkov, potrebnih za določitev navedenih zneskov, je drugi strokovnjak izračunal znesek dolgovanega nadomestila kot razliko med naslednjima zneskoma:

                           —

                           zaradi odsotnosti pričakovanega in dejanskega števila prevoznih merskih enot je prvi znesek enak znesku, potrebnemu za kritje dejanskih stroškov (ali, če so nižji, „standardnih stroškov“) (7), zmanjšanemu za prihodke od obsega prometa (8),

                           —

                           drugi znesek bi moral biti po mnenju strokovnjaka enak dejanskim stroškom (ali, če so nižji, „standardnim stroškom“) (9), zmanjšanim za razliko med dejanskimi stroški (ali, če so nižji, „standardnimi stroški“) in že prejetim zneskom nadomestila (10).

               (31)

               Po mnenju drugega strokovnjaka je iz navedenih izračunov mogoče sklepati, da lahko družba Buonotourist za obravnavano obdobje le za leta 1998, 1999 in 2000 trdi, da je prejela nezadostno nadomestilo zaradi domnevno naloženih tarifnih obveznosti. Drugi strokovnjak je znesek nezadostnega nadomestila za navedena tri leta izračunal na 8 38  593,21 EUR, temu pa so bile dodane še zakonite obresti v višini 2 72  979,13 EUR, kar pomeni dodatno nadomestilo v višini 1 1 11  572 EUR. To je znesek, ki ga je regija po odločitvi sodišča Consiglio di Stato morala plačati družbi Buonotourist, kar je dejansko storila 21. decembra 2012.

         2.5   RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA

               (32)

               Kot je pojasnjeno v sklepu o začetku postopka, je Komisija izrazila številne pomisleke v zvezi z združljivostjo ukrepa z notranjim trgom.

               (33)

               Prvič, Komisija je dvomila, da so bili izpolnjeni vsi štirje pogoji, ki jih je Sodišče Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) določilo s sodno prakso v zadevi Altmark (11).

               (34)

               Drugič, Komisija je imela pomisleke v zvezi z izvzetjem iz obveznosti priglasitve v skladu z Uredbo (EGS) št. 1191/69. Vprašanje, ali je člen 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69 v tem primeru dejansko izvzel italijanske organe iz obveznosti predhodne priglasitve, je zato odvisno od tega, ali je regija družbi Buonotourist dejansko enostransko naložila obveznost javne službe in ali nadomestilo, plačano v skladu s to obveznostjo, izpolnjuje zahteve Uredbe (EGS) št. 1191/69. Komisija ni mogla ugotoviti, ali je nadomestilo, dodeljeno družbi Buonotourist, izpolnjevalo navedene pogoje.

               (35)

               Tretjič, Komisija je imela pomisleke v zvezi z morebitno združljivostjo ukrepa v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta (12). Če bi bilo potrjeno, da ni bil izpolnjen vsaj eden od pogojev za izvzetje iz obveznosti priglasitve v skladu z Uredbo (EGS) št. 1191/69, in če bi bilo treba izvesti oceno v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007, bi Komisija dvomila, da so bili v tem primeru izpolnjeni pogoji iz navedene uredbe.

         3.   PRIPOMBE ITALIJE

               (36)

               Italijanski organi na nacionalni ravni niso predložili pripomb glede sklepa o začetku postopka. Pripombe je predložila le regija Campania.

               (37)

               Prvič, regija je predložila dokumentacijo, iz katere naj bi bilo razvidno, da je družba Buonotourist v zadevnem obdobju poleg storitev v okviru koncesije opravljala „dovoljene storitve“ na lastno odgovornost. Družba Buonotourist naj bi v obravnavanem obdobju na primer opravljala storitve mednarodnega in medregionalnega avtobusnega prevoza. Poleg tega je regija pojasnila, da je družba Buonotourist imela ločene računovodske izkaze le za storitve oddajanja in storitve avtobusnega prevoza, tj. brez kakršnega koli nadaljnjega ločevanja „dovoljenih storitev“, ki jih je opravljala na lastno odgovornost.

               (38)

               Drugič, regija je ponovno poudarila, da v obravnavanem obdobju družbi Buonotourist niso bile enostransko naložene nobene obveznosti javne službe. Po navedbah regije je družba v skladu s takrat veljavnimi pravili zaprosila za letno obnovo koncesijskih storitev, tako da noben koncesijski akt ni vključeval enostranske naložitve obveznosti javne službe. Poleg tega je regija po sodbi sodišča Consiglio di Stato iz leta 2009 večkrat zaprosila družbo Buonotourist za akte ali pogodbe o naložitvi obveznosti javne službe, da bi to sodbo izvršila. Po navedbah regije se družba na te prošnje ni nikoli odzvala. Kar zadeva omejitev tarif, je regija ugotovila, da so tarife iz koncesijskih pogodb izhajale iz splošnih ukrepov cenovne politike, ki jo uporabljajo vse družbe, ki delujejo v istem sektorju.

         4.   PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANi

               (39)

               Edina tretja stran, ki je predložila pripombe kot odgovor na sklep o začetku postopka, je bila družba Buonotourist, tj. upravičenka do ukrepa. Slednja se v svojih navedbah ni strinjala s prehodnimi stališči Komisije v sklepu o začetku postopka.

               (40)

               Da bi družba Buonotourist podprla svojo trditev, da so ji bile naložene obveznosti, je navedla, da obveznosti javne službe niso bile določene v dokumentu o dodelitvi koncesije, saj ta dokument ni obstajal, temveč so izhajale izključno iz internih aktov regije, v katerih sta bila organizacija podjetja in nadomestilo vnaprej določena na podlagi mehanizma za „standardne stroške“. Družba Buonotourist je pojasnila, da je Italija uredila obveznosti javne službe z zakonom št. 151/81, regionalnim zakonom št. 16/83, členom 4 zakona št. 59/97 in zakonodajnim odlokom št. 422/97. Regija je obveznost javne službe družbi Buonotourist naložila s koncesijskim aktom leta 1972/1973, te obveznosti pa so bile obnovljene vsako leto do leta 2003. Dejstvo, da so bile družbi Buonotourist v obdobju 1996–2002 naložene obveznosti javne službe, kot so tarifne obveznosti ter obveznosti v zvezi s progami, voznim redom in postajališči, naj bi bilo razvidno iz:

                           —

                           „premostitvene pogodbe o opravljanju storitev“, ki sta jo družba Buonotourist in regija podpisali za leto 2003 v skladu s členom 46 regionalnega zakona št. 3/02 ter s katero so se obstoječe koncesije razveljavile in nadomestile,

                           —

                           sklepa regionalne vlade (delibera della Giunta Regionale) št. 8726 z dne 30. decembra 1999, s katerim je družba Buonotourist lahko spremenila nekatere proge na lastno zahtevo in na zahtevo drugih pobudnikov,

                           —

                           sklepa regionalne vlade št. 323 z dne 4. maja 2000, s katerim se je podaljšalo trajanje začasne prepovedi zvišanja cen sezonskih vozovnic za storitve avtobusnega prevoza v regiji,

                           —

                           obvestila št. 4770/2000 o razlikovanju med načinom izračuna tarife za navadne sezonske vozovnice in sezonske vozovnice za „delavske linije“ (linee operaie),

                           —

                           odloka regionalnega svetnika za prevoz (Assessore di Trasporti) št. 1609/2001 o prehodu z lire na euro, s katerim so bili izvajalci storitev opozorjeni, da je kakršno koli zvišanje tarif prepovedano in da ta prepoved pomeni „koncesijsko/pogodbeno obveznost“.

               (41)

               Poleg tega je družba Buonotourist trdila, da je regija večkrat znižala standardne stroške ter jih neenakomerno uporabila za različne proge in koncesije, zaradi česar so se nekateri izvajalci odločili ukiniti določene avtobusne proge, ki so stalno ustvarjale izgubo. Regija naj bi v odgovor na to izjavila, da so izvajalci na podlagi obveznosti javne službe dolžni upravljati proge in da bodo zoper izvajalce, ki bi dejansko prenehali opravljati svoje dejavnosti, sprejeti pravni ukrepi zaradi prekinitve javne službe. Po navedbah družbe Buonotourist to dokazuje, da so ji bile naložene obveznosti javne službe. Vendar družba Buonotourist ni predložila dokazov, ki bi podprli to trditev.

               (42)

               Družba Buonotourist je trdila tudi, da je delovala predvsem kot izvajalec storitev lokalnega javnega prevoza (80 % dejavnosti). Za preostali del raznovrstne gospodarske dejavnosti je imela ločene računovodske izkaze.

               (43)

               Družba Buonotourist je po tem, ko je opozorila na končno nacionalno odločbo sodišča Consiglio di Stato, izpodbijala naslednja argumenta, ki ju je predložila regija:

                           —

                           izračun ni bil podprt z ločenimi poslovodnimi računovodskimi izkazi s strani stroškovnih centrov, da bi se razlikovale dejavnosti v okviru obveznosti javne službe,

                           —

                           ob odsotnosti računovodskih podatkov, ki bi omogočali opredelitev posameznih elementov, ki bi jih bilo treba izračunati v skladu s členoma 10 in 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69, je bil izračun izveden po induktivni metodi, ki jo je regija označila za „težko razumljivo in neobičajno“.

               (44)

               Družba Buonotourist je pojasnila, da so veljavna pravila zahtevala le, da se računovodski podatki o storitvi javnega prevoza, ki se upravlja na podlagi obveznosti javne službe, predložijo ločeno od podatkov o kakršni koli drugi poslovni dejavnosti, pri čemer niso zahtevala nobene nadaljnje razčlenitve računovodskih izkazov, ki bi ločeno prikazovala stroške in prihodke za vsako zadevno progo. Trdila je, da je imela ločene računovodske izkaze za računovodske podatke o dejavnostih javne službe in o poslovnih dejavnostih, pri čemer je dodala, da regija ni nikoli podvomila v zanesljivost računovodskih podatkov ter da jih je pravilno uporabila kot podlago za izračun in izplačilo letnih prispevkov.

               (45)

               Družba Buonotourist je trdila tudi, da predloženih računovodskih dokumentov ni bilo mogoče šteti za nezadostne za podporo zahtevka za nadomestilo zgolj zato, ker so jih sestavljali letni računovodski izkazi in „obrazci E“ (13) ter ker jim niso bili priloženi celoviti izvodi temeljnih računovodskih in upravnih vknjižb (računovodski register, poslovne knjige, izdani in prejeti računi, računi vozovnic itd.). Po navedbah družbe Buonotourist bi bilo ta argument preprosto izpodbijati z dejstvom, da je regija v obravnavanem obdobju enake podatke sprejela in jih takrat obravnavala kot zanesljive. Poleg tega je zahteva po hrambi celovite računovodske in upravne dokumentacije za obravnavano obdobje prenehala veljati, zato je zdaj objektivno težko zahtevati izvode. Zato je primerno, da se znesek dolgovanega nadomestila izračuna na podlagi induktivnega pristopa, kot ga je določilo sodišče Consiglio di Stato. Poleg tega so bili računovodski izkazi ustrezno potrjeni, njihova pravilnost in verodostojnost pa se ni nikoli izpodbijala. Jasno je torej, da so računovodski izkazi, ki jih je predložila družba Buonotourist, zadostni za izračun nadomestila ob popolnem upoštevanju zahtev Uredbe (EGS) št. 1191/69.

               (46)

               Kar zadeva pravilnost metode za izračun in njeno skladnost s pravom Unije, je družba Buonotourist menila, da bi morala prejeti nadomestilo za izgubo, ki jo je utrpela v smislu razlike med nižjimi prihodki in višjimi stroški ter je bila posledica njenih obveznosti javne službe. Družba Buonotourist je za določitev vrednosti nižjih prihodkov na podlagi zanesljivih podatkov najprej upoštevala dejanske letne prihodke iz poslovanja, ki so bili zmnožek dejanskega števila prevoznih merskih enot in uvedene tarife. Nato je določila znesek, ki ga je bilo treba odšteti v skladu s pravili Unije, ob upoštevanju prihodkov, potrebnih za kritje dejanskih stroškov, zabeleženih v letnih računovodskih izkazih. Višina letnih prihodkov iz poslovanja ustreza dejanskim prihodkom družbe iz dejavnosti, ki jo je opravljala na podlagi tarifne obveznosti, pri čemer so bili ti prihodki ločeno navedeni v njenih letnih računovodskih izkazih in obrazcih E, ki so bili vsako leto poslani regiji, ki ni nikoli podvomila v njihovo zanesljivost. Zato ni potrebno, da se navedeni zneski razčlenijo na sestavne dele, čeprav vključujejo prihodke za proge, ki niso bile zajete s koncesijami, in so zato precenjeni. Kar zadeva znesek, ki ga je bilo treba odšteti, je družba Buonotourist trdila, da je uporabila merilo, ki je bilo v celoti v skladu z navodili iz Uredbe (EGS) št. 1191/69 in je dopuščalo uporabo tarife, ki bi jo družba uporabila, če bi poslovala na komercialni osnovi, pri čemer je morala ta tarifa kriti dejansko nastale stroške. Kar zadeva razliko med stroški, ki bi jih družba Buonotourist imela, če bi uporabila najugodnejšo obstoječo tarifo ali poslovala na komercialni osnovi, in dejansko nastalimi stroški, je menila, da je njen izračun v celoti v skladu s členom 11 navedene uredbe, saj je zajemal nižje stroške, ki jih je imela zaradi obveznosti javne službe in prispevkov, ki jih je prejela od regije za kritje stroškov poslovanja. Poleg tega družba Buonotourist meni, da bi bilo v primeru prostega trga nemogoče oceniti obseg potniškega prometa. Zato je „induktivna metoda“, ki jo je določilo sodišče Consiglio di Stato, upravičena. Poleg tega je družba Buonotourist opozorila, da člena 10 in 11 določata pravico družb javnega prevoza, za katere veljajo obveznosti javne službe, do nadomestila za vse negativne finančne vplive, ki izhajajo iz njihovih obveznosti.

               (47)

               Kar zadeva pojem državne pomoči, je družba Buonotourist trdila, da italijanski trg javnega prevoza v zadevnem obdobju ni bil odprt konkurenci podjetij s sedežem v drugih državah članicah. Zato je družba Buonotourist sklenila, da ni učinka na trgovino. Glede na sedanjo organizacijo storitve lokalnega javnega prevoza na podlagi enostranske, izključne koncesije za nekatere proge prav tako ni verjetno, da bi nadomestilo izkrivljalo konkurenco. Poleg tega se je koncesionarka strinjala s standardnimi stroški/km, ki jih je določila regija, pa tudi z vsemi drugimi obveznostmi javne službe, zato ni bilo nobene prednosti. Zato je družba Buonotourist menila, da v tem primeru niso bili izpolnjeni vsaj trije pogoji, ki jih je Sodišče določilo za opredelitev državne pomoči.

               (48)

               Družba Buonotourist meni, da bi se morala združljivost nadomestila oceniti glede na Uredbo (EGS) št. 1191/69. Kar zadeva izvzetje iz obveznosti priglasitve v skladu z Uredbo (EGS) št. 1191/69, je družba Buonotourist menila, da je bilo plačilo, dodeljeno kot nadomestilo, izvzeto iz obveznosti priglasitve iz člena 17(2) navedene uredbe, saj je regija tarifno obveznost naložila enostransko, zneski pa ne pomenijo obveznosti javne službe na podlagi pogodbe o opravljanju storitev, temveč izhajajo iz pravilne uporabe izračuna v skladu s členom 11 navedene uredbe v okviru koncesije.

         5.   PRIPOMBE ITALIJE NA PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI

               (49)

               Italijanski organi na nacionalni ravni niso predložili pripomb glede pripomb družbe Buonotourist. Pripombe je predložila le regija Campania, in sicer 11. julija 2014.

               (50)

               Regija je v svojih navedbah pojasnila, da se je ločeno računovodstvo družbe Buonotourist nanašalo le na storitve oddajanja (noleggio ali fuorilinea) in avtobusne storitve na splošno. Vendar so avtobusne storitve, ki jih je opravljala družba Buonotourist, vključevale storitve na medregionalnih in mednarodnih progah (t. i. „dovoljene“ storitve prevoza), ki jih je družba opravljala na lastno odgovornost. Regija je predložila dokaze o tem, da je družba Buonotourist v obravnavanem obdobju opravljala take dovoljene storitve. Regija je predložila zlasti sklep regionalne vlade št. 8734/1999, ki dovoljuje opravljanje storitev med dvema regijama, in obvestilo št. 4765/2011 italijanskega ministrstva za infrastrukturo in promet, ki potrjuje opravljanje storitev na treh medregionalnih progah. Poleg tega so mednarodne in medregionalne dejavnosti jasno navedene v pojasnilih k računovodskim izkazom družbe za leto 1998 in 2000 ter v sodbi št. 2157/2004 regionalnega sodišča za upravne zadeve v Laciju (Tribunale Amministrativo Regionale).

               (51)

               Opravljanje „dovoljenih“ storitev medregionalnega in mednarodnega prevoza v računovodskih izkazih družbe Buonotourist ni bilo ločeno navedeno. Ločeni računovodski izkazi prav tako niso razvidni iz obrazcev E, ki jih je družba Buonotourist vsako leto poslala regiji ter v katerih so dejanski stroški in prihodki pri opravljanju avtobusnih storitev ločeno navedeni v stolpcu „Lokalni javni prevoz – regija Campania“, storitve oddajanja pa v stolpcu „Oddajanje“ (noleggio ali fuorilinea). Po navedbah regije stolpec „Lokalni javni prevoz – regija Campania“ prikazuje vse stroške in prihodke, ki so navedeni v „izjavi o prihodkih iz avtobusnih storitev“ in so se nanašali na vse avtobusne storitve na splošno, vključno z dovoljenimi storitvami medregionalnega in mednarodnega prevoza.

         6.   OCENA POMOČI

   6.1   OBSTOJ POMOČI

               (52)

               V skladu s členom 107(1) PDEU „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.

               (53)

               Da bi se torej podporni ukrep štel za državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, mora kumulativno izpolnjevati vse naslednje pogoje:

                           —

                           dodeliti ga mora država ali pa mora biti zagotovljen iz državnih sredstev,

                           —

                           zagotavljati mora selektivno prednost z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga,

                           —

                           izkrivljati mora konkurenco ali groziti z njenim izkrivljanjem in

                           —

                           vplivati mora na trgovino med državami članicami.

         6.1.1   Državna sredstva in odgovornost

               (54)

               Komisija ugotavlja, da sodba sodišča Consiglio di Stato od regije zahteva, da družbi Buonotourist plača dodatno nadomestilo za opravljanje storitev linijskega avtobusnega prevoza v obravnavanem obdobju na progah, ki so v pristojnosti regije. Drugi strokovnjak, ki ga je imenovalo sodišče Consiglio di Stato, je izračunal, da je družba Buonotourist zaradi domnevno naloženih tarifnih obveznosti imela gospodarsko izgubo v obliki nezadostnega nadomestila le leta 1998, 1999 in 2000, in sicer v višini 1 1 11  572 EUR. Regija je 21. decembra 2012 plačala ta znesek družbi Buonotourist, da bi izvršila zadevno sodbo.

               (55)

               Dejstvo, da je nacionalno sodišče od regije zahtevalo, da plača nadomestilo podjetju, ne pomeni, da pomoči ni mogoče pripisati regiji, ki izvršuje zadevno sodbo, saj se domača sodišča zadevne države štejejo za njene organe in so torej obvezana k lojalnemu sodelovanju (14).

               (56)

               Ukrep je torej mogoče pripisati državi, sredstva, iz katerih je bilo zadevno nadomestilo plačano, pa so državna sredstva.

         6.1.2   Selektivna gospodarska prednost

               (57)

               Komisija za začetek poudarja, da družba Buonotourist opravlja gospodarsko dejavnost, tj. prevoz potnikov za plačilo. Zato bi jo bilo treba šteti za „podjetje“ v smislu člena 107(1) Pogodbe.

               (58)

               Dodelitev ukrepa bi bilo treba prav tako šteti za selektivno, saj koristi le družbi Buonotourist.

               (59)

               Kar zadeva zagotavljanje selektivne gospodarske prednosti, iz sodbe v zadevi Altmark izhaja, da nadomestilo, ki ga je zadevnim podjetjem dodelila država ali ki jim je bilo zagotovljeno iz državnih sredstev za opravljanje naloženih obveznosti javne službe, ne daje take prednosti zadevnim podjetjem in se torej ne šteje za državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, če so izpolnjeni naslednji štirje kumulativni pogoji (15):

                           —

                           prvič, podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te obveznosti pa so jasno opredeljene,

                           —

                           drugič, merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, so bila določena vnaprej ter objektivno in pregledno,

                           —

                           tretjič, nadomestilo ne presega tistega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali z izpolnjevanjem obveznosti javne službe, ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti,

                           —

                           četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti.

               (60)

               V skladu s sodbo v zadevi Altmark morajo biti kumulativno izpolnjeni vsi štirje pogoji, da se izključi prisotnost gospodarske prednosti, kadar se nadomestilo dodeli zadevnim podjetjem za opravljanje naloženih obveznosti javne službe.

               (61)

               Komisija najprej poudarja, da ji niti italijanski organi niti družba Buonotourist niso predložili nobenega akta o pooblastitvi, ki bi se nanašal na obravnavano obdobje, in da družba Buonotourist ni mogla jasno opredeliti obveznosti, ki jih je morala izpolnjevati in ki bi se lahko uvrščale med obveznosti javne službe, kot je podrobneje pojasnjeno v pododdelku (i) oddelka 6.2.

               (62)

               Drugič, Komisija ugotavlja, da nadomestilo, dodeljeno s sodbo sodišča Consiglio di Stato, zaradi odsotnosti potrebnih in zanesljivih podatkov temelji izključno na naknadnem izračunu po „induktivni metodi“. Zato je sklenila, da parametri, na podlagi katerih sta strokovnjaka, ki ju je imenovalo sodišče Consiglio di Stato, izračunala domnevno nezadostno nadomestilo, niso bila določena vnaprej, zaradi česar se zdi, da drugi pogoj iz sodbe v zadevi Altmark v zvezi z nepriglašenim ukrepom ni bil izpolnjen.

               (63)

               Glede na kumulativno naravo pogojev iz sodbe v zadevi Altmark Komisiji ni treba proučiti, ali sta v tem primeru izpolnjena preostala pogoja iz navedene sodbe. Na podlagi tega plačilo dodatnega nadomestila družbi Buonotourist za storitve, opravljene v obravnavanem obdobju, daje slednji selektivno gospodarsko prednost v smislu člena 107(1) Pogodbe.

         6.1.3   Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino med državami članicami

               (64)

               Družba Buonotourist je v svojih pripombah trdila, da italijanski trg javnega prevoza v obravnavanem obdobju ni bil odprt konkurenci podjetij s sedežem v drugih državah članicah, tako da sporni ukrep ni mogel vplivati na trgovino ali izkrivljati konkurence.

               (65)

               Komisija najprej poudarja, da je bil sporni ukrep izveden 21. decembra 2012, tj. dolgo po odprtju italijanskega trga javnega potniškega prevoza za konkurenco. Ker so se takrat pojavili učinki obravnavanega ukrepa na trg, je treba tudi za takrat oceniti, ali bi lahko izkrivljal konkurenco ali vplival na trgovino med državami članicami.

               (66)

               Komisija v vsakem primeru nadalje poudarja, da je, kot je Sodišče navedlo v sodbi v zadevi Altmark, od leta 1995 več držav članic odprlo nekatere trge prevoza konkurenci podjetij s sedežem v drugih državah članicah, tako da je takrat več podjetij že ponujalo storitve rednega linijskega mestnega in primestnega ter regionalnega prevoza v državah članicah, ki niso njihova država članica izvora.

               (67)

               Zato bi bilo treba šteti, da lahko vsakršno nadomestilo, dodeljeno družbi Buonotourist, izkrivlja konkurenco za opravljanje storitev avtobusnega potniškega prevoza in vpliva na trgovino med državami članicami tako, da zmanjšuje sposobnost prevoznih podjetij s sedežem v drugih državah članicah, da opravljajo storitve Italiji, in krepi položaj družbe Buonotourist na trgu, saj ji znižuje stroške, ki jo sicer bremenijo v okviru izvajanja tekočih poslov ali splošnih dejavnosti (16).

               (68)

               Komisija prav tako ugotavlja, da družba Buonotourist deluje tudi na drugih trgih, tj. na trgih storitev oddajanja, in tako na teh trgih konkurira drugim družbam v Uniji. Vsakršno nadomestilo, dodeljeno družbi Buonotourist, bi lahko izkrivilo konkurenco, vplivalo pa bi lahko tudi na trgovino med državami članicami na teh trgih.

               (69)

               Na podlagi tega je Komisija sklenila, da ukrep izkrivlja konkurenco in vpliva na trgovino med državami članicami.

         6.1.4   Sklepna ugotovitev

               (70)

               Glede na navedeno je Komisija sklenila, da ukrep pomeni pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe.

         6.2   IZVZETJE IZ OBVEZNOSTI PRIGLASITVE V SKLADU Z UREDBO (EGS) ŠT. 1191/69

               (71)

               Na podlagi argumentov sodišča Consiglio di Stato je družba Buonotourist pridobila pravico do dodatnega nadomestila za opravljanje zadevnih prevoznih storitev v času, v katerem je opravljala te storitve. Da bi ti argumenti držali, bi morala biti plačila nadomestila izvzeta iz postopka obvezne priglasitve v skladu s členom 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69. Če navedeno nadomestilo ne bi bilo priglašeno, bi se, če bi pomenilo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, štelo za nezakonito v skladu s členom 108 Pogodbe.

               (72)

               V skladu s členom 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69 je namreč nadomestilo, ki se izplača po tej uredbi, izvzeto iz postopka predhodnega obveščanja, določenega v členu 108(3) Pogodbe, in s tem tudi iz obveznosti priglasitve.

               (73)

               Vendar je treba v skladu s sodbo v zadevi Combus pojem „nadomestila za opravljanje javne službe“ v smislu navedene določbe razlagati zelo ozko (17). Izvzetje iz obveznosti priglasitve iz člena 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69 zajema le nadomestilo za opravljanje obveznosti javne službe iz člena 2 navedene uredbe, ki so bile enostransko naložene podjetju, to nadomestilo pa se izračuna po metodi, opisani v členih 10 do 13 navedene uredbe (enotni postopek za plačilo nadomestila); izvzetje ne velja za nadomestilo, plačano v okviru pogodbe o izvajanju javne službe iz člena 14 navedene uredbe. Nadomestilo, ki je plačano v skladu s pogodbo o izvajanju javne službe, kot je opredeljena v členu 14 Uredbe (EGS) št. 1191/69, in vključuje državno pomoč, je treba priglasiti Komisiji, preden začne veljati. V nasprotnem primeru se bo navedeno nadomestilo štelo za nezakonito izvedeno pomoč v skladu s členom 108 Pogodbe.

               (74)

               Vprašanje, ali je člen 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69 v tem primeru dejansko izvzel italijanske organe iz obveznosti predhodne priglasitve, je zato odvisno od tega, ali je regija družbi Buonotourist dejansko enostransko naložila obveznost javne službe in ali nadomestilo, plačano v skladu s to obveznostjo, izpolnjuje zahteve Uredbe (EGS) št. 1191/69. Komisija bo proučila obe vprašanji v ustreznem zaporedju.

         (i)   Enostransko naložena obveznost javne službe

               (75)

               Komisija poudarja, da ji niti italijanski organi niti družba Buonotourist niso predložili nobenega akta o pooblastitvi, ki bi se nanašal na obravnavano obdobje. Družba Buonotourist ji je predložila le pogodbe, ki so bile izvedene od leta 2003.

               (76)

               Italijanski organi trdijo, da je vzorčna koncesijska pogodba, ki so jo predložili in se je nanašala na drugo podjetje, standardna pogodba, ki se je uporabljala v regiji v obravnavanem obdobju. Vendar je vzorčna koncesijska pogodba veljala le od aprila 1972 do decembra 1973, kar je več kot 20 let pred obravnavanim obdobjem in pred začetkom veljavnosti zakona št. 151/1981, ki je bil konsolidiran z regionalnim zakonom št. 16/1983, na podlagi katerega je družba Buonotourist prejela nadomestilo. Čeprav se zdi, da vzorčna koncesijska pogodba določa nekatere obveznosti, ki bi se lahko uvrščale med obveznosti javne službe (npr. v točkah 2, 9 in 10), vključno z obveznostjo uporabe popustov za študente, delavce, učitelje ter zaposlene v zasebnem in javnem sektorju ter obveznostjo zagotavljanja brezplačnega prevoza za nekatere kategorije potnikov, Komisija zaradi odsotnosti akta o pooblastitvi nima dokazov, da so navedene obveznosti v obravnavanem obdobju dejansko veljale za družbo Buonotourist. Glede na to, da so bile opravljane storitve del rednega linijskega prevoza, je bilo treba v predpisih o koncesijah, ki so družbi Buonotourist dale izključno pravico do opravljanja teh storitev, vnaprej določiti ureditev storitev, ki se bodo opravljale. Družba Buonotourist ni predložila dokazov, da ji je to ureditev enostransko naložila regija, namesto da bi jo predlagal izvajalec v zameno za izključno pravico do opravljanja storitev, regija pa bi jo pozneje odobrila. Metodologija, ki jo je sodni strokovnjak, ki ga je imenovalo sodišče Consiglio di Stato, uporabil za izračun domnevnega nezadostnega nadomestila, se v vsakem primeru ne nanaša na navedene obveznosti.

               (77)

               Komisija je ocenila tudi, ali je obveznost javne službe razvidna iz regionalnega zakona št. 16/1983, ki sta ga tako regija kot tudi družba Buonotourist opredelili kot pravno podlago za nadomestilo, dodeljeno družbi v obravnavanem obdobju (glej uvodni izjavi 23 in 40). V zvezi s tem je treba poudariti, da navedeni regionalni zakon določa, da lahko javne prispevke prejmejo le subjekti in javna ali zasebna podjetja, ki opravljajo storitve lokalnega javnega prevoza v okviru koncesijske ureditve. V členu 2 regionalnega zakona je navedeno, da se „[v]sakršna morebitna izguba ali primanjkljaj, ki ni krit z regionalnimi prispevki, kot je določeno zgoraj [v členu 2], […] še naprej obračunava v breme posameznih podjetij“.

               (78)

               Komisija nadalje poudarja, da so bile v regionalnih aktih, ki jih je predložila družba Buonotourist (glej uvodno izjavo 40), omenjene nekatere pogodbene obveznosti, ki so v obravnavanem obdobju veljale med družbo Buonotourist in regijo. Vendar v teh aktih niso jasno opredeljene obveznosti, ki bi se lahko uvrščale med obveznosti javne službe, čeprav ti akti kažejo na morebiten obstoj takih obveznosti. Poleg tega obstoj pogodbenih obveznosti izključuje enostransko naložitev obveznosti javne službe družbi Buonotourist. Metodologija, ki jo je sodni strokovnjak, ki ga je imenovalo sodišče Consiglio di Stato, uporabil za izračun domnevnega nezadostnega nadomestila, se v vsakem primeru ne nanaša na navedene obveznosti.

               (79)

               Kar zadeva morebitni obstoj tarifne obveznosti, Komisija nima dokazov, da so bile take obveznosti dejansko enostransko naložene družbi Buonotourist, čeprav je strokovnjak, ki ga je imenovalo sodišče Consiglio di Stato, dodatno nadomestilo izračunal na podlagi člena 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69. V skladu s členom 2(5) Uredbe (EGS) št. 1191/69 so tarifne obveznosti „obveznosti, ki so uvedene za prevozna podjetja, da zlasti za določene skupine potnikov, določene skupine blaga ali na določenih voznih poteh uporabljajo tarife, ki jih določi ali odobri državni organ in so v nasprotju s poslovnimi interesi podjetja ter so posledica uvedbe posebnih tarifnih določb ali posledica zavrnitve spremembe le-teh“. V nasprotju s tem se opredelitev tarifnih obveznosti „ne [uporablja] za obveznosti, ki izhajajo iz splošnih ukrepov cenovne politike, ki velja za celotno gospodarstvo, ali ki izhajajo iz ukrepov na področju cen in splošnih pogojev prevoza, sprejetih z namenom vzpostavitve trga prometnih storitev ali njegovega dela“. Komisija priznava, da so v točki 27 vzorčne koncesijske pogodbe iz leta 1972/1973 določene tarife, ki so se uporabljale za izvajalca, zajetega s to pogodbo, vendar opozarja, da v zvezi z družbo Buonotourist za obravnavano obdobje ni prejela nobenega podobnega koncesijskega akta ali akta o pooblastitvi, na podlagi katerega bi lahko sklepala o naložitvi takih obveznosti podjetju. Komisija v vsakem primeru poudarja, da je bilo v skladu s členom 2 regionalnega zakona št. 16/1983 letno nadomestilo podjetjem, ki opravljajo storitve javnega prevoza, izračunano naknadno kot razlika med prihodki iz uporabe minimalnih tarif in t. i. „standardnimi stroški“ (glej uvodno izjavo 23). Zato je sklenila, da je regionalni zakon določal minimalne tarife, kar hkrati izključuje obstoj splošne tarifne obveznosti.

               (80)

               V vsakem primeru se zdi, da morebitna obveznost javne službe, ki bi jo družba Buonotourist morala opravljati, slednji ni bila enostransko naložena. Komisija v zvezi s tem poudarja, da je družba Buonotourist prevzela pobudo, ko je zahtevala obnovo koncesij za vseh sedem let obravnavanega obdobja.

               (81)

               Trditev družbe Buonotourist, da so bili izvajalci na podlagi obveznosti javne službe dolžni upravljati proge, čeprav je regija večkrat znižala standardne stroške, in da bi se zoper izvajalce, ki bi dejansko prenehali s svojimi dejavnostmi, sprejeli pravni ukrepi zaradi prekinitve javne službe, ni bila podprta z dokazi, zato je v tem primeru ni mogoče uporabiti v podporo ugotovitvi o enostransko naloženih obveznostih javne službe.

         (ii)   Skladnost nadomestila z enotnim postopkom za plačilo nadomestila

               (82)

               Tudi če bi bilo v tem primeru dokazano, da so bile obveznosti javne službe družbi Buonotourist enostransko naložene, kar ne drži, bi moralo biti nadomestilo za opravljanje zadevnih storitev še vedno v skladu z enotnim postopkom za plačilo nadomestila iz Uredbe (EGS) št. 1191/69 (oddelek IV), da bi bilo izvzeto iz obveznosti predhodne priglasitve v skladu s členom 17(2) navedene uredbe. Komisija meni, da ta pogoj ni izpolnjen.

               (83)

               Prvič, Komisija ugotavlja, da enotni postopek za plačilo nadomestila iz Uredbe (EGS) št. 1191/69 določa metodo za izračun višine nadomestila, ki se dodeli za finančne obremenitve zaradi naložitve obveznosti javne službe. V skladu s členom 1(5)(a) Uredbe (EGS) št. 1191/69 morajo prevozna podjetja, ki ne izvajajo samo storitev javne službe, temveč opravljajo tudi druge dejavnosti, od 1. julija 1992 izvajati javne službe kot ločene dejavnosti, pri čemer: (i) so poslovni računi za vsako dejavnost ločeni, delež sredstev za vsako od teh dejavnosti pa se uporablja v skladu z veljavnimi računovodskimi pravili, in (ii) izdatki se izravnajo s prihodki iz poslovanja in s plačili javnih organov brez možnosti prenosa iz enega ali v drugi sektor dejavnosti podjetja.

               (84)

               Komisija nadalje ugotavlja, da v skladu s sodbo Sodišča v zadevi Antrop zahteve iz navedenega postopka niso izpolnjene, kadar na podlagi zanesljivih računovodskih podatkov podjetja ni mogoče določiti razlike med stroški, ki se pripišejo njegovi dejavnosti na področju, na katerem ima koncesijo, in ustreznimi prihodki ter zato ni mogoče izračunati povečanja stroškov, ki nastanejo zaradi izpolnjevanja obveznosti iz javne službe s strani tega podjetja (18).

               (85)

               Komisija meni, da nadomestilo, dodeljeno družbi Buonotourist, ne izpolnjuje teh zahtev. Družba Buonotourist je potrdila, da je poleg domnevnih obveznosti javne službe opravljala tudi storitve oddajanja. Poleg tega regija trdi, da je družba Buonotourist opravljala tudi druge dejavnosti, tj. storitve medregionalnega in mednarodnega avtobusnega prevoza (glej uvodne izjave 50 do 52). Vendar niti italijanski organi niti družba Buonotourist niso dokazali obstoja pravilno ločenih računovodskih izkazov za te dejavnosti. Zdi se, da to posredno potrjuje tudi družba Buonotourist, ko trdi, da so zneski iz „obrazcev E“, ki so bili vsako leto poslani regiji, vključevali tudi prihodke za proge, ki niso bile zajete s koncesijami (glej uvodno izjavo 45).

               (86)

               Komisija meni, da trditev družbe Buonotourist, da je zahteva po hrambi celovite računovodske in upravne dokumentacije za obravnavano obdobje prenehala veljati, ni pomembna za naknadno utemeljitev dodatnega nadomestila na podlagi induktivnega pristopa. V vsakem primeru taka zahteva, ki izhaja iz nacionalnega prava, če bi bilo dokazano, da obstaja, ne more ogroziti obveznosti, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča ali Uredbe (EGS) št. 1191/69 in za katero je treba dokazati, da je izpolnjena, preden se lahko izvajalcu prevoza plača nadomestilo za opravljanje javne službe.

               (87)

               Drugič, Komisija ugotavlja, da mora v skladu s členom 13 Uredbe (EGS) št. 1191/69 uprava vnaprej določiti višino nadomestila. Izračun dodatnega nadomestila na podlagi naknadne ocene, kot to določa sodišče Consiglio di Stato, je v nasprotju z navedeno določbo, kot je že pojasnjeno v uvodnih izjavah 62 in 63.

               (88)

               Glede na navedeno je Komisija sklenila, da dodatno nadomestilo, ki ga je treba po mnenju sodišča Consiglio di Stato plačati družbi Buonotourist, ni bilo izvzeto iz obveznosti predhodne priglasitve v skladu s členom 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69.

         6.3   ZDRUŽLJIVOST POMOČI

               (89)

               Ker ni bilo dokazano, da je bil obravnavani ukrep izvzet iz obveznosti predhodne priglasitve v skladu s členom 17(2) Uredbe (EGS) št. 1191/69, bo treba preveriti združljivost plačila z notranjim trgom, saj pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, kot je pojasnjeno v oddelku 6.1.

               (90)

               Člen 93 Pogodbe vsebuje pravila o združljivosti državne pomoči na področju usklajevanja prometa in obveznosti javne službe v prometnem sektorju ter pomeni lex specialis, kar zadeva člen 107(3) in člen 106(2), saj vsebuje posebna pravila o združljivosti državne pomoči. Sodišče je razsodilo, da navedeni člen „dopušča, da so pomoči za prevoz združljive z notranjim trgom samo v natančno določenih primerih in če ne škodijo splošnim interesom [Unije]“ (19).

               (91)

               Uredba (EGS) št. 1191/69 in Uredba Sveta (EGS) št. 1107/70 (20) sta bili razveljavljeni z Uredbo (ES) št. 1370/2007, ki je začela veljati 3. decembra 2009. Uredba (ES) št. 1370/2007 se uporablja za nadomestilo za obveznosti javne službe v zvezi z javnimi storitvami železniškega in cestnega potniškega prevoza.

               (92)

               Komisija meni, da bi bilo treba združljivost nepriglašenega ukrepa preveriti v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007, saj je bila to zakonodaja, ki je veljala ob sprejetju tega sklepa (21). Poleg tega ugotavlja, da je bilo dodatno nadomestilo, ki ga je sodišče Consiglio di Stato dodelilo družbi Buonotourist, plačano 21. decembra 2012, tako da je na datum, ko so se pojavili učinki izplačane pomoči, Uredba (ES) št. 1370/2007 veljala že več kot tri leta (22).

               (93)

               V členu 9(1) Uredbe (ES) št. 1370/2007 je navedeno: „[Z notranjim] trgom so združljiva nadomestila za opravljanje javne službe, namenjena opravljanju storitev javnega potniškega prevoza ali upoštevanju tarifnih obveznosti, ki so določene s splošnimi pravili in ki se plačujejo v skladu s to uredbo. Ta nadomestila so oproščena obveznosti predhodnega obvestila iz člena [108(3)] Pogodbe.“

               (94)

               Komisija iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, meni, da priglašeno nadomestilo ni v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007, zato ga ni mogoče razglasiti za združljivega z notranjim trgom v skladu s členom 9(1) navedene uredbe.

               (95)

               Prvič, v skladu s členom 3 Uredbe (ES) št. 1370/2007 mora pristojni organ, kadar se odloči, da izvajalcu, ki ga izbere sam, dodeli izključno pravico in/ali nadomestilo v zameno za izvajanje obveznosti javne službe, to storiti v okviru pogodbe o izvajanju javne službe, razen če je namen obveznosti javne službe določiti maksimalne tarife in če je naložena z ukrepom, ki se uporablja brez diskriminacije za vse storitve javnega potniškega prevoza iste vrste na zadevnem geografskem območju (splošna pravila).

               (96)

               Komisija v tem primeru meni, da ni bilo predloženih dokazov o tem, da je med družbo Buonotourist in regijo obstajala pogodbena shema ali da so veljala splošna pravila, ki so določala maksimalne tarife za vse potnike ali določene kategorije potnikov. Komisija je prejela le eno vzorčno koncesijsko pogodbo, in sicer za leto 1972/1973, ki se je nanašala na drugo družbo in iz katere ni mogoče pridobiti zanesljivih informacij o razmerju med družbo Buonotourist in regijo v obravnavanem obdobju (1996–2002). Poleg tega Komisija ugotavlja, da v skladu s členom 2 regionalnega zakona št. 16/1983, ki sta ga tako regija kot tudi družba Buonotourist opredelili kot pravno podlago za obravnavano obdobje (glej uvodni izjavi 21 in 39), prihodki izvajalcev javnega prevoza izhajajo iz uporabe minimalnih tarif, ki jih je določila regija. Maksimalne tarife niso omenjene.

               (97)

               Zato je Komisija sklenila, da se člen 3 Uredbe (ES) št. 1370/2007 ni upošteval.

               (98)

               Drugič, Komisija ugotavlja, da se ne glede na to, ali je družba Buonotourist sklenila pogodbo o izvajanju javne službe ali pa so na podlagi splošnih pravil zanjo veljale tarifne obveznosti, zdi, da se niso upoštevale vse določbe člena 4 Uredbe (ES) št. 1370/2007, ki določa obvezno vsebino pogodb o izvajanju javne službe in splošnih pravil. Člen 4(1)(b) na primer zahteva, da se parametri, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, določijo vnaprej na objektiven in pregleden način tako, da se prepreči čezmerna kompenzacija, člen 4(1)(c) in člen 4(2) pa določata ureditve za razporeditev stroškov in prihodkov. Kot je pojasnjeno v oddelku 6.1 v zvezi s proučitvijo, ki jo je Komisija opravila za drugi pogoj iz sodbe Sodišča v zadevi Altmark, parametri, na podlagi katerih je drugi strokovnjak izračunal domnevno nezadostno nadomestilo, niso bili določeni vnaprej in se zato člen 4 Uredbe (ES) št. 1370/2007 ni upošteval.

               (99)

               Tretjič, v členu 6(1) je določeno, da mora biti nadomestilo pri neposredno sklenjenih pogodbah o izvajanju javne službe v skladu z določbami Uredbe (ES) št. 1370/2007 in določbami iz Priloge, da ne bi preseglo zneska, potrebnega za izvajanje obveznosti javne službe. V Prilogi k Uredbi (ES) št. 1370/2007 je določeno, da nadomestilo ne sme preseči zneska, ki ustreza finančnemu znesku, sestavljenemu iz stroškov, nastalih zaradi obveznosti opravljanja javne službe, zmanjšanemu za prihodke od prodaje vozovnic in kakršne koli pozitivne finančne učinke, nastale v sklopu omrežja, ki se upravlja v okviru obveznosti opravljanja javne službe, ter povečanemu za primeren dobiček. Poleg tega je v navedeni prilogi določeno, da je treba stroške in prihodke izračunati v skladu z veljavnimi računovodskimi in davčnimi pravili. Prav tako bi moralo biti računovodstvo zaradi večje preglednosti razdeljeno (točka 5 Priloge k Uredbi (ES) št. 1370/2007).

               (100)

               Kot je ugotovljeno v uvodni izjavi 85, družba Buonotourist ni imela pravilno ločenih računovodskih izkazov. Zato ni mogoče dokazati, da nadomestilo, v kakršnem koli že znesku je dodeljeno, ne presega zneska, ki ustreza finančnemu neto učinku, ki ustreza vsoti pozitivnih ali negativnih posledic upoštevanja obveznosti javne službe na stroške in prihodke izvajalca javne službe (točka 2 Priloge).

               (101)

               Ker parametri za nadomestilo niso bili določeni vnaprej, je treba stroške nujno razporediti naknadno na podlagi samovoljnih predpostavk, kot so bili razporejeni po induktivni metodi.

               (102)

               Glede na navedeno Komisija meni, da dodatno nadomestilo, ki ga je določilo sodišče Consiglio di Stato, ni bilo plačano v skladu z Uredbo (ES) št. 1370/2007 in zato nepriglašeni ukrep ni združljiv z notranjim trgom.

         6.4   NADOMESTILO, KI GA JE DODELILO SODIŠČE CONSIGLIO DI STATO, NE POMENI NADOMESTILA ZA ŠKODO

               (103)

               Komisija je v sklepu o začetku postopka pozvala zainteresirane strani, naj predložijo pripombe o tem, ali sodba sodišča Consiglio di Stato zadeva dodelitev nadomestila za škodo zaradi domnevne kršitve prava in ne dodelitve nadomestila za opravljanje javne službe na podlagi veljavnih uredb Sveta. Tega vprašanja v svojih pripombah niso obravnavali niti italijanski organi niti družba Buonotourist.

               (104)

               Komisija v zvezi s tem ugotavlja, da nadomestilo za škodo zaradi protipravnih dejanj ali drugega ravnanja nacionalnih organov (23) v določenih okoliščinah ne daje prednosti in se zato ne šteje za državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe (24). Nadomestilo za utrpelo škodo se razlikuje od državne pomoči, saj je njegov namen, da se oškodovana stran vrne v stanje, v katerem je bila pred škodnim dejanjem, kot da se slednje ne bi pojavilo (restitutio in integrum). V zvezi s tem Komisija prav tako ugotavlja, da mora nadomestilo za škodo temeljiti na splošnem pravilu o nadomestilu, da se zanj ne bi uporabljala pravila o državni pomoči (25). Komisija nazadnje opozarja, da je Sodišče v sodbi v zadevi Lucchini odločilo, da nacionalno sodišče ne sme uporabljati nacionalnega prava, če bi uporaba navedenega prava „onemogočila uporabo prava Skupnosti, saj bi onemogočila vračilo dodeljene državne pomoči, s tem, da bi kršila pravo Skupnosti“ (26). Načelo, na katerem temelji ta razglasitev, je, da pravila nacionalnega prava ni mogoče uporabiti, če bi taka uporaba onemogočila pravilno uporabo prava Unije (27).

               (105)

               Kar zadeva dodatno nadomestilo, ki ga je sodišče Consiglio di Stato dodelilo družbi Buonotourist, Komisija ugotavlja, da operativni del sodbe sodišča sicer ne vsebuje sklicevanja na Uredbo (EGS) št. 1191/69, vendar navedena sodba navaja pravico družbe Buonotourist do prejetja zneskov v obliki nadomestila v skladu s členi 6, 10 in 11 Uredbe (EGS) št. 1191/69, ki ga mora določiti uprava na podlagi zanesljivih podatkov. To bi pomenilo, da pravica družbe Buonotourist do dodatnega nadomestila po mnenju sodišča Consiglio di Stato ne izhaja iz splošnega pravila o nadomestilu za škodo zaradi protipravnega dejanja ali drugega ravnanja nacionalnih organov, temveč iz pravic, ki domnevno izhajajo iz Uredbe (EGS) št. 1191/69.

               (106)

               Komisija v vsakem primeru meni, da bi dodelitev nadomestila za škodo v korist družbe Buonotourist, ker so ji italijanski organi domnevno nezakonito enostransko naložili obveznosti javne službe, izračunanega na podlagi enotnega postopka za plačilo nadomestila iz Uredbe (EGS) št. 1191/69, kršila člena 107 in 108 Pogodbe. Taka dodelitev bi namreč za družbo Buonotourist ustvarila enak rezultat kot dodelitev nadomestila za opravljanje javne službe v obravnavanem obdobju, čeprav specifikacije koncesij, ki urejajo zadevne storitve, niso bile niti izvzete iz obveznosti predhodne priglasitve niti niso upoštevale bistvenih zahtev Uredbe (EGS) št. 1191/69 ali Uredbe (ES) št. 1370/2007, kot je bilo že pojasnjeno. Razpoložljivost take dodelitve bi omogočila učinkovito izogibanje pravilom o državni pomoči ter pogojem, ki jih je določil zakonodajalec Unije in pod katerimi pristojni organi pri nalaganju ali sklepanju pogodb o izvajanju obveznosti javne službe izvajalcem javne službe dodeljujejo nadomestilo za nastale stroške v zameno za opravljanje obveznosti javne službe. Dodelitev nadomestila za škodo, ki bi bilo enako vsoti zneskov pomoči, načrtovanih za dodelitev, bi dejansko pomenila posredno dodelitev državne pomoči, za katero je bilo ugotovljeno, da ni zakonita in združljiva z notranjim trgom (28). Na podlagi navedenega je Splošno sodišče menilo, da odškodninske klavzule za vračilo državne pomoči pomenijo državno pomoč (29).

               (107)

               V vzorčni koncesijski pogodbi iz leta 1972, na podlagi katere je družba Buonotourist domnevno opravljala zadevne storitve prevoza, v vsakem primeru ni bilo določeno plačilo finančnega nadomestila. Družba Buonotourist se je strinjala, da bo storitve opravljala pod pogoji, določenimi s koncesijo, na lastno odgovornost. To ugotovitev potrjuje tudi člen 2 regionalnega zakona št. 16/1983, v katerem je določeno, da morajo morebitno izgubo ali primanjkljaj, ki ni krit z javnimi prispevki, kriti izvajalci storitev.

               (108)

               Zato Komisija meni, da sodba sodišča Consiglio di Stato ne pomeni dodelitve nadomestila za škodo, ki naj bi jo je družba Buonotourist utrpela zaradi protipravnega dejanja ali drugega ravnanja nacionalnih organov, temveč dodelitev nezakonite in nezdružljive državne pomoči, ki je prepovedana na podlagi člena 107(1) Pogodbe.

               (109)

               Glede na navedeno je Komisija sklenila, da nepriglašeni ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, ki ni združljiva z notranjim trgom.

         7.   VRAČILO POMOČI

               (110)

               Komisija je v skladu s Pogodbo in ustaljeno sodno prakso Sodišča pristojna za odločanje, ali mora zadevna država članica ukiniti ali spremeniti pomoč (30), za katero je ugotovila, da ni združljiva z notranjim trgom. Prav tako Sodišče dosledno meni, da je namen obveznosti države, da ukine pomoč, za katero Komisija meni, da ni združljiva z notranjim trgom, ponovna vzpostavitev prejšnjih razmer (31). V zvezi s tem je Sodišče določilo, da je ta cilj dosežen, ko prejemnik povrne zneske, dodeljene na podlagi nezakonite pomoči, in tako izgubi prednost, ki jo je imel pred konkurenti na trgu, in ko se ponovno vzpostavijo razmere pred izplačilom pomoči (32).

               (111)

               V skladu z navedeno sodno prakso je v členu 14 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 (33) določeno, da „[č]e se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč“.

               (112)

               Zato mora Italija izterjati državno pomoč, opredeljeno v tem sklepu, če je že bila izplačana družbi Buonotourist. Italija mora znesku navedene pomoči dodati obresti za vračilo, izračunane od datuma, ko je bila nezakonita pomoč na voljo družbi Buonotourist (tj. od 21. decembra 2012), do datuma njenega vračila (34), v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (35).

               (113)

               V skladu s tem je Komisija –

         SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
   Člen 1
   Državna pomoč v višini 1 1 11  572 EUR, ki jo je Italijanska republika nezakonito dodelila družbi Buonotourist in ki krši člen 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, ni združljiva z notranjim trgom.
   Člen 2
   1.   Italijanska republika od upravičenca izterja pomoč iz člena 1.
   2.   Zneski za izterjavo vključujejo obresti od 21. decembra 2012 do dne, ko so v celoti povrnjeni.
   3.   Obrestna mera se izračuna na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004 in Uredbe Komisije (ES) št. 271/2008 (36) o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004.
   4.   Italijanska republika prekliče vsa neporavnana plačila pomoči iz člena 1 z datumom sprejetja tega sklepa.
   Člen 3
   1.   Izterjava pomoči iz člena 1 se izvede takoj in učinkovito.
   2.   Italijanska republika zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
   Člen 4
   1.   Italijanska republika v dveh mesecih po uradnem obvestilu o tem sklepu Komisiji predloži naslednje informacije:

               (a)

               skupni znesek (glavnica in obresti), ki se izterja od upravičenca;

               (b)

               podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;

               (c)

               dokumente, ki dokazujejo, da se je od upravičenca zahtevalo vračilo pomoči.

         2.   Italijanska republika obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se pomoč iz člena 1 ne izterja v celoti. Na zahtevo Komisije takoj predloži vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Prav tako predloži podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za vračilo, ki jih je upravičenec že vrnil.
   Člen 5
   Ta sklep je naslovljen na Italijansko republiko.

      V Bruslju, 19. januarja 2015

            Za Komisijo

         Margrethe VESTAGER

            Članica Komisije

      (1)  Sklep Komisije z dne 20. februarja 2014 o državni pomoči SA.35843 (2012/NN) – Italija – Nadomestilo za opravljanje javne službe za Buonotourist (UL C 156, 23.5.2014, str. 51).

      (2)  Komisija opozarja, da imajo v skladu s členom 15 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL L 83, 27.3.1999, str. 1) pooblastila Komisije zahtevati vračilo pomoči desetletni zastaralni rok, ki začne teči na dan, ko je dodeljena nezakonita pomoč upravičencu kot individualna pomoč ali kot pomoč v okviru sheme pomoči. Kakršen koli ukrep glede nezakonite pomoči, ki ga sprejme Komisija ali država članica na zahtevo Komisije, prekine zastaralni rok.

      (3)  Uredba Sveta (EGS) št. 1191/69 z dne 26. junija 1969 o ukrepanju držav članic glede obveznosti javne službe v železniškem in cestnem prometu ter prometu po celinskih plovnih poteh (UL L 156, 28.6.1969, str. 1).

      (4)  V členu 4(1) Uredbe (EGS) št. 1191/69 je navedeno: „Prevozna podjetja zaprosijo pristojne organe držav članic za prenehanje obveznosti vsake javne službe v celoti ali delno, kadar jim taka obveznost povzroča gospodarsko izgubo.“ V členu 6(3) je navedeno: „Pristojni organi držav članic sprejmejo odločitve v enem letu od dneva, ko se je vložila vloga v zvezi z obveznostmi za upravljanje ali izvajanje prevozov, za tarifne obveznosti pa v šestih mesecih. Pravica do nadomestila se pridobi na dan odločitve pristojnih organov […].“

      (5)  Navedeni znesek je torej nadomestil prvotni zahtevek družbe Buonotourist za nadomestilo v višini 5 5 67  582,57 EUR.

      (6)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (Regionalni ukrepi za storitve lokalnega potniškega prevoza), na voljo na spletni povezavi: http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205

      (7)  Namesto razliki med zmnožkom predvidenega števila prevoznih merskih enot in bodisi najugodnejšo veljavno tarifo, ki bi jo zahtevali uporabniki, če zadevna obveznost ne bi obstaja, oziroma, če take tarife ni, tisto tarifo, ki bi jo uporabilo podjetje, ki posluje na komercialni osnovi, in ob upoštevanju stroškov zadevnega prevoza ter razmer na trgu.

      (8)  Namesto za zmnožek dejanskega števila prevoznih merskih enot in tarife, uvedene za zadevno obdobje.

      (9)  Namesto stroškom, ki bi nastali z uporabo najugodnejše obstoječe tarife ali tarife, ki bi jo podjetje uporabilo, če bi poslovalo na komercialni osnovi.

      (10)  Namesto stroški, ki so dejansko nastali po obvezni tarifi.

      (11)  Zadeva C-280/00, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, EU:C:2003:415.

      (12)  Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (UL L 315, 3.12.2007, str. 1).

      (13)  Obrazci E (Modelli E) so dokumenti na podlagi računovodskih izkazov družbe, ki vsebujejo informacije, potrebne za letni izračun javnega prispevka.

      (14)  Zadeva C-527/12, Komisija proti Nemčiji, EU:C:2014:2193, točka 56 in navedena sodna praksa. Glej tudi zadevo C-119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, točka 59, opisano v uvodni izjavi 94.

      (15)  Zadeva C-280/00, Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, EU:C:2003:415, točki 87 in 88.

      (16)  Zadeva C-172/03, Heiser, EU:C:2005:130, točka 55.

      (17)  Zadeva T-157/01, Danske Busvognmænd, EU:T:2004:76, točke 77 do 79.

      (18)  Zadeva C-504/07, Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) in drugi proti Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) in Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), EU:C:2009:290.

      (19)  Zadeva C-156/77, Komisija proti Belgiji, EU:C:1978:180, točka 10.

      (20)  Uredba Sveta (EGS) št. 1107/70 z dne 4. junija 1970 o dodeljevanju pomoči v železniškem in cestnem prevozu ter prevozu po celinskih plovnih poteh (UL L 130, 15.6.1970, str. 1).

      (21)  Komisija se v zvezi s tem sklicuje na argumente iz uvodnih izjav 307 do 313 svojega Sklepa 2011/3/EU z dne 24. februarja 2010 o pogodbah o izvajanju javne službe prevoza, ki sta jih sklenila dansko ministrstvo za promet in družba Danske Statsbaner (Državna pomoč C 41/08 (ex NN 35/08)) (UL L 7, 11.1.2011, str. 1). Navedeni sklep je Splošno sodišče razveljavilo s sodbo v zadevi T-92/11, Jørgen Andersen proti Evropski komisiji, EU:T:2013:143, zoper katero teče postopek pritožbe pred Sodiščem v zadevi C-303/13 P. Izid navedene pritožbe ni pomemben za izid tega primera, saj je Splošno sodišče v sodbi, zoper katero teče postopek pritožbe, potrdilo, da je od datuma, ko se pojavijo učinki izplačane pomoči, odvisno, kateri sklop pravil se uporablja. V tem primeru je bila pomoč plačana 21. decembra 2012, tako da bi bilo treba uporabljati pravila, načela in merila za ocenjevanje združljivosti državne pomoči, ki veljajo na datum, ko Komisija sprejme sklep (glej točko 39 navedene sodbe).

      (22)  Zadeva C-334/07 P, Komisija proti Freistaat Sachsen, EU:C:2008:709, točke 50 do 53; zadeva T-3/09, Italija proti Komisiji, EU:T:2011:27, točka 60.

      (23)  Kot je na primer škodno dejanje ali neupravičena obogatitev.

      (24)  Združene zadeve C-106/87 do C-120/87, Asteris AE in drugi proti Grčiji in EGS, EU:C:1988:457.

      (25)  Glej Odločbo Komisije z dne 16. junija 2004 o državni pomoči N 304/2003 – Nizozemska – Pomoč v korist Akzo Nobel za zmanjšanje števila prevozov klora, povzetek v UL C 81, 2.4.2005, str. 4; glej tudi Odločbo Komisije z dne 20. decembra 2006 o državni pomoči N 575/2005 – Nizozemska – Pomoč za premestitev družbe za razgradnjo avtomobilov Steenbergen, povzetek v UL C 80, 13.4.2007, str. 1.

      (26)  Zadeva C-119/05, Lucchini, EU:C:2007:434, točka 59.

      (27)  Glej prejšnjo opombo, točka 61.

      (28)  Mnenje z dne 28. aprila 2005 v združenih zadevah C-346/03 in C-529/03, Atzori, EU:C:2005:256, točka 198.

      (29)  Zadeva T-384/08, Elliniki Nafpigokataskevastiki in drugi proti Komisiji, EU:T:2011:650, in zadeva T-565/08, Corsica Ferries France proti Komisiji, EU:T:2012:415, točke 23 in 114 ter 120 do 131. Po analogiji glej tudi zadevo C-111/10, Komisija proti Svetu, EU:C:2013:785, točka 44.

      (30)  Zadeva C-70/72, Komisija proti Nemčiji, Recueil 1973, str. 813, točka 13.

      (31)  Združene zadeve C-278/92, C-279/92 in C-280/92, Španija proti Komisiji, Recueil 1994, str. I-4103, točka 75.

      (32)  Zadeva C-75/97, Belgija proti Komisiji, Recueil 1999, str. I-3671, točki 64 in 65.

      (33)  Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL L 83, 27.3.1999, str. 1).

      (34)  Glej člen 14(2) Uredbe (ES) št. 659/1999.

      (35)  Uredba Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 140, 30.4.2004, str. 1).

      (36)  Uredba Komisije (ES) št. 271/2008 z dne 30. januarja 2008 o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 82, 25.3.2008, str. 1).


title: Sklep Komisije z dne 26. julija 2001 o sprejetju zavez, ponujenih v zvezi s protidampinškim postopkom glede uvoza nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Republike Koreje, Malezije, Rusije, Tajske in Turčije, ter o ustavitvi postopka v zvezi z uvozom s poreklom iz Republike Koreje in Malezije (notificiran pod dokumentarno številko K(2001) 2351)

text:
Pomembno pravno obvestilo

|

32001D0602

Uradni list L 211 , 04/08/2001 str. 0047 - 0048

		Sklep Komisijez dne 26. julija 2001o sprejetju zavez, ponujenih v zvezi s protidampinškim postopkom glede uvoza nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Republike Koreje, Malezije, Rusije, Tajske in Turčije, ter o ustavitvi postopka v zvezi z uvozom s poreklom iz Republike Koreje in Malezije(notificiran pod dokumentarno številko K(2001) 2351)(2001/602/ES)KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE –ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti [1], kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (ES) št. 2238/2000 [2], in zlasti členov 8 in 9 Uredbe,po posvetovanju s svetovalnim odborom,ob upoštevanju naslednjega:A. POSTOPEK(1) Komisija je z Uredbo (ES) št. 230/2001 [3] uvedla začasno protidampinško dajatev na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Rusije, Tajske in Turčije, ter sprejela zaveze, ki so jih ponudili nekateri proizvajalci-izvozniki iz Češke republike in Turčije.(2) Na uvoz iz Republike Koreje (v nadaljevanju Koreje) in Malezije niso bili uvedeni začasni ukrepi, ker je bilo ugotovljeno, da so bile dampinške stopnje za ti dve državi pod 2 % pragom, določenim v členu 9(3) Uredbe (ES) št. 384/96 ("osnovna uredba").(3) Po uvedbi začasnih protidampinških ukrepov je Komisija nadaljevala s preiskavo dampinga, škode in interesa Skupnosti. Dokončne ugotovitve in zaključki preiskave so navedeni v Uredbi Sveta (ES) št. 1601/2001 [4] o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev in o dokončnem pobiranju začasnih protidampinških dajatev, uvedenih na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Rusije, Tajske in Turčije.(4) Preiskava je potrdila začasne ugotovitve o škodljivem dampingu v zvezi z uvozom s poreklom iz Češke republike, Rusije, Tajske in Turčije. Potrjeno je bilo tudi, da so bile dampinške marže za uvoz s poreklom iz Koreje in Malezije de minimis.B. ZAVEZE(5) Po uvedbi začasnih protidampinških ukrepov so sodelujoči proizvajalci-izvozniki iz Rusije in Tajske ponudili zaveze v skladu s členom 8(1) osnovne uredbe.(6) Glede na te zaveze so zadevni proizvajalci-izvozniki ponudili, da bodo zadevni izdelek prodajali na ali nad ravnmi cen, ki odpravljajo škodljive učinke dampinga.(7) Komisija meni, da se zaveze, ki so jih ponudili zadevni proizvajalci-izvozniki, lahko sprejmejo, saj odpravljajo škodljive učinke dampinga. Poleg tega bodo podjetja Komisiji predložila redne in podrobne informacije o svojem izvozu v Skupnost, kar pomeni, da lahko Komisija učinkovito spremlja izvajanje zavez. Poleg tega so narava izdelka, struktura podjetij in njihovi načini prodaje taki, da je nevarnost neuresničevanja dogovorjenih zavez omejena.(8) Da se Komisiji omogoči nadaljnje učinkovito spremljanje izvajanja zavez s strani podjetij, je takrat, ko se skladno z obveznostmi ustreznemu carinskemu organu predloži zahteva za sprostitev v prosti promet, oprostitev dajatve pogojena z predložitve trgovskega računa, ki jo je izdal proizvajalec-izvoznik, čigar zaveza se sprejme, in ki vsebuje vsaj elemente, navedene v Prilogi k Uredbi Sveta (ES) št. 1601/2001. Te informacije carinskim organom omogočajo, da se z zadostno natančnostjo prepričajo, da se pošiljke ujemajo s komercialnimi dokumenti. Če se takšen račun ne predloži ali če račun ne ustreza izdelku, ki se prijavi na carini, se namesto tega plača ustrezna stopnja protidampinške dajatve.(9) V primeru suma kršitve, kršitve ali preklica zavez se v skladu s členom 8(9) in (10) osnovne uredbe lahko uvede protidampinška dajatev.(10) Po posvetovanju s svetovalnim odborom ni prišlo do nobenih ugovorov zaradi sprejetja ponujenih zavez.C. ZAKLJUČITEV POSTOPKA(11) Zaradi rezultatov preiskave v zvezi s Korejo in Malezijo in ob upoštevanju dejstva, da so bile ugotovljene dampinške marže de minimis, je treba zaključiti postopek brez uvedbe protidampinških ukrepov v zvezi z uvozom zadevnega izdelka s poreklom iz Koreje in Malezije –SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO:Člen 1Sprejmejo se zaveze, ki so jih ponudila spodaj navedena podjetja v okviru protidampinškega postopka v zvezi z uvozom nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Republike Koreje, Malezije, Rusije, Tajske in Turčije.Država | Podjetje | Dodatna koda TARIC |Rusija | Open Joint Stock Company CherepovetskyStaleprokatny Zavod,Rusija, 162200,Cherepovets | A217 |Tajska | Usha Siam Steel Ind. Public Company Ltd. 888/1 16 Mahatun Plaza Building, Ploenchit Road,Bangkok 10330, Tajska | A218 |Člen 2Postopek v zvezi z uvozom nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Republike Koreje in Malezije se zaključi.Člen 3Ta odločba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti.V Bruslju, 26. julija 2001Za KomisijoPascal LamyČlan Komisije[1] UL L 56, 6.3.1996, str. 1.[2] UL L 257, 11.10.2000, str. 2.[3] UL L 34, 3.2.2001, str. 4.[4] UL L 211, 4.8.2001, str. 1.--------------------------------------------------


title: Odločba Komisije z dne 29. julija 1983 o seznamu obratov v Novi Zelandiji, odobrenih za uvoz svežega mesa v Skupnost

text:
Pomembno pravno obvestilo

|

31983D0402

Uradni list L 233 , 24/08/1983 str. 0024 - 0028 finska posebna izdaja: poglavje 3 zvezek 16 str. 0197  španska posebna izdaja: poglavje 03 zvezek 28 str. 0193  švedska posebna izdaja: poglavje 3 zvezek 16 str. 0197  portugalska posebna izdaja poglavje 03 zvezek 28 str. 0193

		Odločba Komisijez dne 29. julija 1983o seznamu obratov v Novi Zelandiji, odobrenih za uvoz svežega mesa v Skupnost(83/402/EGS)KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JEob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti,ob upoštevanju Direktive Sveta 72/462/EGS z dne 12. decembra 1972 o problemih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali in veterinarskimi pregledi ob uvozu govedi, prašičev, ovc in koz ter svežega mesa in mesnih izdelkov iz tretjih držav [1], kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 83/91/EGS [2], in zlasti členov 4(1) in 18(1)(a) ter (b) Direktive,ker morajo obrati v tretjih državah za pridobitev dovoljenja za izvoz svežega mesa v Skupnost izpolnjevati splošne in posebne pogoje iz Direktive 72/462/EGS;ker je Nova Zelandija v skladu s členom 4(3) Direktive 72/462/EGS poslala seznam obratov, ki imajo dovoljenje za izvoz v Skupnost;ker so pregledi Skupnosti na kraju samem pokazali, da so higienski standardi mnogih od teh obratov zadovoljivi in se lahko zato vpišejo na prvi seznam, izdelan v skladu s členom 4(1) navedene direktive, obratov, iz katerih se lahko dovoli uvoz svežega mesa;ker je treba primer drugih obratov, ki jih je predlagala Nova Zelandija, ponovno preučiti na podlagi dodatnih podatkov v zvezi z njihovimi higienskimi standardi in njihovo sposobnostjo hitrega prilagajanja zakonodaji Skupnosti;ker se med tem časom in da bi se izognili kakršni koli nenadni prekinitvi obstoječih trgovinskih tokov tem obratom lahko začasno dovoli, da nadaljujejo z izvozi svežega mesa v tiste države članice, ki so pripravljene, da jih sprejmejo;ker je zato treba to odločbo ponovno preučiti in po potrebi spremeniti ob upoštevanju ukrepov, sprejetih v ta namen, in opravljenih izboljšav;ker za uvoz svežega mesa iz obratov s seznama, priloženega k tej odločbi, še vedno veljajo drugje predpisane določbe in splošne določbe Pogodbe; ker zlasti za uvoz nekaterih vrst mesa, kot je meso z maso manj kot tri kilograme ali meso, ki vsebuje ostanke nekaterih snovi, za katere usklajena pravila Skupnosti še ne obstajajo, iz tretjih držav in ponoven izvoz v druge države članice, še vedno velja zdravstvena zakonodaja države članice uvoznice, ob upoštevanju splošnih določb Pogodbe;ker so ukrepi, predvideni s to odločbo, v skladu z mnenjem Stalnega veterinarskega odbora,SPREJELA NASLEDNJO ODLOČBO:Člen 11. Obratom v Novi Zelandiji, naštetim v Prilogi, se odobri uvoz svežega mesa v Skupnost v skladu z navedeno prilogo.2. Za uvoz iz obratov iz odstavka 1 še vedno veljajo drugje določeni veterinarski predpisi Skupnosti.Člen 21. Države članice prepovejo uvoz svežega mesa iz obratov, razen tistih, ki so našteti v Prilogi.2. Vendar lahko države članice do 30. aprila 1984 še naprej dovolijo uvoz svežega mesa iz obratov, ki sicer niso našteti v Prilogi, vendar so jih 30. marca 1983 uradno odobrile in predlagale novozelandske oblasti v skladu s členom 4(3) Direktive 72/462/EGS, razen če ni v zvezi z njimi pred 1. majem 1984 sprejeta nasprotna odločitev v skladu s členom 4(1) navedene direktive.Komisija pošlje državam članicam seznam teh obratov.Člen 3Ta odločba se uporablja od 1. oktobra 1983.Člen 4Ta odločba se pregleda in po potrebi spremeni pred 1. februarjem 1984.Člen 5Ta odločba je naslovljena na države članice.V Bruslju, 29. julija 1983Za KomisijoPoul DalsagerČlan Komisije[1] UL L 302, 31.12.1972, str. 28.[2] UL L 59, 5.3.1983, str. 34.--------------------------------------------------PRILOGASEZNAM OBRATOVŠt. dovoljenja | Obrat | Naslov || |I.GOVEJE MESOA.Klavnice in razsekovalniceME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 15 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Belfast |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 24 | Hellaby Shortland Ltd | Otahuhu |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 63 | Farmers Meat Export Ltd | Whangarei |ME | 66 | Phoenix Meat Co. Ltd, Kokiri | Greymouth |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.RazsekovalniceMPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |II.OVČJE MESOA.Klavnicein razsekovalniceME | 1 | Borthwick CWS Ltd | Masterton |ME | 6 | Borthwick CWS Ltd | Longburn |ME | 8 | Gisborne Refrigerating Co. Ltd | Gisborne |ME | 14 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Christchurch |ME | 17 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Timaru |ME | 20 | Ocean Beach Freezing Co. Ltd | Ocean Beach |ME | 21 | Southland Frozen Meat Ltd | Mataura |ME | 22 | Southland Frozen Meat Ltd | Makarewa |ME | 26 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Balclutha |ME | 34 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Pareora |ME | 37 | Canterbury Frozen Meat Co. (Canterbury) Ltd | Belfast |ME | 50 | Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd | Invercargill |ME | 56 | Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru | Te Puke |ME | 58 | Hawkes Bay Farmers' Meat Co. Ltd | Takapau |ME | 60 | Pacific Freezing NZ Ltd | Dannevirke |ME | 65 | AML Meats Ltd | Gisborne |ME | 69 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |B.KlavniceME | 16 | The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Ashburton |ME | 41 | NCF Kaiapoi Ltd | Kaiapoi |C.razsekovalniceMPH | 39 | Defiance Processors Ltd | Dunedin |MPH | 42 | Fresha Products Ltd | New Plymouth |MPH | 45 | Canterbury Frozen Meat Co. Ltd | Harewood |MPH | 50 | Crown Meats Ltd | Feilding |MPH | 52 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 53 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 54 | Ashley Meat Export Ltd | Christchurch |MPH | 56 | W. Richmond Ltd | Hastings |MPH | 57 | NZ Primary Processors Ltd | Mt Maunganui |MPH | 63 | Primex Meats Ltd | Wellington |MPH | 69 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |MPH | 72 | Kellax Foods Ltd | Auckland |MPH | 74 | Canterbury Meat Packers Ltd | Ashburton |III.HLADILNICES | 1 | Timary Harbour Board Cool Store | Timaru |S | 2 | Auckland Farmer's Freezing Co-op Ltd | Whangarei |S | 10 | Otago Dairy Producers Cool Storage Ltd | Dunedin |S | 11 | South Canterbury Co-op Cool Storage Ltd | Timaru |S | 17 | Cool Hire Storage Ltd | Dunedin |S | 25 | Dawn Meat (NZ) Ltd | Hastings |S | 28 | Cool Stores (NZ) Ltd | Auckland |S | 30 | N. O. Pierson Ltd | Christchurch |S | 31 | Pacific Cold Storage Co. Ltd | Mt Maunganui |S | 32 | Taranaki Producers Freezing Ltd | New Plymouth |S | 33 | Christchurch Airport Authorities | Christchurch |S | 34 | Coolpak Prebbleton Ltd, Prebbleton | Christchurch |S | 35 | Nelson Cold Storage Co-op | Nelson |S | 36 | Cold Storage (Bay of Plenty) Ltd | Te Puke |S | 39 | Christchurch Cool Stores Ltd | Christchurch |S | 40 | Southland Harbour Board | Bluff |S | 41 | Eljays Ice Box | Feilding |S | 42 | Wellington Cold Storage Co. | Tawa |S | 45 | Wairarapa Cold Storage | Greytown |S | 47 | Polar Cold Storage, Hornby | Christchurch |S | 49 | Chill Air Ltd | Auckland International Airport |S | 51 | Kiwi Fruit Cool Store Co-op | Gisborne |S | 53 | Otaki Cold Store | Otaki |S | 55 | Airport Cold Storage Ltd | Wellington |S | 57 | Air New Zealand | Auckland Airport |S | 58 | Cool & Cold Storage Associated Ltd | Te Puke |S | 59 | Richmond Cool Stores (1963) Ltd, Manchester Street | Hastings |S | 60 | Export Cool Storage | Mt Maunganui |S | 61 | Coolpak Cool Stores Ltd | Timaru |S | 63 | Mogal Cool Stores Ltd | Christchurch Airport |S | 66 | Mogal Cool Stores Ltd | Auckland Airport |S | 68 | Freezer Flow, Mt Wellington | Auckland |S | 70 | Freezer Stores Hawkes Bay Ltd | Hastings |S | 72 | Motueka Coldstorage | Motueka |S | 73 | LEP International, Mangere | Auckland |S | 75 | Amaltal Coolstores & Exporters Ltd | Nelson |S | 84 | Polar Cold Storage Ltd | Dunedin |S | 86 | Tai-Tapu Dairy Co. Ltd | Christchurch |S | 87 | Homebush Berryfruits | Masterton |S | 88 | Hawkes Bay Export Cold Stores Ltd | Napier |S | 89 | R. & W. Hellaby Ltd | Mt Wellington |S | 90 | Waitaki-NZ Refrigerating Ltd | Blenheim |S | 91 | Southland Frozen Meat, Ltd | Mataura |S | 92 | Food Freezing Partnership | Havelock North |S | 93 | Air New Zealand | Christchurch |S | 95 | McCallum Industries Ltd | Patea |S | 96 | Townsend & Paul Ltd | Napier |S | 97 | J. Wattie Canneries Ltd | Gisborne |--------------------------------------------------


title: Sklep Evropskega parlamenta (EU) 2017/1660 z dne 27. aprila 2017 o razrešnici glede izvrševanja proračuna Evropske agencije za kemikalije za proračunsko leto 2015

text:
               29.9.2017

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 252/209

         SKLEP EVROPSKEGA PARLAMENTA (EU) 2017/1660
   z dne 27. aprila 2017
   o razrešnici glede izvrševanja proračuna Evropske agencije za kemikalije za proračunsko leto 2015
   EVROPSKI PARLAMENT,

               —

               ob upoštevanju končnega zaključnega računa Evropske agencije za kemikalije za proračunsko leto 2015,

               —

               ob upoštevanju poročila Računskega sodišča o zaključnem računu Evropske agencije za kemikalije za proračunsko leto 2015 z odgovori agencije (1),

               —

               ob upoštevanju izjave o zanesljivosti (2) računovodskih izkazov ter zakonitosti in pravilnosti z njimi povezanih transakcij, ki jo je za proračunsko leto 2015 v skladu s členom 287 Pogodbe o delovanju Evropske unije pripravilo Računsko sodišče,

               —

               ob upoštevanju priporočila Sveta z dne 21. februarja 2017 o podelitvi razrešnice agenciji glede izvrševanja proračuna za proračunsko leto 2015 (05873/2017 – C8-0068/2017),

               —

               ob upoštevanju člena 319 Pogodbe o delovanju Evropske unije,

               —

               ob upoštevanju Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (3), zlasti člena 208,

               —

               ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (4), zlasti člena 97,

               —

               ob upoštevanju Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1271/2013 z dne 30. septembra 2013 o okvirni finančni uredbi za organe iz člena 208 Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (5), zlasti člena 108,

               —

               ob upoštevanju člena 94 in Priloge IV Poslovnika,

               —

               ob upoštevanju poročila Odbora za proračunski nadzor ter mnenja Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane (A8-0086/2017),

               1.

               podeli razrešnico izvršnemu direktorju Evropske agencije za kemikalije glede izvrševanja proračuna agencije za proračunsko leto 2015;

               2.

               navaja svoje pripombe v spodnji resoluciji;

               3.

               naroči svojemu predsedniku, naj ta sklep in resolucijo, ki je del sklepa, posreduje izvršnemu direktorju Evropske agencije za kemikalije, Svetu, Komisiji in Računskemu sodišču in poskrbi za objavo v Uradnem listu Evropske unije (serija L).

            Predsednik

         Antonio TAJANI

            Generalni sekretar

         Klaus WELLE

      (1)  UL C 449, 1.12.2016, str. 82.

      (2)  Glej opombo 1.

      (3)  UL L 298, 26.10.2012, str. 1.

      (4)  UL L 396, 30.12.2006, str. 1.

      (5)  UL L 328, 7.12.2013, str. 42.


title: Sklep Sveta (EU) 2015/702 z dne 13. julija 2007 o podpisu in začasni uporabi Protokola k Evro-mediteranskemu sporazumu o pridružitvi med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Libanonsko republiko na drugi strani, zaradi upoštevanja pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji

text:
               1.5.2015

               SL

               Uradni list Evropske unije

               L 113/1

         SKLEP SVETA (EU) 2015/702
   z dne 13. julija 2007
   o podpisu in začasni uporabi Protokola k Evro-mediteranskemu sporazumu o pridružitvi med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Libanonsko republiko na drugi strani, zaradi upoštevanja pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji
   SVET EVROPSKE UNIJE JE –
   ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 310 v povezavi z drugim stavkom prvega pododstavka člena 300(2) Pogodbe,
   ob upoštevanju Akta o pristopu iz leta 2003 in zlasti člena 6(2) Akta,
   ob upoštevanju predloga Komisije,
   ob upoštevanju naslednjega:

               (1)

               Svet je 10. februarja 2004 pooblastil Komisijo, da v imenu Evropske skupnosti in njenih držav članic začne pogajanja z Libanonsko republiko za prilagoditev Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Libanonsko republiko na drugi strani (1), zaradi upoštevanja pristopa novih držav članic k EU.

               (2)

               Pogajanja so se v zadovoljstvo Komisije zaključila.

               (3)

               Besedilo Protokola, dogovorjeno z Republiko Libanon, v členu 9(2) predvideva začasno uporabo Protokola preden začne veljati.

               (4)

               Protokol je treba, ob upoštevanju njegove morebitne poznejše sklenitve, podpisati v imenu Skupnosti in njenih držav članic ter ga začasno uporabljati –

         SKLENIL:
   Člen 1
   Predsednik Sveta je s tem sklepom pooblaščen, da imenuje osebo(-e), pooblaščeno(-e), da v imenu Evropske skupnosti in njenih držav članic podpiše(jo) Protokol k Evro-mediteranskemu sporazumu med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Libanonom na drugi strani, da se upošteva pristop Češke republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Madžarske, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji.
   Besedilo Protokola je priloženo temu sklepu.
   Člen 2
   Protokol se začasno uporablja, ob upoštevanju njegove morebitne poznejše sklenitve.

      V Bruslju, 13. julija 2007

            Za Svet

            Predsednik

         E. A. SANTOS

      (1)  UL L 143, 30.5.2006, str. 2.